ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа№ 910/6967/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В

суддів: Коротун О.М.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Хан О.М. довіреність № 16-893/10-22/18 від 13.12.2018,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 (дата складення повного тексту 18.10.2018)

у справі № 910/6967/18 (суддя: Чебикіна С.О.)

за позовом Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд"

до Київського міського центру зайнятості

про зобов'язання вчинити дії

Встановив

Комунальне підприємство "Ватутінськінвестбуд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського центру зайнятості (далі - відповідач) про зобов'язання підписати проект договору №-1145 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, в редакції договору направленого позивачем відповідачу 28.07.2017 року, на підставі ст.ст. 179-181 Господарського кодексу України.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач звернувся до відповідача з листом 28.07.2017 щодо укладення договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, але станом на 17.05.2018 даний договір відповідачем не підписаний.

Господарський суд міста Києва в задоволені позову відмовив повністю своїм рішенням від 08.10.2017 (повний текст рішення складено - 18.10.2018).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Ватутінськінвестбуд" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в даній справі та прийняти нове рішення, яким

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи.

Так, скаржник зазначив, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не прийняв до уваги, що той факт, що проект договору був підготовлений не самостійно позивачем, а по заві відповідача, після узгодження всіх істотних умов договору (об'єкт оренди, площа, розмір орендної плати, строк) та на підставі розпорядчих документів відповідних структур, тобто в порядку, передбаченому чинним законодавством для надання в оренду майна, яке є комунальною власністю.

Крім того скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо строку дії договору оренди від 01.04.2012, вказавши, що він відповідно до п. 10.1. договору, якого немає в цьому договорі, становить 25 років і тому відповідач має правові підстави для знаходження в даному приміщенні.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2018 справу № 910/6967/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/6967/18.

26.11.2018 в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду було оголошено перерву на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що підписання договору оренди нежитлового приміщення по вул. Каштанова, 7 від 01.04.2012 №261/1145 між відповідачем та позивачем не створює правових наслідків, які призвели до припинення дії договору оренди відповідачем цього ж приміщення від 12.04.1994, за умовами якого орендна плата була сплачена в повному обсязі за весь час оренди по 15.04.2019. Також відповідач сказав, що він належним чином виконує умови договору оренди від 12.04.1994.

Представник позивача у запереченні на відзив на апеляційну скаргу просив суд надати правову оцінку договору оренди від 01.04.2012 та проаналізувати правові наслідки для сторін цього договору.

Представник позивача у судове засідання 14.01.2019 не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 26.12.2018 на відповідну адресу.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи Державний центр зайнятості Міністерства праці України та Ватутінська районна державна адміністрація міста Києва 02.12.1993 уклали угоду про спільну діяльність та співробітництво (далі - угода)

В подальшому, протоколом від 05.04.1994 в зазначену угоду були внесені зміни, а саме п. 2.2. угоди викладено в новій редакції.

Відповідно до пункту 2.2. угоди (в новій редакції) Ватутінська районна державна адміністрація надає в оренду Державному центру зайнятості приміщення за адресою: м. Київ, вул. Каштанова, 7, на строк 25 років, починаючи з 15.04.1994 року, для розміщення районного центру зайнятості. Згідно з зазначеним пунктом 2.2. Державний центр зайнятості перераховує Ватутінській районній державній адміністрації на її розрахунковий рахунок № 000747801 у Ватутінському відділені ПІБ м. Києва, МФО 322283 - 29541,504 млн. крб., як плату за весь час оренди цього приміщення. Платежі здійснюються в такому порядку: 15000,000 млн. крб. - до 15.04.1994 року; 14541,504 млн. крб. - до 15.09.1994 року. Договір оренди укладається з міським центром зайнятості. Сума орендної плати індексації не підлягає.

Розпорядженням представника Президента України у Ватутінському районі міста Києва від 12.04.1994 № 383 (далі - Розпорядження), відповідно до Закону «Про оренду майна державних підприємств та організацій» (редакція Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що діяла на момент виникнення правовідносин) і згідно заяви директора Київського міського центру зайнятості та Угоди з державним центром зайнятості Мінпраці України від 02.12.1993, Відповідачу було надано в орендне користування приміщення по вулиці Каштанова, 7, (І, II поверх, загальною площею 993,3 кв. м.) для розміщення Ватутінського районного центру зайнятості (зараз - Деснянська районна філія Київського міського центру зайнятості). Цим же Розпорядженням, Відповідача зобов'язано укласти договір оренди даного нежитлового приміщення, строком на 25 років з житлово-експлуатаційною конторою № 1311 державного комунального підприємства «Житлоремфонд» та одержати ордер на право зайняття нежитлового приміщення у відділі комунального майна та приватизації.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.1994 між відповідачем та державним комунальним підприємством «Житлоремфонд» було укладено договір оренди нежитлового приміщення по вулиці Каштанова, 7 (І, II поверх, загальною площею 993,3 кв. м.) для розміщення Ватутінського районного центру зайнятості, затверджений заступником глави Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва, головою районного Фонду комунального майна (далі - договір оренди від 12.04.1994).

Згідно з п. 10.1. договору оренди від 12.04.1994 строк дії договору 25 років з моменту його підписання.

Згідно з п. 7.2. договору оренди від 12.04.1994 орендна плата сплачується відповідачем передчасно за весь строк оренди Ватутінській районній державній адміністрації на розрахунковий рахунок № 000747801 у Ватутінському відділені ПІБ м. Києва, МФО 322283, у такі терміни 15000,000 млн крб. - до 15.04.1994 року; 14541,504 млн крб. - до 15.09.1994 року. Сума орендної плати індексації не підлягає.

Фондом комунального майна Ватутінського району м. Києва 28.04.1994 відповідачу видано Ордер № 288 на право зайняття нежитлового приміщення І, II поверх будинку 7 по вул. Каштановій, загальною площею 993,3 кв. м. строком на 25 років.

24.10.1994 розпорядженням Ватутінської районної ради м. Києва № 312, відповідачу було надано дозвіл на перепланування нежитлового приміщення по вул. Каштанова, 7 за рахунок власних коштів, що в свою чергу підтверджує твердження відповідача викладене у відзиві на апеляційну скаргу.

При цьому, колегія суддів відзначає, що в орендованому нежитловому приміщенні по вул. Каштанова, 7 по даний час безперервно знаходиться Деснянський (до 2001 року - Ватутінський) районний центр зайнятості.

З огляду на викладене, колегія суддів приймає як належне твердження скаржника викладене у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідачем належним чином виконуються обов'язки договору оренди від 12.04.1994.

12.06.1997, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про місцеве самоврядування», функції щодо розпорядження комунальним майном перейшли до Ватутінської районної в м. Києві Ради.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 01.08.2001 № 1625 Ватутінська районна державна адміністрація була ліквідована. Цим же розпорядженням була утворена Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація.

Відповідно до п. 9 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 01.08.2001 № 1625 головам районних у місті Києві державних адміністрацій було необхідно забезпечити недопущення в ході проведення адміністративно-територіальної реформи порушення прав населення міста та погіршення умов проживання та обслуговування.

Рішенням Деснянської районної в м. Києві ради від 09.07.2002 № 1 нежитлові приміщення комунальної власності Деснянського району по вул. Каштанова, 7 передані на баланс позивача.

Згідно з додатком № 3 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 приміщення по вул. Каштанова, 7 входить до переліку об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Згідно зі ст. 609 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України, оскільки Київська міська рада є власником нежитлового приміщення по вул. Каштанова, 7, до неї перейшли зобов'язання за договором оренди від 12.04.1994.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов чи розірвання договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 01.04.2012 року між Київським міським центром зайнятості (орендар), Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією (орендодавець) та Комунальним підприємством "Ватутінськінвестбуд" (балансоутримувач) на підставі протоколу, постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 18.12.2012 р. №138 та розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.12.2012 року №717, був укладений договір №261/1145 (далі - договір оренди від 01.04.2012), відповідно до умов якого, орендар прийняв на підставі акту приймання-передачі нерухоме майно від 01.04.2012 року в орендне користування загальною площею 1024.8 кв. м. в будинку № 7 по вул. Каштановій, для розміщення бюджетної установи з строком дії договору з 01.04.2012 до 30.03.2015 року.

Листом № 102/46-151 від 11.02.2015 року позивач повідомив відповідача про закінчення терміну дії договору оренди та про необхідність подання заяви про продовження договору оренди до орендодавця та проведення експертної оцінки майна.

Позивачем 28.07.2017 року підготовлено і направлено відповідачеві листом проект спірного договору оренди.

Відповідач листом № 17-51/09-19/18 від 24.04.2018 року відмовився від підписання договору.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права визначені ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, згідно якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи здійснюється способом, що визначений законодавством.

Як вже було зазначено, позивач просить зобов'язати відповідача підписати спірний проект договору. Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції такий спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Так, заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов'язання відповідача підписати договір не приводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

З урахуванням викладеного вище, вимога позивача у цій справі про зобов'язання відповідача підписати договір не відповідає способам захисту прав, встановлених чинним законодавством, і, як наслідок, не приводить до поновлення порушеного права позивача (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справах №15/14 та №6/320).

Щодо клопотання скаржника викладеного у запереченні на відзив на апеляційну скаргу щодо надання правової оцінки договору оренди від 01.04.2012 та наявності/відсутності правових наслідків для сторін цього договору, колегія суддів відзначає, що підписання договору оренди нежитлового приміщення по вул. Каштанова, 7 від 01.04.2012 № 261/1145 між відповідачем та позивачем не створює правових наслідків, які призвели до припинення дії договору оренди відповідачем цього ж приміщення від 12.04.1994, за умовами якого орендна плата була сплачена в повному обсязі за весь час оренди по 15.04.2019 року.

Крім того, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо строку дії договору оренди від 01.04.2012, вказавши, що він відповідно до п. 10.1. договору становить 25 років і тому відповідач має правові підстави для знаходження в даному приміщенні, оскільки судом першої інстанції було винесено ухвалу про описку, якою виправлено описку допущено в описовій частині рішення, а саме «Пунктом 10.1 договору оренди нежитлових приміщень від 12.04.1994 року визначено строку дії договору 25 років з моменту його підписання.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що договір оренди нежитлових приміщень від 12.04.1994 року у відповідності до п. 40.1 цього договору укладений до 12.04.2019 року.

Крім того, колегія суддів приймає як належне твердження скаржника, що проект договору був підготовлений не самостійно позивачем, а по заві відповідача, після узгодження всіх істотних умов договору (об'єкт оренди, площа, розмір орендної плати, строк) та на підставі розпорядчих документів відповідних структур, тобто в порядку, передбаченому чинним законодавством для надання в оренду майна, яке є комунальною власністю, проте вважає його такими, що не спростовує висновків суду першої інстанції викладені у оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладе, колегія судців погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 року у справі №910/6967/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/6967/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

М.Г. Чорногуз

Дата складення повного тексту 24.01.2019.