АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/796/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Безпалюк А.В.

за участю представників учасників справи:

від позивача - адвокат ОСОБА_1, довіреність №4002, дата видачі 20.12.2018, ОСОБА_2, довіреність № 4003, дата видачі 20.12.2018

від відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 24.10.2018

по справі №923/796/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком»

до Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації

про стягнення 114 494,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі ПАТ «Укртелеком») звернулось до господарського суду Херсонської області із позовом до Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації (далі Управління) в якому просило стягнути заборгованість у розмірі 114 494,67 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що ПАТ «Укртелеком» є оператором телекомунікацій та відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, надає послуги звязку на підставі публічного договору, зокрема, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати. Зазначені пільги встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус», Закон України «Про охорону дитинства». Відповідно до п.п. б п.4 ч.1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості наданих послуг пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, відповідач є розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг, до його повноважень належить здійснення відшкодування витрат, понесених позивачем на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян.

Позивач вказує, що за період з січня по грудень 2017 року він надав послуги пільговим категоріям громадян на загальну суму 114 494,67 грн., вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету.

Посилаючись на ч. 2 ст. 617 ЦК України, рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005, постанову Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446, позивач вказує, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобовязань перед позивачем щодо компенсації витрат за надані послуги пільговим категоріям населення.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 24.10.2018 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Укртелеком» 53 010,78 грн. основної заборгованості та 815,51 грн. компенсації по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що обовязок держави в особі відповідного управління соціального захисту населення (у даному випадку відповідача) компенсувати надавачу телекомінікаційних послуг вартість понесених витрат на надання соціальних пільг відповідному населенню району. Проте, такий обовязок відповідача перед позивачем існував у період з 01.01.2017 по 23.06.2017, а у інший період, з 24.06.2017 по 31.12.2017, відповідач не є державним органом, на якого покладені обовязки головного розпорядника бюджетних коштів з фінансування відповідних пільг з послуг звязку.

Також, суд першої інстанції приймаючи рішення зазначив, що відповідач, як головний розпорядник бюджетних коштів у період з 01.01.2017 по 23.06.2017 щодо виконання державних програм соціального захисту населення по фінансуванню пільг з послуг звязку мешканцям Олешківського району, не виконав покладених на нього обовязків по сплаті позивачу відповідної компенсації за період з 01.01.2017 по 31.05.2017 у сумі 53 010,78 грн., а саме у січні на суму 13 344,52 грн., у лютому 13 189,24 грн., у березні 13 034,33 грн., у квітні 12 777,01 грн., у травні 12 254,65 грн., за мінусом 11 588,97 грн., які було перераховано відповідачем позивачу у листопаді та грудні 2017 у якості сплати заборгованості, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково у сумі 53 010,78 грн.

При цьому вимоги позивача про стягнення 61 483,89 грн. за період з 01.06.2017 по 31.12.2017 задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені до відповідача, як особи, яка не є розпорядником бюджетних коштів щодо виконання державних програм соціального захисту населення по фінансуванню пільг з послуг та не відповідає перед позивачем за сплату таких витрат, а тому є безпідставними.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «Укртелеком» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 24.10.2018 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь апелянта 2 643,00 грн. компенсації по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що Господарським судом Херсонської області при винесенні оскаржуваного рішення було порушені норми матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Так, апелянт зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд констатував, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань, що не відповідає дійсності, оскільки 18 жовтня 2018 року відповідачем по справі одночасно з поданням відзиву на позовну заяву подано два клопотання: про встановлення відповідачеві строку для подачі заперечення та про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Як вказує апелянт, він отримав відзив на позовну заяву в останній день строку встановленого судом. Оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагали проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, дотримуючись вимог ч. 5 та ч.7 ст. 252 ГПК України, на думку апелянта, суд мав розглянути справу в судовому засіданні з повідомленням сторін. Повне ігнорування судом процесуальних клопотань, за твердженням скаржника, вказує на грубе порушення судом норм процесуального права, що обмежує сторони справи у здійсненні процесуальних прав.

Скаржник також зазначає, що з огляду на грубе порушення норм процесуального права він був необґрунтовано позбавлений права на подання доказів, що мають істотне значення для справи. Зокрема, на думку апелянта, судом необґрунтовано віднесено сплату у розмірі 11 588,97 грн. в рахунок оплати боргу за період до 01.06.2018, оскільки зазначені кошти надійшли на рахунок апелянта в листопаді 2017 року на загальну суму 10 113,31 грн. та як видно з призначення платежу відповідач зазначає, що сплата проводиться ним за листопад та грудень 2017 року. Скаржник зазначає, що здійснюючи зазначені платежі відповідач сам погодився з існуванням боргу за надані послуги звязку пільговій категорії громадян, який у нього виник після внесення змін до Порядку - 256 (тобто після 23 червня 2017 року). Виходячи з наведеного, апелянт вважає, що здійснення цієї оплати є підтвердженням того, що відповідач є належним та компетентним органом що відповідає перед апелянтом за надані пільговій категорії абонентів Олешківського району послуги звязку.

Скаржник зазначає, що пунктом 2 Постанови № 256 чітко зазначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги № (тобто визначених відповідними соціальними законами України); здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, жодної залежності визначення головного розпорядника коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення від джерел фінансування цих програм жодним нормативним актом не визначено.

Скаржник вважає, що правова позиція, викладена у рішенні суду жодним чином не регулює відносини між апелянтом та відповідачем, оскільки заявлені позовні вимоги щодо відшкодування витрат з надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян згідно законів України регулюються законами України та не виключають фінансування відповідача державою згідно ч.3 ст. 142 Конституції України та соціальних законів (не обмежені напрямками фінансування).

Навпаки, пунктом 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою № 256, чітко зазначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, обєднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

До того, як вбачається з Положення про управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації, затвердженої розпорядженням голови районної державної адміністрації №411 від 26 вересня 2016 року саме відповідач здійснює розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян і призначені житлові субсидії населенню (абз. 10 п.3.25). Апелянт наголошує на тому, що на території району іншого визначеного органу чи юридичної особи, до компетенції якого входить такий обовязок немає.

Тобто, саме відповідач забезпечує на відповідній території (Олешківський район Херсонської області) реалізацію державної політики, зокрема соціальної підтримки та надання соціальних послуг категоріям осіб, які згідно із законодавством України мають право на пільги.

Так, на думку скаржника до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації на території Олешківського району Херсонської області державної політики у сфері соціального захисту населення, і саме відповідач як головний розпорядник коштів на фінансування державних соціальних програм зобовязаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Відтак, за твердженням апелента, грошові зобовязання держави з відшкодування вартості наданих соціальних послуг виникають в силу закону та повинні виконуватись уповноваженими державою органами, яким в даному випадку є відповідач у справі.

Таким чином, скаржник вважає, що твердження суду щодо відсутності у відповідача відповідної компетенції є досить суперечливими та базуються не на правових підставах, а виключно на субєктивних міркуваннях щодо відповідальності з огляду на цілковите ігнорування спеціальних нормативно-правових актів, що регулюють спірні відносини.

Апелянт вважає, що у ПАТ «Укртелеком» виникло право на отримання компенсації. А отже, неотриманні апелянтом 114 494,67 грн. компенсації є його власністю.

Таким чином, відмова у компенсації, на яку ПАТ «Укртелеком» має право за законодавством, становить порушення його майнових прав.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 року відкрито провадження у справі №923/796/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» на рішення Господарського суду Херсонської області від 24.10.2018.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 призначено справу до розгляду на 17.01.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 задоволено клопотання ПАТ «Укртелеком» про участь у судовому засіданні 17 січня 2019 року об 11:00 у режимі відеоконференції, доручено Господарському суду Херсонської області забезпечити проведення судового засідання у справі №923/796/18, розгляд якої призначено на 17 січня 2019 року об 11:00 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Херсонської області.

У судовому засіданні від 17.01.2019 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача надав пояснення відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників апелянта та відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії ПАТ «Укртелеком» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи позивачем протягом січня - грудня 2017 року пільговим категоріям громадян, які проживають у Олешківському районі, були надані телекомунікаційні послуги на загальну суму 114 494,67 грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, за відповідний період.

Відповідно до щомісячних розрахунків видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за 2017 рік, ПАТ «Укртелеком» протягом 2017 року надавало телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян Олешківського району Херсонської області, у звязку з чим ним обраховані витрати, які понесені у звязку з оплатою пільговими абонентами за надані послуги зі знижкою у сумі 126 083,64 грн., у тому числі: у січні на суму 13 344,52 грн., у лютому 13 189,24 грн., у березні 13 034,33 грн., у квітні 12 777,01 грн., у травні 12 254,65 грн., у червні 12 237,67 грн., у липні 8 537,46 грн., у серпні 8 837,08 грн., у вересні 8 532,33 грн., у жовтні 8 338,74 грн., у листопаді 7 480,63 грн., у грудні 7 519,98 грн.

Вказані Розрахунки позивачем надані відповідачу, що підтверджується супровідними листами № 651550/01-03/249 від 07.02.2017, № 651250/01-03/270 від 14.03.2017, № 651250/01-03/273 від 07.04.2017, № 651250/01-03/277 від 08.05.2017, № 651250/01-03/285 від 08.06.2017, № 651250/01-03/286 від 19.07.2017, № 651250/01-03/293 від 14.09.2017, № 651250/01-03/294 від 14.09.2017, № 651250/01-03/297 від 17.10.2017, № 651250/01-03/301 від 23.11.2017, № 651250/01-03/308 від 13.12.2017, № 651250/01-03/316 від 17.01.2018.

Позивачем складено акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги, станом на 01.02.2017, 01.03.2017, 01.04.2017, 01.05.2017, 01.06.2017, 01.07.2017, 01.08.2017, 01.09.2017, 01.11.2017, 01.12.2017, 01.01.2018, проте ці акти відповідачем не підписані.

Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога від 15.08.2018 № 18-65С000/28 про сплату заборгованості у сумі 114 494,67 грн.

Відповідачем надано відповідь від 23.08.2018 №2-2/2572 на вимогу позивача, у якій відповідач вказує, що Управлінням отримано документи (вх.№4507 від 21.08.2018) від ПАТ «Укртелеком» від 15.08.2018 №18-65С000/28 щодо вимоги про сплату заборгованості за телекомунікаційні послуги (послуги звязку). Дані документи з додатком-розрахунком не можуть бути розглянуті, як офіційні документи, за відсутності підпису керівника підприємства або його представника та печатки підприємства на розрахунку.

Отже, предметом даного спору є стягнення заборгованості з компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям споживачів, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 114 494,67 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно із п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012, установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Категорії громадян, яким надано пільги з оплати послуг звязку, визначені Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про охорону дитинства».

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (ст. 5, 6) надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів

В силу п. 10 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам (ст. 7) надаються такі пільги: позачергове безплатне встановлення квартирних телефонів і позачергове користування всіма послугами зв'язку. Абонементна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів, а для осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни зі 100-процентною знижкою від затверджених тарифів.

Крім того, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, надаються пільги, передбачені статтею 13 цього Закону для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.

Згідно із п. 18 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни (ст. 8, 9) надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Пунктом 20 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що особам, на яких поширюється чинність цього Закону (ст. 10), надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

За змістом п. 11, 28 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 50-процентна знижка плати за користування телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозвязку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості); позачергове встановлення телефону з оплатою 50 процентів вартості його встановлення. Зазначені у п.11 пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності в межах норм, передбачених законом. До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою - інвалідом I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пільги, передбачені пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23 і 27 частини першої цієї статті, надаються дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких повязана з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20.

До того ж, в силу ч. 2 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пільги, передбачені пунктами 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23 і 27 статті 20, надаються дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою, або опікуну (на час опікунства) дітей померлого.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» встановлено пільги у розмірі 50-відсоткової знижки з оплати за користування квартирним телефоном ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України і членам їх сімей, які проживають разом з ними.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» вдови (вдівці) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України та члени їх сімей, які перебувають на їх утриманні, користуються пільгами, передбаченими пунктами 6 9 статті 6 цього Закону.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» багатодітним сімям надаються такі пільги: позачергове встановлення квартирних телефонів. Абонентна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 відсотків від затверджених тарифів.

При цьому судова колегія приймає до уваги, що оскільки за змістом ст.178 Господарського кодексу України та ст.633 Цивільного кодексу України договір про надання телекомунікаційних послуг є публічним, оператор, провайдер телекомунікацій зобовязаний здійснювати надання послуг звязку кожному, хто до нього звертається на законних підставах, не має права відмовити у наданні послуг за наявності у нього такої можливості або надавати перевагу одному споживачеві перед іншими щодо укладення публічного договору, крім випадків, передбачених законодавством. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Отже, вищенаведеними нормами чинного законодавства встановлено право фізичних осіб, які мають визначений вищевказаними законами соціальний статус, на отримання послуг звязку на пільгових умовах (з частковою оплатою їх вартості або безкоштовно), та обовязок провайдера, оператора телекомунікацій надавати такі послуги з урахуванням встановлених чинним законодавством пільг.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

В силу підп. «б» п.4 ч.1 ст.89, ч.1 ст.102 Бюджетного кодексу України, в редакції, що діяла з 01.01.2017, видатки місцевих бюджетів на державні соціальні програми, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, зокрема, щодо пільг окремим категоріям громадян, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ст.102 Бюджетного кодексу України Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі по тексту Порядок) та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 був затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі Порядок).

В силу п.3 Порядку, в редакції, що діяла до 24.06.2017, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до п.1 розділу І Положення про управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області, затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації №411 від 29.09.2019 (далі по тексту Положення), Управління є структурним підрозділом Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області, що утворюється головою районної державної адміністрації, підзвітним і підконтрольним голові районної державної адміністрації та відповідно Департаменту соціального захисту населення обласної державної адміністрації.

За змістом п.2. розділу І Положення основним завданням управління є забезпечення реалізації державної соціальної політики на території району у сфері соціального захисту населення, що включає, зокрема, забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення; призначення та виплату соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством України (п.п. 2.4.1., 2.4.2. Положення).

Згідно із підп. 25) п.3 розділу І Положення управління відповідно до визначених повноважень з питань реалізації заходів соціальної підтримки населення, зокрема, організовує в межах компетенції роботу щодо надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, пільг з оплати житлово-комунальних послуг, послуг звязку; здійснює розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян і призначені житлові субсидії населенню; проводить інвентаризацію особових справ і особових рахунків осіб, які одержують соціальну допомогу, субсидії та пільги в установленому законодавством порядку.

З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації на території Олешківського району Херсонської області державної політики у сфері соціального захисту населення, і саме відповідач як головний розпорядник коштів на фінансування державних соціальних програм зобовязаний здійснювати розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 № 426, яка набрала чинності з 24.06.2017, були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Даними змінами з п. 1 Порядку були виключені норми про те, що цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг звязку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Таким чином, до 24.06.2017 відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям громадян, повинно було проводитись відповідачем за рахунок субвенції з державного бюджету до бюджету Олешківського району.

Втім, відповідач доказів сплати позивачу компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів в період з 01.01.2017 по 24.06.2017 не надав, в звязку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідні розрахунки відповідачем з позивачем проведені не були.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відшкодуванню вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям громадян за період з 01.01.2017 по 24.06.2017, є обґрунтованими та в цій частині підлягають задоволенню.

Крім цього, судова колегія вважає, що решта позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 25.06.2017 по 31.12.2017 також підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3, 10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи):

організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей;

ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1 пільга», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків;

вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги;

надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

Отже, з огляду на вищевикладене, судова колегія відхиляє доводи відповідача, що рішенням про районний бюджет на 2017 рік управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області не було визнанно головним розпорядником для оплати пільг з послуг звязку, адже до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на території Олешківського району, і саме відповідач зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Судова колегія не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту населення, а також відсутність призначень на здійснення таких програм в місцевому бюджеті, а відтак і відсутність у управління соціального захисту населення можливості здійснити ці виплати, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність органу державної влади чи місцевого самоврядування та не є підставою для уникнення від виконання зобовязання. Відповідна правова позиція викладена в рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України», яка застосовується судом як джерело права на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» зазначено, що: «Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань».

Отже, за змістом частини 2 статті 617 ЦК України, частини 2 статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі «ОСОБА_2 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №921/177/17-г/14, від 21.02.2018 у справі №923/1292/16, від 16.03.2018 у справі №909/395/17, від 16.03.2018 у справі №911/1573/17, від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16.

До того ж, судова колегія звертає увагу, що в силу ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України, яка є спеціальною для спірних правовідносин щодо інших викладених у вказаній статті норм, які регулюють загальний порядок взяття бюджетних зобовязань та на які посилається відповідач, бюджетні зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Тобто, право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів в 2017 році підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України та відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування Олешківського району видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки законодавство, що визначає фінансові зобовязання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство похідний від нього характер.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції констатує, що відповідач відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

До того ж, суд звертає увагу, що у рішенні №26-рп/2008 від 27.11.2008 у справі №1-37/2008 Конституційний Суд України зазначив, що: «Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобовязання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобовязань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобовязань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства.

З огляду на вищевикладене судова колегія дійшла висновку, що на наявність у особи певного права, а у держави відповідного фінансового зобовязання впливає не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Крім цього, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги, що при розгляді даної справи суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки відповідач, в порядку ч.ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України, у строк для подання відзиву подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, проте господарський суд, зазначене клопотання взагалі не розглянув.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та їх належить задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Херсонської області прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, в частині відмови у задоволенні позову, у звязку з чим останнє підлягає в цій частині скасуванню, а позовна заява - задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пунктів «б», «в» ч. 4 ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються судом апеляційної інстанції на Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області згідно п.2 ч.1 ст.129, ст.130 ГПК України.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області з їх відшкодуванням на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на підставі ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281- 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 24.10.2018 у справі №923/796/18 скасувати частково та прийняти нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області (75100 Херсонська область, м. Олешки, вул. Гвардійська, буд. 6, ідентифікаційний код 03198286) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (73000 м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 41; ідентифікаційний код 01188661) 114 494,67 грн. заборгованості.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області (75100 Херсонська область, м. Олешки, вул. Гвардійська, буд. 6, ідентифікаційний код 03198286) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (73000 м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 41; ідентифікаційний код 01188661) 1 762,00 грн. судового збору сплаченого за подання позову.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області (75100 Херсонська область, м. Олешки, вул. Гвардійська, буд. 6, ідентифікаційний код 03198286) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Херсонської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (73000 м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 41; ідентифікаційний код 01188661) 2 643,00 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідні накази.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.01.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.