ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа№ 911/4610/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Грека Б.М.

За участю секретаря судового засідання Берегової Н.М.

та представників сторін:

не з'явились

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на ухвалу Господарського суду Київської області від 01.11.2018

у справі № 911/4610/15 (суддя: Рябцева О.О.)

за позовом ОСОБА_2

до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» м. Київ в особі Луганської філії Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» Луганська обл., м. Лисичанськ

про стягнення 203 338, 86 грн.

в межах справи № 911/4610/15

за заявою Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.11.2018 (повний текст складено 09.11.2018) позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_2 39 647, 66 грн. заборгованості по заробітній платі, розподілено судові витрати, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» 23.11.2018 (згідно поштового штемпелю на конверті) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №Д1-03/191 від 23.11.2018, відповідно до якої просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 01.11.2018 у справі №911/4610/15 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повністю.

Обґрунтовуючи вимоги викладені в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт стверджує, що довідка форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» від 05.03.2018 не є підтвердженням заборгованості з виплати заробітної плати.

Разом з тим скаржник зазначає, що ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії з грудня 2015 втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин - обставин непереборної сили, саме з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії стосовно позивача, зокрема, щодо нарахування та виплати йому заробітної плати. А відтак, за твердженнями скаржника, місцевий господарський суд постановляючи ухвалу про часткове задоволення позовних вимог не надав оцінки встановленому факту проведення антитерористичної операції у населених пунктах, де здійснював свою діяльність відповідач.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) від 10.12.2018 зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Верховець А.А., судді: Пантелієнко В.О., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на ухвалу Господарського суду Київської області від 01.11.2018 у справі №911/4610/15 залишено без руху (у зв'язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі) та встановлено строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі протягом 10 днів з дня отримання відповідної ухвали.

02.01.2019 до суду апеляційної інстанції апелянтом, на виконання вимог ухвали суду від 17.11.2018, подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжне доручення від 26.12.2018 №484 про сплату судового збору на суму 1 750,93 грн.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2019, у зв'язку із перебуванням судді Доманської М.Л., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Верховець А.А., судді: Пантелієнко В.О., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на ухвалу Господарського суду Київської області від 01.11.2018 у справі №911/4610/15; розгляд апеляційної скарги призначено на 29.01.2019.

В судове засідання 29.01.2019 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Застосовуючи, згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Таким чином, враховуючи, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторін, беручи до уваги, що розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/4610/15 за заявою боржника - Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2015 порушено провадження у справі №911/4610/15; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Боржника та призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Гусака Ю.М. (свідоцтво № 136 від 04.02.2013).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 апеляційну скаргу ДП «Регіональні електричні мережі» задоволено частково, апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України задоволено повністю; скасовано ухвалу місцевого суду в частині призначення розпорядником майна Боржника Гусака Ю.М.; відмовлено у задоволенні заяви арбітражного керуючого Сольського В.С. про участь у справі; розпорядником майна Боржника призначено арбітражного керуючого Сольського В.С.

10.07.2018 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Державного підприємства «Регіональні елекричні мережі» про стягнення 49 288,46 грн. заборгованості по заробітній платі, 144 050,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення з роботи та 10 000 грн. моральної шкоди, всього 203 338,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.04.2006 вона була прийнята на посаду електромонтера з обслуговування підстанцій в Луганській РЗС Луганського територіального енергоуправління Луганської філії ДП «Укренерговугілля», яке в подальшому перетворено на Луганську філію ДП «Регіональні електричні мережі», на підставі наказу №30 від 11.04.2008.

31.12.2015 ОСОБА_2 була звільнена за згодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак при звільненні відповідачем не було виплачено позивачу заробітну плату за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, яка відповідно до виписки за формою ОК-5 становить 49 288,46 грн.

Також позивач стверджує, що невиплата заробітної плати завдала їй також маральну шкоду, розмір моральної шкоди позивач оцінює у сумі 10 000,00 грн.

Крім того ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача 144 050,40 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з січня 2016 по червень 2018.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою Господарського суду Київської області від 01.11.2018 у справі №911/4610/15 позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_2 39 647,66 грн. заборгованості по заробітній платі, в іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати місцевий господарський суд виходив з того, що сума заробітної плати за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., з урахуванням утримань, становить 39 647,66 грн., розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та станом на час прийняття рішення відповідачем не погашена.

Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. та 144 050,40 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з січня 2016 по червень 2018 господарський суд виходив з відсутності вини відповідача у невиплаті належних позивачу сум у визначені законодавством строки.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 13.04.2006 ОСОБА_2 була прийнята на посаду електромонтера з обслуговування підстанцій в Луганській РЗС Луганського територіального енергоуправління Луганської філії ДП «Укренерговугілля», яке в подальшому перетворено на Луганську філію ДП «Регіональні електричні мережі», на підставі наказу №30 від 11.04.2008 (а.с. 18, т.1).

31.12.2015 ОСОБА_2 була звільнена за згодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №620у від 30.12.2015.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати за загальний період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. у сумі 49 288,46 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не звільняє роботодавця від зобов'язання виплатити звільненому працівникові заробітну плату.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не була повідомлена підприємством про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, в підтвердження суми заборгованості по виплаті заробітної плати позивач посилається на довідку форми ОК-5, видану Управлінням Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області.

Таким чином розрахунок заборгованості здійснено позивачем відповідно до відомостей з Довідки форми ОК-5.

З даної довідки вбачається, що відповідачем за період з січня 2015 по грудень 2015 подавались відомості до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо суми заробітку ОСОБА_2 для нарахування пенсії. Сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок, за зазначений період, становить 49 288,46 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 N794, інформаційна довідка формується на підставі інформації поданої роботодавцем.

Так, згідно п. 10 Положення, роботодавці зобов'язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.

Пунктом 16 Положення передбачено, що на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується постійний індивідуальний ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів. Частина персональної облікової картки, що відображає сплату страхового збору (внесків) та стаж роботи фізичної особи, зокрема, містить відомості про суму заробітку (доходу), на який нараховується страховий збір (внески) на пенсійне страхування (помісячно).

За таких обставин, оскільки відповідачем здійснювалось нарахування заробітної плати позивачу за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, вказане свідчить про те, що позивач з січня 2015 по грудень 2015 належним чином виконувала свої трудові обов'язки.

Також в матеріалах справи міститься довідка №02/1514 від 11.10.2018 про доходи ОСОБА_2 складена Луганською філією ДП «Регіональні електричні мережі», з якої слідує, що ОСОБА_2 з 13.04.2006 по 31.12.2015 працювала на посаді електромонтера з обслуговування підстанції Луганської філії ДП «Регіональні електричні мережі». Вказана довідка видана за період з січня 2015 по грудень 2015 та з неї вбачається, що загальна сума нарахованого доходу за вказаний період складає 49 288,46 грн., сума утримань за вказаний період складає 9 640,80 грн. та загальна сума до виплат за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 становить 39 647,66 грн.

Отже, зважаючи на те, що сума нарахованого доходу за період з січня 2015 по грудень 2015 співпадає з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_2 з Пенсійного фонду України (форми ОК-5) за вказаний період, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що сума заробітної плати за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, з урахуванням утримань, становить 39 647,66 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що право власності, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

У справі «Кечко проти України» ЄСПЛ визнав порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в ситуації, коли заявник в силу спеціальних та чинних на той період часу положень національного законодавства мав виправдані очікування щодо отримання надбавки до заробітної плати, але вона йому не була виплачена.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач, зокрема, в період з січня 2015 по грудень 2015 знаходилася з Державним підприємством «Регіональні електричні мережі» в трудових відносинах та при звільненні не отримала заробітну плату за спірний період, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, ОСОБА_2 має «виправдані очікування» на отримання заробітної плати за цей період часу.

За наведеного, перевіривши розрахунок заборгованості по заробітній платі, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає правомірним задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 у сумі 49 288,46 грн. лише частково у розмірі 39 647,66 грн.

Враховуючи викладене судова колегія відхиляє, як безпідставні доводи скаржника стосовно того, що довідка форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» від 05.03.2018 не є підтвердженням заборгованості з виплати заробітної плати. До того ж слід наголосити, що саме на роботодавці лежить обов'язок доказати, що заробітна плата була виплачена працівникові, проте матеріали справи не містять даних доказів.

Крім того суд апеляційної інстанції критично сприймає доводи скаржника щодо того, що з грудня 2015 року ДП «Регіональні електричні мережі» втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин - дії непереборної сили та саме з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії стосовно позивача, зокрема, щодо нарахування та виплати заробітної плати, оскільки, по-перше: ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2015 по 31.12.2015; по-друге: право власності гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є непорушним, а відтак, кожна людина має гарантоване Конституцією України право на оплату праці; по-третє: ДП «Регіональні електричні мережі» не надало суду доказів виплати спірної заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2

Розглянувши вимогу позовної заяви щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. та 144 050,40 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з січня 2016 по червень 2018 суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Відтак непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

В матеріалах справи наявний сертифікат Торгово-промислової палати України № 6760 від 05.09.2016 про форс-мажорні обставини виданий Державному підприємству «Регіональні електричні мережі», яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема: акти тероризму на території Донецької та Луганської областей, захоплення активів підприємства, які знаходяться на території, яка не контролюється владою України. Вказані форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривають з 01.05.2015.

За таких обставин, беручи до уваги, що ОСОБА_2 працювала у м. Перевальськ Луганської області, де розташоване Луганське енергоуправління - виробничий підрозділ Луганської філії ДП «Регіональні електричні мережі», тобто на території де органи державної влади не здійснюють своїх повноважень, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та зазначає про відсутність вини відповідача у невиплаті належних позивачу сум у визначені законодавством строки, у зв'язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача на корить позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з січня 2016 по червень 2018 у сумі 144 050,40 грн. задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. слід зазначити слідуюче.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, враховуючи встановлену відсутність вини відповідача у невиплаті належних позивачу сум у визначені законодавством строки, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. не підлягає задоволенню про що вірно зазначено Господарським судом Київської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що місцевим господарським судом було повністю з'ясовано всі обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування ухвали Господарський суд Київської області від 01.11.2018 судовою колегією не встановлено.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» судом не вбачається.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на ухвалу Господарського суду Київської області від 01.11.2018 у справі № 911/4610/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 01.11.2018 у справі №911/4610/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/4610/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.01.2019.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

Б.М. Грек