ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Справа № 903/614/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Гладка Л.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1В.(в режимі відеоконференції)

відповідача 1 - ОСОБА_2

відповідача 2 - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Пакко Холдинг на рішення господарського суду Волинської області, від 10.10.18р. у справі № 903/614/17

(повне рішення складено 19.10.2018р. суддею C.В. Костюк)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Пакко Холдинг

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий центр Темпо

про стягнення 92770022,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось в Господарський суд Волинської області до ТОВ «Пакко Холдинг» та ТОВ «Торговий центр «Темпо» з позовною заявою (з врахуванням заяви від 26.10.2018 року та пояснення від 03.10.2018 року) про солідарне стягнення з відповідачів: 63 450 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 16562543,69 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 7674577,46 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 5082901,47 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків та 590470,15 грн. судового сбору.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.18 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача: 63450000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16562543,69 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 5070562,11 грн. пені по тілу кредиту, 3368121,10 грн. пені по відсотках, а також 590470,15 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено невиконання позичальником умов кредитного договору в частині погашення кредиту згідно графіку визначено додатковою угодою № 1 від 28.02.2018 року, а тому Банк вправі вимагати дострокового погашення кредиту зі сплатою всіх належних платежів, зокрема, процентів за користування кредитом. При цьому, умовами договору поруки передбачена відповідальність поручителя, як солідарного боржника.

Суд першої інстанції зазначив, що якщо в укладеному договорі зазначено вищий розмір пені, ніж подвійна облікова ставка, застосуванню підлягає пеня в розмірі подвійної облікової ставки. Тому, судом проведено перерахунок пені, згідно якого сума пені по кредиту становить 5070562,11 грн., по відсотках 3368121,10 грн., яка підлягала стягненню з відповідачів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Пакко Холдинг» звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.18 року в частині стягнення 101343,75 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 14091,8 грн. пені по відсотках, 26627,07 грн. витрат по сплаті судового збору та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що процентна ставка за користування кредитом в розмірі 18% річних мала б нараховуватися, починаючи з 09.03.17 р., тобто з 31 календарного дня дати порушення сплати процентів за кредитом. Стверджує, що суд першої інстанції неповно зясував вищезгадані обставини і безпідставно стягнув з ТОВ «Пакко Холдинг» проценти в розмірі 18% за період з 04.03.17 р. по 08.03.17 р. (в рамках періоду з 28.02.17 р. по 30.03.17р.), що становить 101343,75 грн.

Відповідач звернув увагу на те, що 03.07.15 р. він подав позивачу платіжне доручення № 53 про сплату 450937,5 грн. відсотків за кредитом на користь банку. Однак, банк виконав платіжне доручення 22.07.15р., таким чином з вини банку відбулась прострочка вказаного платежу, а тому немає підстав стягувати з відповідачів пеню за відповідний період в сумі 14091,8 грн.

Відповідач вважає, що позовні вимоги задоволено частково, а тому пропорційно розміру задоволених вимог повинна відповідати сума судового збору. Суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача 26627,07 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» стверджує, що оскільки 03.07.15 р. по 19.07.15 р. було накладено арешт на всі рахунки ТОВ «Пакко Холдинг», що відкриті в ПАТ «Укрсоцбанк», у банка була відсутня можливість здійснювати перерахування коштів на інші рахунки. Платіжне доручення не № 53 від 03.07.15 р, не можна вважати доказом оплати 450937,50 грн., оскільки на ньому не міститься доказу зарахування коштів на рахунок позивача, що зазначений в платіжному дорученні.

Позивач зазначає, що підставою нарахування заборгованості за користуванням кредитом у розмірі 18% за період 04.03.17-08.03.17 р. стало порушення погашення заборгованості по тілу кредиту, а не сплати заборгованості за відсотками. Враховуючи, що позивальником було сплачено востаннє заборгованість по тілу кредиту 29.12.16 р., то станом на 02.02.17 р. виникла прострочена заборгованість, оскільки, платежів на погашення заборгованості від відповідача не надходило.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги про стягнення витрат за сплату судового збору в розмірі 590470.15 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Торговий центр «Темпо» погодився зі змістом апеляційної скарги та просив задовольнити її вимоги і скасувати оскаржуване рішення.

Стверджує, що порука ТОВ «ТЦ «Темпо» припинилася в звязку з внесенням змін до кредитного договору, в результаті яких були змінені строки виконання зобовязання та розмір відсоткової ставки. Зміни у розмірі відсотків суттєво збільшили відповідальність позичальника перед банком і на такі зміни порука не поширювалась. Однак, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини уваги та дійшов хибного висновку, що обсяг обвязків у позичальника, з врахуванням даних змін, не збільшився.

В судове засідання представник ТОВ «ТЦ «Темпо» не зявився. Хоча про час і місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належними чином.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача 2, оскільки останній не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

11.01.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ Пакко Холдинг (позичальник) укладено кредитний договір № 06.1-20/002 (а.с.17-34 т.1).

Згідно п.1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит в сумі 100000000,00 грн. з можливістю отримувати в гривні та з терміном кредиту до 31.12.2020 року.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 кредитного договору передбачено, що процентна ставка для часток в гривні є фіксованою і на дату укладення договору складає 6,5 % річних; процентна ставка за користування кредитом буде становити 18% річних починаючи з 31-го календарного дня з дати порушення Позичальником графіку погашення кредиту, передбаченого п.4.1 цього договору, та/або виникнення простроченої заборгованості по нарахованим процентам за цим договором та до дати погашення простроченої заборгованості за цим договором (п.п. 5.2.2.).

Згідно п.п. (а) п.10 кредитного договору випадком невиконання Позичальником умов кредитного договору вважається невиконання платіжних зобовязань, а саме Позичальник не сплачує своєчасно будь-яку суму, яку він повинен сплатити за фінансовим документом, у визначених для сплати місті, валюті.

Згідно з п.п. (iv) п.10.2 розділу 10 кредитного договору Банк має право у будь-який час після настання випадку невиконання вимагати дострокового погашення кредиту і в такому випадку кредит повинен бути достроково погашений Позичальником зі сплатою всіх належних до сплати процентів та інших платежів, передбачених договором.

Додатком № 2 до кредитного договору сторони узгодили заяву на отримання часток кредиту.

28.02.2013 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою сторони узгодили графік погашення кредиту з кінцевим терміном до 31.12.2020 року (а.с.39-43 т.1).

Пунктом 4.1 угоди передбачено, що погашення часток (кредиту, якщо застосовується) і здійснюється позичальником на внутрішньобанківський рахунок. Позичальник зобовязаний погасити кожну частку на дату повернення частки, визначену у відповідній заяві на отримання частки, з урахуванням дотримання у цьому пункті графіку. Дата повернення частки (загальної суми частки або її частини як може бути) визначається відповідно до графіку у випадку різночитань між датою повернення частки, зазначеною у відповідній заяві на отримання частки, та умовами погашення відповідно до графіку. Не відміняючи вищенаведеного порядку погашення кредиту, Позичальник також зобовязаний забезпечити дотримання наступного графіку погашення кредиту (у нижчезазначені періоди (до вказаного терміну) в графіку сума всіх наданих та непогашених часток не повинна перевищувати відповідну зазначену у графіку максимальну непогашену суму кредиту ).

Пунктом 9.1 додаткової угоди передбачено, що в забезпечення зобовязань Позичальника за договором Позичальник забезпечує надання Банку наступного: (а) Порука кожного Поручителя на загальну суму кредиту плюс проценти та комісії, що передбачені цим договором, у формі та за змістом, прийнятними для Банку; (b) Іпотека нерухомого майна та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Володимир-Волинський, вул. Устилузька, буд. 123, за формою та змістом задовільна для Банку.

Крім того, 17.01.2013 р. в якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором, між Банком, Позичальником та ТОВ «Торговий центр «Темпо» (поручитель) укладений Договір поруки №06.1-20/098 (а.с. 49-52 т.1).

Пунктом п.1.1. договору поруки встановлено, що Поручитель поручається перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі усіх існуючих та майбутніх грошових зобовязань Позичальника за Кредитним договором, у тому числі, але не виключно і щодо сплати усіх процентів, комісій, неустойки, регресних та інших сум, що належать до сплати Позичальником у відповідності з кредитним договором.

Згідно п. 1.3 договору поруки Поручитель, як солідарний боржник, зобовязується сплатити Банку всі суми, належні до сплати Позичальником за Кредитним договором, в разі порушення Позичальником зобовязання щодо сплати відповідної суми коштів за кредитним договором, протягом пяти робочих днів з дати предявлення Поручителю відповідної письмової вимоги. Такі платежі повинні бути сплачені Поручителем на рахунки Банку, вказані у вимозі. Відправлення та/або предявлення вимоги або іншої інформації від Банку до Поручителя вважається здійсненим належним чином, якщо зроблено відповідно до наступних реквізитів: для листів («заказним листом» або спецпоштою) або телеграм (поштова адреса): м.Житомир, вул. Київська,87, для факсових листів (номер факсу): (0412) 414013.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, Банк перерахував ТОВ «Пакко Холдинг» грошові кошти в сумі 99 500 000 грн. Однак, позичальник не виконав платіжні зобовязання по кредитному договору перед банком, внаслідок чого утворилась заборгованість.

06.07.2017 року на адресу позичальника банком направлено вимогу № 02-29/67-9501 про дострокове погашення заборгованості протягом 7 днів з дати отримання вимоги, яка станом на 05.07.2017 року становила 68882211,63 грн. (а.с.83-86 т.1).

Крім того, 19.07.2017 року Банк на адресу ТОВ «Торговий центр «Темпо» направив вимогу про виконання порушеного позичальником зобовязання та вимагав сплатити прострочену позичальником заборгованість в сумі 68882211,36 грн. (а.с. 87-88 т.1).

Вказані вимоги залишені відповідачами без задоволення.

Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що оскільки, вказаний кредитний договір та договір поруки були підписані сторонами та скріплені печатками сторін, позичальник та поручитель в повній мірі ознайомились з їх змістом, порядком та умовами здійснення платежів за договором та погодились з ними, визнали обов'язковими для виконання, прийнявши на себе ризик настання негативних наслідків невиконання умов договору.

Відповідно до п.п. (iv) п.10.2 кредитного договору, банк вправі вимагати дострокового погашення кредиту зі сплатою всіх належних платежів, зокрема, процентів за користування кредитом.

Умовами договору поруки передбачена відповідальність поручителя, як солідарного боржника (п.1.3).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «Пакко Холдинг» порушено умови кредитного договору в частині виконання платіжних зобовязань, а саме: позичальник своєчасно не сплачував суму, яку він повинен сплатити за фінансовим документом, у визначених графіком строки, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 63450000,00 грн.

А відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по кредиту в сумі 63450000,00 грн.

Згідно п. 5.2 кредитного договору, процентна ставка для часток в гривні є фіксованою і на дату укладення договору складає 6.5 % річних.

Процентна ставка за користування кредитом буде становити 18% річних починаючи з 31-го календарного дня з дати порушення Позичальником графіку погашення кредиту, передбаченого п.4.1 цього договору, та/або виникнення простроченої заборгованості по нарахованим процентам за цим договором та до дати погашення простроченої заборгованості за цим договором (п.п. 5.2.2.).

Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що процентний період становить один календарний місяць.

З розрахунку позивача вбачається, що заборгованості по відсотках у розмірі 18% річних за користування кредитом нарахована банком з 31 календарного дня з дати порушення позичальником графіку погашення заборгованості по тілу кредиту.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 16562543,69 грн.

При цьому, апеляційний суд оцінює критично твердження ТОВ «Пакко Холдинг» про те, що процентна ставка за користування кредитом в розмірі 18% мала б нараховуватися позивачем, починаючи з 09.03.17 р., а не з 04.03.17 р. по 08.03.17 р. (в рамках періоду з 28.02.17 р. по 30.03.17 р.), виходячи з наступного.

Умовами Договору сторони передбачили, що позичальник зобовязаний дотримуватись графіку погашення кредиту (п. 4.1). З матеріалів справи вбачається, що остання проплата заборгованості по тілу кредиту була здійснена позивальником - 29.12.2016 р.

Враховуючи строк виникнення заборгованості та умови Договору, колегія суду приходить до висновку, що банк правомірно здійснив нарахування заборгованості по відсоткам у розмірі 18% річних починаючи з 31 календарного дня з дати порушення позичальником графіку погашення кредиту, а саме з 04.03.17р.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 7674577,46 грн. та пені по відсотках в сумі 5082901,47 грн. апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені за прострочку платежу повинен встановлюватися за згодою сторін, тобто в договорі (стаття 1 Закону).

Пунктом 6.2 кредитного договору сторони передбачили, що у випадку несплати Позичальником в належний термін будь-якої суми за цим договором, Позичальник сплачує Банку на його вимогу неустойку, що належить до сплати в останній робочий день кожного календарного тижня (якщо інше не погоджено з Банком) на рахунок визначений Банком, з простроченої суми за період з дати прострочення оплати до дати фактичної оплати включно за ставкою, яка складається з: подвійної облікової ставки НБУ та 15% річних. Сплата неустойки не звільняє Позичальника від виконання зобовязань Позичальника відповідно до умов цього договору. Сторони погодили, що строк позовної давності до вимог, що повязані з неустойкою, зазначеною в цьому пункті, а також строк нарахування такої неустойки становить три роки.

При цьому, колегія суддів враховує, що розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Здійснивши розрахунок, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 5070562,11 грн. пені по кредиту та 3368121,10 грн. пені по відсотках.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача-1 про неправомірність нарахування пені в період з 07.07.2015 року по 21.07.2015 року на суму 450937,50 грн., оскільки.

Платіжне дорученні № 53 від 03.07.2015 року, яке подано як доказ оплати заборгованості позичальником перед банком, не є належним доказом оплати заборгованості відповідача в сумі 450937,50 грн., оскільки, на даному платіжному дорученні відсутні докази зарахування вказаної суми на рахунок банку, наявний лише підпис директора ТОВ «Пакко Холдинг» та печатка товариства.

Крім того, апеляційний суд враховує пояснення позивача про неможливість здійснити розрахунково-касові операції з рахунка ТОВ «Пакко холдинг» в період 03.07.15р.-19.07.15 р., у звязку з накладенням арешту на всі рахунки відповідача, що відкриті в ПАТ «Укрсоцбанк», а також перерахунок даної суми 450937,5 грн. на погашення боргу за виконавчими провадженнями, які перебували на виконанні у ДВС.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що погашення процентів на суму 450937,50 грн. відбулось 21.07.2015 року згідно платіжного доручення № 6349 від 21.07.2015 року, а тому нарахування та стягнення пені з 07.07.2015 року по 21.07.2015 року проведено на підставі п. 6.2 кредитного договору.

Щодо тверджень відповідачів про передчасність заявлення позову, то як зазначалось вище умовами кредитного договору та додатковою угодою було визначено графік погашення кредиту, дострокове стягнення кредитних коштів у разі порушення зобовязань за кредитним договором, а тому Банк правомірно звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення заборгованості.

Доводи відповідача-2 про припинення зобовязань за договором поруки на підставі ст. 559 ЦК України не беруться судом до уваги, оскільки умовами додаткової угоди від 28.02.2013 року не збільшено обсяг відповідальності Поручителя.

Щодо апеляційних вимог в частині стягнення судового збору, апеляційний суд враховує наступне.

В силу ст.129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При здійсненні правосуддя, суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку та інтересами сторін, з другого боку.

З оскаржуваного рішення вбачається, що за наслідками розгляду позовної заяви судом першої інстанції стягнуто з відповідачів на корить позивача 590470,15 грн. судового збору.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідачів 92770022,62 грн. та сплатив за розгляд вказаної майнової вимоги судовий збір в розмірі 591373,76 грн. (платіжне доручення № НОМЕР_1 грн. від 28.07.17 р. на суму 240000 грн. (максимальна сума судового збору станом на 28.07.2017) та платіжне доручення № грн. від 06.08.18 р. на суму 351373,76 грн.).

Враховуючи інтереси сторін, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час розгляду позовної заяви та той факт, що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги в частині стягнення 88451226,9 грн., суд приходить до висновку, що сума судового збору за задоволені позовні вимоги має складати 616700 грн., що є значно більшою сумою ніж стягнуто судом першої інстанції.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку про пропорційність стягнення судового збору за задоволені позовні вимоги.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 263, 270, 273, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Пакко Холдинг на рішення господарського суду Волинської області від 10.10.18р. у справі № 903/614/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 10.10.18р. у справі № 903/614/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 903/614/17 повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "22" січня 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Розізнана І.В.