ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Справа № 924/728/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання - Кушніруку Р.В.

Представники сторін в судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" на рішення господарського суду Хмельницької області від 02.10.2018 р.

по справі № 924/728/18 (суддя Гладюк Ю.В., повний текст рішення складено 04.10.2018 р.)

за позовом Шепетівської міської ради Хмельницької області

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест"

про стягнення 567 611, 50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.10.2018 р. по справі №924/728/18 за позовом Шепетівської міської ради Хмельницької області до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" про стягнення 567 611, 50 грн. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" на користь Шепетівської міської ради Хмельницької області 560 506, 86 грн. заборгованості з концесійних платежів, 7 104, 64 грн. 3% річних, 8 514, 17 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 02.10.18р. по справі № 924/728/18 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити Шепетівській міській раді Хмельницької області в задоволенні позову до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" про стягнення 560 506, 86 грн. заборгованості з концесійних платежів, 7 104, 64 грн. 3% річних, 8 514, 17 грн. судового збору.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та вказують на перешкоджання зі сторони позивача здійсненню господарської діяльності відповідачем. Зокрема 30.10.2017р., рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №292 «Про встановлення ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з централізованого опалення», Відповідачу визначено нульовий рівень рентабельності, який враховується в тарифах ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та централізованого опалення, а також встановлено економічно обґрунтовані тарифи на централізоване опалення для населення, а також на теплову енергію для потреб бюджетних установ та для потреб інших споживачів.

За результатами діяльності за перше півріччя 2018 року, фінансові результати діяльності відповідача є збитковими, що підтверджується копією звіту про витрати виробництва та фінансові показники діяльності підприємств від надання послу теплопостачання за січень-червень 2018 року та балансом (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2018 року.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про концесії", відповідно до якої нарахування амортизації на наданий у концесію об'єкт здійснюється консецієдавцем чи уповноваженим ним органом.

Про суму нарахованих амортизаційних відрахувань концесіонеру повідомляється щоквартально у встановлений договором концесії строк. На суму нарахованих амортизаційних відрахувань (але не більш як на суму концесійної плати) зменшується сума концесійної плати, що підлягає сплаті концесіонером за відповідний період.

Позивач у совю чергу не повідомляв відповідача про суму нарахованих амортизаційних відрахувань за 4 квартал 2017 року та за 1 квартал 2018 року за наданий у концесію об'єкт на яку повинна зменшуватися сума концесійної плати, однак в матеріалах справи дані докази відсутні.

З розрахунку концесійних платежів вбачається, що підлягають сплаті відповідно до концесійного договору від 02.12.2011 року, об'єктом концесії є цілісний майновий комплекс "Шепетівське підприємствотеплових мереж" за 4 квартал 2017 року та за 1 квартал 2018 року. Позивачем не проведено зменшення концесійних платежів на суму амортизаційних відрахувань.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 р. по справі №924/728/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" на рішення господарського суду Хмельницької області від 02.10.18р. по справі №924/728/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 21 грудня 2018 р.

06.12.2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.12.2018 р. по справі №924/728/18 виправлено описку допущену в п. 2 резолютивної частини ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 р. по справі №924/728/18 та викладености пункт 2 резолютивної частини ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 р. у справі №924/728/18 в наступній редакції:

"2. Розгляд апеляційної скарги призначити до розгляду на "21" січня 2019 р. об 11:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №3.".

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, наданим їм процесуальним правом не скористались та в судове засідання не з'явились, своїх повноважних представників не направил, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останнього.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2011р. між Шепетівською міською радою (концесієдавець), від імені якого діє Шепетівський міський голова ОСОБА_2, діючий на підставі витягу з протоколу I сесії Шепетівської міської ради 6 скликання від 14.11.2010р. та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців АЕ №944702 від 23.11.2011р., та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (концесіонер), в особі директора ОСОБА_3, діючого на підставі статуту, зареєстрованого виконавчим комітетом Шепетівської міської ради 07.04.2011р. №0000628, укладено концесійний договір (далі - концесійний договір), згідно п.п.1.2 якого, концесієдавець надає на 12 років концесіонеру право істотно поліпшити та здійснювати управління (експлуатацію) обєкта концесії з метою задоволення громадських потреб у сфері теплопостачання за умови сплати концесійних платежів та виконання інших умов цього договору. Обєктом концесії є цілісний майновий комплекс „Шепетівське підприємство теплових мереж, юридична адреса якого м. Шепетівка, Хмельницька область, провулок Короленка, 1-а.

Відповідно до п.10 концесійного договору, концесіонер в установленому порядку робить перший внесок за надання об'єкта в концесію на рахунок №0006 ГУДКУ протягом 10 робочих днів з дня підписання акту приймання передачі об'єкту концесії. Наступні концесійні платежі з розрахунку 40083,60грн./міс. вносяться щоквартально незалежно від наслідків господарської діяльності до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом. Розрахунок концесійних платежів проводиться відповідно до Методики розрахунку концесійних платежів, затвердженої Постановою КМУ від 12.04.2000р. №639. Фіксований розмір концесійних платежів, встановлений виходячи з вартості наданого в концесію об'єкта, підлягає індексації відповідно до законодавства.

У пунктах 24 та 25 договору концесійного, сторони погодили порядок нарахування та використання амортизаційних відрахувань.

Зокрема, у відповідності до п.24 концесійного договору, протягом всього строку дії договору концесіонер у порядку, передбаченому законодавством України, нараховує суми амортизаційних відрахувань.

Згідно п.25 концесійного договору, амортизаційні відрахування, нараховані на основні фонди, отримані у концесію або створені у зв'язку з виконанням умов цього договору, залишаються у розпорядженні концесіонера і використовуються виключно на відновлення основних фондів, отриманих у концесію, або створених у зв'язку з виконанням умов цього договору.

Концесійний договір укладено на 12 років (з другого грудня дві тисячі одинадцятого року по друге грудня дві тисячі двадцять третього року) (п.40 концесійного договору).

Концесійний договір від 02.12.2011р. підписаний сторонами, скріплений відтисками їх печаток, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі за №5076 (а.с. 11 - 14).

Додатком до договору є перелік майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу „Шепетівське комунальне підприємство теплових мереж, що передається в концесію. Додаток також підписаний обома сторонами та скріплений печатками (а.с. 15 - 19).

Згідно листа Шепетівської міської ради №01-24/1201 від 13.04.2018 року, адресованого відповідачу, позивач вказує про наявність боргу в відповідача за концесійним договором та вимагає сплатити його.

Листом від 27.04.2018 року №02-17/329 позивач зобовязує юридичний відділ провести претензійно - правову роботу щодо несплати відповідачем концесійних платежів з врахуванням інфляції.

Згідно листа позивача №01-24/346 від 29.01.2018 року, адресованого відповідачу, останнього інформовано, що за ним рахується несплата концесійних платежів, які позивач вимагає виплатити.

Однак, вказана вимога відповідачем залишена без задоволення.

За вказаних обставин, Шепетівська міська рада звернулася до господарського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" про стягнення з останнього суми недоплаченого концесійного платежу за експлуатацію цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Шепетівське підприємство теплових мереж" згідно умов концесійного договору від 02.12.2011р.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.10.2018р. у справі №924/728/18 позов задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, в тому числі шляхом установлення, зміни і припиненнягосподарських правовідносин.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами правочин, з якого виникли взаємні права та обов'язки, за своїм змістом і правовою природою є договором концесії.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.1 Закону України „Про концесії», договір концесії (концесійний договір) - договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі суб'єкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) об'єкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до цього Закону з метою задоволення громадських потреб.

Концесія передбачає оплатне використання об'єкта концесії.

Зокрема, як вказано у ч.1 ст.2 Закону України "Про концесії", концесійні платежі - це плата, обумовлена у концесійному договорі, яку вносить концесіонер за право створення (будівництва) та (або) управління (експлуатації) об'єктів, що надаються в концесію.

Умови, розмір і порядок внесення концесійних платежів встановлено в Законі України „Про концесії, Законі України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності" та в Постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики розрахунку концесійних платежів" №639 від 12.04.2000р..

Згідно п.п.6, 7 ст.15 Закону України „Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності встановлено, що концесійні платежі вносяться концесіонером у розмірі, визначеному сторонами концесійним договором. Концесійні платежі встановлюються у фіксованому розмірі.

Зміст поняття фіксованого розміру концесійного платежу розкривається в Законі України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності" (п.7 ст.15) та у Методиці розрахунку концесійних платежів (п.п.1, 4).

У зазначених нормативних актах фіксований розмір концесійного платежу визначається як розмір концесійного платежу за перший квартал, що настає після укладення договору концесії і фіксується у договорі. У Методиці наведено формулу визначення фіксованого розміру концесійного платежу.

Також, індексацію концесійних платежів закріплено в Законі України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності" та в Методиці розрахунку концесійних платежів. Так, згідно п.8 ст.15 Закону, фіксований розмір концесійних платежів, встановлений виходячи з вартості наданого в концесію об'єкта, підлягає індексації відповідно до законодавства. Згідно п.4 Методики, розмір концесійного платежу за кожний наступний квартал визначається шляхом коригування концесійного платежу за попередній квартал на індекс інфляції за поточний квартал.

Вказані вище положення Закону та Методики відображені сторонами у п.10 концесійного договору, зокрема, сторони договору встановили фіксований розмір концесійного платежу та передбачили індексацію подальших концесійних платежів з посиланням на Методику розрахунку концесійних платежів.

Тобто, в даному випадку інфляційне нарахування розміру концесійного платежу являється його складовою частиною. Отже, позивач не позбавлений права вимагати сплати концесійного платежу з врахуванням інфляційного нарахування, як це передбачено законом.

Водночас, п.4 Методики розрахунку концесійних платежів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2016р. №130 виключено. Однак передбачено, що концесійний платіж розраховується одним із таких способів: 1) як частка (у відсотках) вартості наданого у концесію об'єкта за результатами його оцінки, проведеної в порядку, визначеному законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність;2) як частка (у відсотках) чистого доходу від провадження концесійної діяльності (реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) з урахуванням суми фіксованого концесійного платежу, визначеної за результатами концесійного конкурсу;3) як частка (у відсотках) вартості наданого у концесію об'єкта за результатами його оцінки, проведеної в порядку, визначеному законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, та частка (у відсотках) чистого доходу від провадження концесійної діяльності (реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Матеріали справи свідчать, що сторони не вносили відповідних змін до концесійного договору від 02.12.2011р., зокрема, щодо умов та способу сплати концесійних платежів відповідно до Методики розрахунку концесійних платежів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2016р. №130.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", підписавши концесійний договір від 02.12.2011р., погодилось з його умовами, між інших, щодо індексації платежів, отже підтвердив свою згоду з умовами стосовно сплати концесійних платежів з урахуванням інфляції.

За приписами ч.1 ст.10, ст.12 Закону України "Про концесії", ч.6 ст.15 Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності", ст. 241 Закону України "Про концесії" передбачено гарантії прав концесіонерів, зокрема, держава гарантує додержання встановлених актами законодавства умов для провадження концесіонерами діяльності, пов'язаної з виконанням концесійних договорів, захист їхніх прав і законних інтересів, а зміни, що вносяться до законодавства, не повинні погіршувати умов для провадження концесіонерами діяльності з реалізації проектів на умовах концесії. З огляду на викладене, концесіонер вносить концесійні платежі у розмірі, визначеному сторонами концесійним договором.

Згідно з Методикою розрахунку концесійних платежів, вибір способу розрахунку концесійного платежу здійснюється концесієдавцем самостійно з урахуванням сфери господарської діяльності, в якій об'єкт державної або комунальної власності надано в концесію.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача виникла заборгованість, розмір якої становить: (275 379, 15 грн. концесійний платіж за 4 квартал 2017 року з урахуванням індексації плюс 285 127, 71 грн. концесійний платіж за 1 квартал 2018 року з урахуванням індексації) = 560 506, 86 грн.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта те, що позивач зобов'язаний розглянути питання про звільнення відповідача від сплати концесійних платежів в зв'язку із збитковістю і низько рентабельністю об'єкта концесії (який має важливе соціальне значення), оскільки відповідно до п.8 Постанови КМУ від 13.07.2000р. №114 "Про затвердження Порядку визначення об'єктів концесії, концесіонерам яких можуть надаватись пільги щодо концесійних платежів, дотації, компенсації, та умов їх надання" передбачає право, а не обов'язок концесієдавця прийняти рішення про надання пільг, дотацій та компенсацій на умовах, зазначених концесіонером або відмову у наданні пільг, дотацій та компенсацій.

Окрім того, відповідач, у разі отримання рішення позивача про відмову у наданні пільг, дотацій та компенсацій щодо об'єкта концесії не позбавлений права оскаржити таке рішення позивача у судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що сума невідшкодованої відповідачу заборгованості з різниці в тарифах для населення, заборгованість з різниці в тарифах для бюджетних установ, що фінансуються з місцевого бюджету та збитковість фінансових результатів відповідача не можуть бути підставою для звільнення підприємства від сплати концесійних платежів в односторонньому порядку.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки факт наявності боргу в сумі 567 611,50 грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведений та підтверджений матеріалами справи, а тому вимога про його стягнення є правомірною.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A,

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення господарського суду Хмельницької області від від 02.10.2018 року у справі №924/728/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" без задоволення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" на рішення господарського суду Хмельницької області від 02.10.2018 р. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 02.10.2018 р. залишити без змін.

3. Справу №924/728/18 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "24" січня 2019 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.