ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3254/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дім марочних коньяків "Таврія", м.Нова Каховка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лі Тур", м. Харків
про стягнення коштів 63 175,22 грн.
за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Дім марочних коньяків "Таврія" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лі Тур" заборгованість у розмірі 63 175,22 грн., з яких - 62 136,00 грн. складає варість оплаченого і не поставленого товару, 58,66 грн. - інфляційні витрати та 980,56 грн. - 3% річних. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач посилається на непоставку відповідачем товару після проведення попередньої його оплати за рахунком на оплату №19033 від 19.03.2018.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.12.2018 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/3254/18; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання 23.01.2019 не з`явився, через канцелярію господарського суду Харківської області надав клопотання (вх.№1622 від 21.01.2019) в якому просить розглядати справу за відсутності позивача на підставі поданих доказів.

Відповідач в судове засідання 23.01.2019 не з`явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що неявка представників позивача та відповідача у судове засідання не перешкоджатиме розгляду справи по суті, у зв'язку з чим, з метою дотримання встановленого чинним законодавством строку для розгляду господарських справ в порядку спрощеного позовного провадження, визнав за можливе розглянути справу за відсутності останнього, згідно ст. 202 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Приватним акціонерним товариством "Дім марочних коньяків "Таврія" (надалі-позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лі Тур" (надалі -відповідач) була досягнута усна домовленість про поставку сітьового накопичувача Qnap TVS-871U-RP-I3-4G на адресу позивача.

Так, на підставі вказаної домовленості Приватним акціонерним товариством "Дім марочних коньяків "Таврія" було сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Лі Тур" попередню оплату у розмірі 62 136,00 грн. Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № від 23.03.2018 (а.с.14)

Проте, як зазначає позивач, відповідач станом на час звернення позивача до суду належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань, поставка вищезазначеного товару покупцю здійснена так і не була.

13.09.2018 за вих.№1821 позивач на адресу відповідача направив вимогу, в якій останнього було сповіщено про необхідність повернння сплаченої грошової суми, шляхом її перерахування на банківський рахунок позивача.Однак, вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Лі Тур" виникла заборгованість перед позивачем - Приватним акціонерним товариством "Дім марочних коньяків "Таврія" , яка складає 62 136,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір між сторонами у формі єдиного документу не укладався, проте суд вважає, що цивільні права та обовязки сторін виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України, ч.1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обовязки.

При цьому, позивачем доведено, що ним на виконання усної домовленості було здійснено попередню оплату товару на суму 62136,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 23.03.2018.Поряд із тим, відповідач на обумовлену суму товар так і не поставив.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та 525, 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів поставки товару або повернення попередньо сплаченої позивачем за поставку товару грошової суми не надав, - позовні вимоги про стягнення попередньої оплати у розмірі 62136,00 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 980,56 грн. суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 980,56 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 58,66 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних проц

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 58,66 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати зі сплати судового збору у даній справі покладаються на відповідача в розмірі 1762,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 2, 11, 129, 233, 236- 238, 240, 241, 265 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лі Тур" (61058, Харківська область, м.Харків, провулок Іванівський, буд.5, офіс 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Дім марочних коньяків "Таврія" (74905, Херсонська область, м.Нова Каховка, пр-кт Дніпровський, 299, ) вартість оплаченого і не поставленого товару у розмірі 62136 грн.00 коп., 3% річних у розмірі 980 грн. 56 коп., іфляційні втрати у розмірі 58 грн. 00 коп. та 1762 грн.00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення через господарський суд Харківської області (п. 17.5 Перехідних положень до Господарського процесуального кодексу України).

Рішення буде розміщено за адресою в мережі Інтернет: www.court.gov.ua.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Дім марочних коньяків "Таврія" (74905, Херсонська область, м.Нова Каховка, пр-кт Дніпровський, 299, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лі Тур" (61058, Харківська область, м.Харків, провулок Іванівський, буд.5, офіс 1, ).

Повне рішення складено 28.01.2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне