ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р. Справа№ 910/19183/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Романченко Т.В.;

від відповідача за первісним позовом: Даценко О.І., Січевич І.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017р.

у справі №910/19183/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Рітейл"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп"

про стягнення 82 468 647,63 грн.,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Рітейл"

про визнання договору купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт на АЗС №СК 160 від 28.02.2014р. недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вог Рітейл" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" про стягнення 82 468 647,63 грн. та звернення стягнення на майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за договором поставки товарів партіями з використанням смарт-карт №СК160 від 28.02.2014 з оплати паливно-мастильних матеріалів, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку з оплати основної суми боргу у розмірі 8 013 000,00 грн., пені у розмірі 4 378 089,78 грн., 3% річних у розмірі 425 341,03 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 958 074,64 грн., курсової різниці у розмірі 578 255,55 грн., відшкодування завданих збитків у розмірі 67 115 886,63 грн. та звернення стягнення на належні відповідачу транспортні засоби у загальній кількості 363 одиниці в рахунок погашення такої заборгованості.

Заперечуючи первісні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" звернулося із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Рітейл" про визнання договору купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт на АЗС №СК 160 від 28.02.2014р. недійсним.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом вказав, що, що договір купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт на АЗС №СК 160 від 28.02.2014р. був укладений із значними порушеннями чинного законодавства і має бути визнаний недійсним.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/19183/17 первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РІТЕЙЛ" 8 013 000,00 грн. суму основного боргу за договором купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт на АЗС №СК 160 від 28.02.2014р., 1 958 074,04 грн. інфляційних втрат, 425 341,03 грн. 3% річних, 875 617,96 грн. пені та 32 803,84 грн. судового збору. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 8 013 000,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати послуг, у відповідності до Договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 8 013 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом першої інстанції було встановлено, що позивачем правильно здійснено розрахунок 3 % річних та індексу інфляції, та зменшено розмір пені до 20 %.

Також, у зв'язку з недоведеністю обставин, судом було відмовлено у стягненні 578 255,55 грн. збитків від коливання валютного курсу та збитків у розмірі 67 115 886,63 грн.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що оскільки відбулося схвалення Договору шляхом прийняття товару, та часткової його оплати, а відтак він є дійсним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було досліджено оригінали документів, на які позивач за первісним позовом посилається в якості обґрунтування своїх позовних вимог, та не витребувано оригіналів чеків з POS-терміналу, в той час як позивачем не надано до позовної заяви платіжних доручень про сплату 81 732,96 грн. Також апелянт зазначив, що судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено у проведені низки експертиз. На думку апелянта, директор філії прямо не наділений правом укладати (підписувати) договори відповідно до предмету діяльності ТОВ «Орлан-Транс-Груп», тоді як в матеріалах справи відсутні докази погодження генеральним директором ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на укладення директором Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» оскаржуваного договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 22.02.2018.

Розгляд справи відкладався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 у справі №910/19183/17 призначено судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі № 910/19183/17 зупинено до проведення експертизи та отримання висновку експертів. Матеріали справи №910/19183/17 надіслано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

11.06.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшов лист №9666/9667/18-71 від 04.06.2018 директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Рувіна О.Г. про забезпечення виконання оплати експертизи та клопотання судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для вирішення питань, поставлених перед експертизою.

22.06.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/19183/17.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2018, у зв'язку з перебування судді Агрикової О.В. у відпустці, змінено та сформовано колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), Пономаренко Є.Ю., Смірнова Л.Г.

Враховуючи, що до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання експертів про надання додаткових матеріалів, ухвалою від 23.06.2018р. поновлено провадження у справі та розгляд клопотання призначено на 12.07.2018.

У судове засідання 12.07.2018 представники сторін, що з'явились, надали на вимогу експертів експертної установи додаткові документи необхідні для проведення експертизи, які просили долучити до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи - задоволено.

Матеріали справи №910/19183/17 направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для подальшого проведення експертизи.

Провадження у справі №910/19183/17 зупинено до одержання результатів експертизи.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 жетон № 910/19183/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Актом прийняття-передачі судової справи від 01.11.2018 за результатами проведення судової експертизи, справу № 910/19183/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягів з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/19183/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 справу № 910/19183/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 року поновлено апеляційне провадження у справі № 910/19183/17, призначено справу до розгляду на 23.01.2019.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду

23.01.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання (повторне) про витребування доказів, в якому останній просить суд витребувати від ТОВ «Вог Рітейл» оригінали чеків POS-терміналу (термінальний чек) за період жовтень 2015 - січень 2016 згідно договору поставки товарів партіями з використанням смарт-карт № СК 160 від 28.02.2014.

Колегія суддів у судовому засіданні 23.01.2019, порадившись на місці, вирішила клопотання про витребування доказів відхилити з мотивів, наведених в мотивувальній частині постанови.

23.01.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про призначення повторної судово-економічної експертизи у справі № 910/19183/17.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що чіткої відповіді на поставлені експертом питання висновок за результатами проведення судово-економічної експертизи № 9666/18-71/9667/18-72 від 01.10.2018 не надає.

Також, 23.01.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про призначення судової технічної експертизи документів у справі № 910/19183/17.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що за результатами ознайомлення із вказаними документами, є обґрунтоване припущення, що вказані оригінали видаткових накладних за період жовтень 2015 - січень 2016 та акт звірки розрахунків за період березень 2016 - березень 2017 по договору № СК 160 від 28.02.2014 взагалі не підписані в оригіналі, а шляхом роздрукування копії документів, на які попередньо було поставлено факсимільний підпис невідомої особи та відбиток печатки.

23.01.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі № 910/19183/17.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що з поданих актах, накладних, актах звірки не зазначено хто їх укладає та підписує як зі сторони Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» так і зі сторони ТОВ «Вог Рітейл», а відтак не вбачається за можливе встановити чи є уповноваженою такі особи від імені Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» та ТОВ «Вог Рітейл» на підписання даних документів.

Колегія суддів у судовому засіданні 23.01.2019, в нарадчій кімнаті, вирішила клопотання про призначення повторної судово-економічної експертизи, судової технічної експертизи документів та судової почеркознавчої експертизи відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача вже призначалась судово-економічна експертиза, за результатами якої було отримано висновок експерта № 9666/18-71/9667/18-72 від 01.10.2018, яким було надано ґрунтовні висновки на поставлені запитання.

В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання про призначення повторної судово-економічної експертизи задоволенню не підлягає, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для призначення судової експертизи, та, окрім іншого, призначення експертизи є правом, а не обов'язком суду.

Крім того, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Колегія суддів, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшла висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні судової технічної експертизи та почеркознавчої у даній справі.

Крім того, клопотань про призначення судової технічної експертизи та почеркознавчої у даній справі відповідач за первісним позовом у суді першої інстанції не пред'являв, обґрунтованих мотивів неподання таких клопотань до суду першої інстанції не зазначив.

23.01.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про виклик судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Борисенко О.Б. та Петренко Н.Б. у судове засідання для дачі ними усних пояснень по винесеному ними виноску судово-економічної експертизи.

Відповідно до ст. 98 ГПК України суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

В той же час, відповідачем за первісним позовом не обґрунтовано причин необхідності виклику експерта в судове засідання, зокрема не наведено причин необґрунтованості наданих висновків та не надано питань, які апелянт хоче роз'яснити у експерта.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачається підстав для виклику експерта, а тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Крім того, ст. 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28 лютого 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОГ РІТЕЙЛ" (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" (надалі - Відповідач) укладено Договір поставки товарів партіями з використанням смарт-карт № СК160 (надалі-Договір № СК160), відповідно до умов якого Постачальник (ТОВ "ВОГ РІТЕЙЛ") зобов'язується передавати у власність Покупця (ТОВ "Орлан-Транс-Груп") через АЗС (АЗК), що розміщені на території України з використанням смарт-карт паливно-мастильні матеріали, а Покупець зобов'язується приймати у власність ПММ та оплачувати їх вартість (п.2.1 Договору МСК160).

Пунктом 2.3 договору визначено, що на виконання умов даного договору продавець передає у тимчасове користування Покупцю смарт-карти на умовах додатково погоджених Сторонами в даному Договорі. Передачу смарт-карт Покупцю може здійснювати відокремлений структурний підрозділ Продавця (філія) за місцезнаходженням відокремленого структурного підрозділу Подавця.

Вказаний пункт Договору був змінений Доповненням №1 до Договору поставки товарів партіями з використанням смарт-карт № СК160 від 28.02.2014 р. Водночас, умови надання смарт-карт в тимчасове користування Сторони обумовили в Розділі 6-А, згідно з п.5.1 якого встановлено, що передача смарт-карт здійснюється Продавцем зі складанням Акту приймання-передачі.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору продавець постачає покупцю ПММ частинами на умовах EXW (Інкотермс 2010) франко-термінали АЗС (п.1.1 даного Договору), шляхом вибірки Покупцем (Довіреною особою Покупця) ПММ з АЗС. Датою поставки ПММ вважається дата, що вказана у чеку з POS-терміналу, або спеціальній відомості.

Перелік АЗС визначається Сторонами в додатках.

Згідно п.3.3 договору відпуск ПММ покупцю (Довіреній особі) здійснюється на підставі пред'явлення смарт-карти оператору АЗС з використанням POS-терміналу, при умові правильного вводу PIN-коду смарт-карти. Відпуск здійснюється шляхом заправки ПММ транспортних засобів Покупця (Довіреної особи Покупця) в кількості та асортименті, обраних Покупцем (Довіреною особою) самостійно в межах добового (місячного) ліміту ПММ, встановленого на смарт-карті.

Відповідно до п. 3.4. договору підтвердженням фактичного отримання Покупцем ПММ на АЗС в асортименті, кількості та ціні є чек з POS-терміналу, що видається Покупцю, або спеціальна відомість, або фіскальний чек.

Як зазначено у п.3.6 Договору № СК160, враховуючи періодичність та ритмічність поставок ПММ Покупцю протягом дії даного Договору, Продавець формує протягом місяця накладні (-у) на відпуск товарно-матеріальних цінностей та податкові накладні (-у). При цьому по факту відпуску ПММ Продавцем за відповідний період надається Покупцю для підписання акт прийому-передачі та видаткова накладна. Акт приймання-передачі підтверджує факт передачі ПММ у власність Покупця за відповідний період. Вищевказані документи надаються Покупцеві для підписання до 15 числа місяця наступного за звітним.

Так, судом встановлено, що Позивачем здійснено відпуск нафтопродуктів на загальну суму 8 094 732.96 грн., що підтверджується Видатковими накладними та Актами приймання-передачі.

Пунктом 4.2 передбачено, що розрахунки за ПММ здійснюються Покупцем в українській національній валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця, або внесення грошових коштів в касу Продавця.

Пункт 4.4 Договору вказує, що оплата Покупцем вартості відпущених (поставлених) ПММ здійснюються періодично протягом 30 календарних днів з моменту фактичного отримання Покупцем (Довіреною особою) ПММ на АЗС. При цьому оплата здійснюється за ціною встановленою на день відпуску ПММ

Згідно з п.5.1.1 Договору № СК160, Покупець, зокрема зобов'язаний належно виконувати умови даного Договору, в т.ч. вчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вартості Товарів у відповідності до умов Розділу 4, та/або відповідних додатків чи додаткових угод до даного Договору.

На виконання умов вказаного договору, позивач поставив продукцію відповідачеві на загальну суму 8 094 732,96 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною № 15265 від 31.01.2016, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.01.2016 по 31.01.2016 на суму 1 791 019,71 грн., видатковою накладною № 15266 від 31.01.2016, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.01.2016 по 31.01.2016 на суму 169 773,23 грн., видатковою накладною № 296089 від 31.12.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 на суму 597 721,71 грн., видатковою накладною № 296088 від 31.12.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 на суму 1 926 578,05 грн., видатковою накладною № 278923 від 30.11.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.11.2015 по 30.11.2015 на суму 286 793,16 грн., видатковою накладною № 278922 від 30.11.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.11.2015 по 30.11.2015 на суму 2 500 597,92 грн., видатковою накладною № 257851 від 31.10.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.10.2015 по 31.10.2015 на суму 822 249,18 грн.

Проте оплата поставлених нафтопродуктів Відповідачем здійснено частково - на суму 81 732,96 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки товарів партіями з використанням смарт-карт №СК160 від 28.02.2014 з оплати паливно-мастильних матеріалів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було зазначено, на підтвердження постачання паливно-мастильних матеріалів відповідачеві за первісним позовом на загальну суму 8 094 732,96 грн. позивачем було надано видаткові накладні № 15265 від 31.01.2016, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.01.2016 по 31.01.2016 на суму 1 791 019,71 грн., видатковою накладною № 15266 від 31.01.2016, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.01.2016 по 31.01.2016 на суму 169 773,23 грн., видатковою накладною № 296089 від 31.12.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 на суму 597 721,71 грн., видатковою накладною № 296088 від 31.12.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 на суму 1 926 578,05 грн., видатковою накладною № 278923 від 30.11.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.11.2015 по 30.11.2015 на суму 286 793,16 грн., видатковою накладною № 278922 від 30.11.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.11.2015 по 30.11.2015 на суму 2 500 597,92 грн., видатковою накладною № 257851 від 31.10.2015, актом приймання передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.10.2015 по 31.10.2015 на суму 822 249,18 грн.

Посилання відповідача за первісним позовом в обґрунтування вимог апеляційної скарги на те, що в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені первинні документи на підтвердження факту поставки товару за договором, а саме відсутні чеки POS-терміналу, спростовуються наступним.

Згідно п.3.3 Договору, відпуск ПММ покупцю (Довіреній особі) здійснюється на підставі пред'явлення смарт-карти оператору АЗС з використанням POS-терміналу, при умові правильного вводу PIN-коду смарт-карти. Відпуск здійснюється шляхом заправки ПММ транспортних засобів Покупця (Довіреної особи Покупця) в кількості та асортименті, обраних Покупцем (Довіреною особою) самостійно в межах добового (місячного) ліміту ПММ, встановленого на смарт-карті.

Відповідно до п. 3.4. договору підтвердженням фактичного отримання Покупцем ПММ на АЗС в асортименті, кількості та ціні є чек з POS-терміналу, що видається Покупцю, або спеціальна відомість, або фіскальний чек.

Як визначено в п. 1.8. договору - чек з POS-терміналу (термінальний чек) - обліковий документ, що друкується POS-терміналом та засвідчує факт відпуску ПММ покупцю (довіреній особі покупця). Чек з POS-терміналу міститься інформацію про відпуст ПММ, а саме: номер смарт-карти, місце, час відпустку, марку палива, його кількість та ціну. Сторони вважають чек з POS-терміналу достатнім та належним доказом факту передачі покупцеві ПММ продавцем.

В той же час, у п.3.6 Договору сторони передбачили, що враховуючи періодичність та ритмічність поставок ПММ Покупцю протягом дії даного Договору, Продавець формує протягом місяця накладні (-у) на відпуск товарно-матеріальних цінностей та податкові накладні (-у). При цьому по факту відпуску ПММ Продавцем за відповідний період надається Покупцю для підписання акт прийому-передачі та видаткова накладна. Акт приймання-передачі підтверджує факт передачі ПММ у власність Покупця за відповідний період. Вищевказані документи надаються Покупцеві для підписання до 15 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових результатів.

Тобто, факт проведення сторонами у справі господарських операцій, що стосуються виконання ними зобов'язань, повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару, є накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» мають бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, відповідно до п. 5.1. договору покупець зобов'язаний щомісячно не пізніше останнього числа місяця наступного за звітним, повернути продавцю по одному примірнику підписаних уповноваженою особою та скріплених печаткою оригіналів актів приймання-передачі, видаткових накладних, або в той же строк надати мотивовані заперечення. Відповідальність за невчасне повернення актів приймання-передачі, видаткових накладних покладається на покупця.

Спірні видаткові накладні та акти приймання-передачі були підписані зі сторони покупця без будь-яких заперечень.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні та акти приймання-передачі ПММ, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та складені у відповідності з умовами п. 3.6. договору.

Як вже було зазначено вище, відповідачем за первісним позовом було заявлено клопотання про витребування у позивача за первісним позовом чеків з POS-терміналу за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року.

Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В той же час, в матеріалах справи наявні підписані сторонами акти прийому-передачі та видаткові накладні на спірну суму, які складені відповідно до умов договору (п.3.6.) та в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними бухгалтерськими документами, що спростовують доводи відповідача про недоведеність факту відпуску ПММ покупцю та необхідність дослідження товарних чеків.

Одночасно у матеріалах справи відсутні докази того, що згідно з договором ТОВ "Орлан-транс-груп" не прийняло товар, або намагалось його повернути, відсутні будь-які претензії щодо вартості, якості, кількості та асортименту поставлених паливно-мастильних матеріалів.

Крім того, відповідно до умов п. 5.1. договору, саме на покупця покладений обов'язок протягом 3 місяців зберігати чеки з POS-терміналу, отримані після проведення операції смарт-карти через POS-термінали, встановлені на АЗС, тоді як відповідно до п. 5.3. договору обов'язком продавця є лише після завершення відпуску ППМ видавати чек з POS-терміналу, що свідчить про факт відпуску ПММ покупцю.

Таким чином, оскільки відповідно до умов договору саме на відповідача було покладено обов'язок зі зберігання чеків з POS-терміналу, а отже відповідач не був позбавлений права та можливості надати суду вказані чеки, якщо у позивача виникають сумніви щодо кількості поставленої ПММ.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання відповідача про витребування додаткових доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Рітейл" є невмотивованим, належним чином не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того, з акту звірки взаєморозрахунків з ТОВ «Орлан-Транс-Груп» по договору № СК160 від 28.02.1014 станом на 31.03.2017 р. вбачається, що станом на момент підписання вказаного акту відповідач за первісним позовом підтверджував поставку позивачем товару на суму 8 013 000,00 грн.

Стосовно доводів апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази часткової оплати відповідачем поставленого ПММ, колегія суддів відзначає, що в матеріалах справи наявні банківські виписки, які підтверджують факт часткової оплати відповідачем отриманого товару по договору № СК 160 від 28.02.2014.

Крім того, як було зазначено вище, за клопотанням відповідача ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 було призначено судово-економічну експертизу.

На виконання вказаної ухвали експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було складено висновок № 9666/18-71/9667/18-52 від 01.10.2018 за результатами проведення судово-економічної експертизи.

У вказаному висновку експертами було встановлено, що за умови щомісячного підтвердження актами приймання-передачі ПММ, отриманих ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на суму 72 604 231,10 грн. з урахуванням документального підтвердження оплати, здійсненою ТОВ «Орлан-Транс-Груп» в розмірі 64 591 231,10 грн., заборгованість відповідача за первісним позовом за отримані ПММ станом на 31.03.2017 підтверджується в розмірі 8 013 000,00 грн.

Стосовно посилання апелянта на п. 11.2. договору, відповідно до якого у випадку виникнення спору щодо отримання покупцем ПММ, копія чека з POS-терміналу, або спеціальна відомість (що має всі необхідні реквізити) надані продавцем на запит покупця, є єдиним і достатнім доказом отримання ПММ в асортименті, кількості та по ціні, вказаній в чеку з POS-терміналу, або в спеціальній відомості, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи є відомість по контрагенту ТОВ «Орлан-Транс-Груп» (Львівська філія) за період з травня 2014 по січень 2016, яка містить відомості про кількість, ціну, дату, час та місце отримання ПММ в розрізі смарт-карт, наявних у відповідача за первісним позовом відповідно до умов договору.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до пункту 4.4 договору, оплата покупцем вартості відпущених (поставлених) ПММ здійснюються періодично протягом 30 календарних днів з моменту фактичного отримання Покупцем (Довіреною особою) ПММ на АЗС. При цьому оплата здійснюється за ціною встановленою на день відпуску ПММ

В контексті з пунктом п.3.6 Договору, яким сторони передбачили, що враховуючи періодичність та ритмічність поставок ПММ Покупцю продавцем формуються накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей, колегія суддів відзначає, що кінцевим строком погашення заборгованості (поставлених) ПММ є 30 день після підписання сторонами видаткових накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що за договором № СК 160 від 28.02.2014 позивачем взяті на себе зобов'язання були виконані належним чином, тоді як відповідачем в порушення умов договору поставлений товар був оплачений частково, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у сумі 8 013 000,00 грн.

Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то колегія суддів вважає за можливе зазначити про наступне.

Згідно з п. 9.3. договору за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно умов даного договору, покупець повинен сплатити проценти в розмірі 3 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення, згідно зі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за загальний період з 01.12.2015 р. по 31.10.2017 р. за кожною накладною окремо, дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 958 074,64 грн. інфляційних втрат та 425 341,03 грн. 3 відсотків річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

У випадку не проведення розрахунків Покупцем згідно умов Розділу 4 даного Договору, Покупець зобов'язується на користь Продавця сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 9.2 Договору).

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п.9.8 Договору сторони встановили позовну давність до всіх вимог щодо зобов'язань за Договором строком в три роки, в тому числі про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем за первісним позовом розрахунок пені за загальний період з 01.12.2015 по 31.10.2017 у сумі 4 378 089,78 грн., вважає його обґрунтованим та вірним.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За умовами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України , п.3 ч.1 ст.83 ГПК України (в редакції станом на момент винесення оскаржуваного рішення) за рішенням суду розмір штрафу та пені може бути зменшений у виняткових випадках, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів відзначає, що якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Враховуючи вищенаведене, оскільки розмір санкцій становить надмірно велику суму, те, що відповідачем частково виконувались зобов'язання за Договором, нарахована сума пені надмірно велика і стягнення з відповідача у повному обсязі може негативно позначитися на його подальшій господарській діяльності, суд першої інстанції, використавши своє право, надане ст. 233 ГК України та відповідно до п. 3 ч.1. ст. 83 ГПК України (в редакції станом на момент винесення рішення), правомірно зменшив розмір пені до 20 %, тобто з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню пеня у сумі 875 617,96 грн.

Окрім того, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення із відповідача за первісним позовом суму збитків, понесену позивачем, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, у розмірі 67 115 886,63 грн. та збитків від коливання валютного курсу у сумі 578 255,55 грн.

В обґрунтування заявлених сум позивач зазначає наступне.

Так між ТОВ "ВОГ РІТЕЙЛ" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (найменування було змінене на ПАТ Сбербанк") був укладений Договір про переведення боргу від 22.10.2015 за Договором про відкриття кредитної лінії №47-В/13/55/КЛ-КБ від 01.08.2013 (далі - Кредитний договір), укладеним між ПАТ "Сбербанк" та ТОВ "Золотий Екватор" (Первісний позичальник).

При цьому, грошові кошти, що належні до сплати відповідачем за Договором № СК160, підлягали перерахуванню позивачем на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Однак, в зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за Договором № СК160, за твердженням позивача, він був позбавлений можливості належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, що призвело до нарахування ПАТ "Сбербанк" штрафних санкцій.

Зокрема, станом на 01.10.2017 позивачу нараховано крім іншого пеню:

- за прострочення основного боргу - 64 455 243,33 грн.;

- за прострочення сплати відсотків за користування кредитом - 2 660 643,30 грн.

В обґрунтування заявленої до стягнення із відповідача за первісним позовом суми збитків від коливання валютного курсу позивач посилається на пункт 9.4 Договору, яким передбачено, що за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного Договору Продавець має право стягнути завдані збитки, спричинені несвоєчасним проведенням розрахунків за ПММ та зміні (збільшенні) курсу долара США до гривні, які обраховуються за формулою, наведеною позивачем у розрахунках до позовної заяви.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 04.07.2011 р. у справі N 42/78-10.

У розумінні чинного господарського законодавства збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

При цьому зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов'язань настає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Стягнення збитків є заходом цивільної відповідальності. Умовою відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника. Кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання. На нього покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір. Застосування принципу вини як умови відповідальності за порушення зобов'язання, пов'язане також з необхідністю з'ясування таких обставин, як вина кредитора або вина обох сторін.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Обов'язок доказування збитків та їх обґрунтування покладається на позивача, оскільки збитки мають реальний характер, тому позивач вважаючи, що його права були порушені, а ним понесені збитки, повинен довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає на недоведеності позивачем обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача, а саме те, що саме бездіяльність відповідача в частині несплати отриманого товару, а не будь-які інші обставини, зокрема дії самого кредитора чи третіх осіб, призвела до позбавлення можливості позивача належно виконати зобов'язання за Кредитним договором.

Оскільки вимоги позивача обґрунтовуються умовним припущенням про позбавлення його можливості належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, що призвело до нарахування ПАТ "Сбербанк" штрафних санкцій та позивачем не надано точних даних, які б безспірно підтверджували реальну неможливість виконання зобов'язань позивачем за вказаним Кредитним договором; позивачем належним чином не доведено суду обґрунтованість вимог щодо заявленої до стягнення суми збитків від коливання валютного курсу у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні з відповідача за первісним позовом збитків від коливання валютного курсу в розмірі 578 255,55 грн. та збитків у зв'язку з невиконанням умов договору у розмірі 67 115 886,63 грн.

В той же час, вимога позивача за первісним позовом про звернення стягнення на належне ТОВ «Орлан-Транс-Груп» рухоме майно в рахунок погашення є необґрунтованою, оскільки ні чинним законодавством України, ні умовами спірного договору не передбачено такого способу погашення заборгованості за договором купівлі-продажу, як звернення стягнення на рухоме майно.

Стосовно зустрічної позовної заяви, колегія суддів відзначає наступне.

Звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, позивач за зустрічним позовом стверджує, що Договір купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт на АЗС №СК 160 від 28.02.2014 року був укладений із значними порушеннями чинного законодавства і є підстави для визнання його недійсними.

Із зустрічної позовної заяви ТОВ "Орлан-Транс-Груп" вбачається, що єдиною правовою підставою для визнання спірного договору є його підписання особою із перевищенням повноважень.

Згідно з частиною першою статті 64 Господарського кодексу України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Тобто Господарським кодексом прямо встановлено, що відокремлені підрозділи підприємств діють виключно на підставі положення про них.

Відповідно до пункту 1.6 Положення про Львівську філію товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-транс-груп" (далі за текстом - "Положення") філія у своїй діяльності керується Законами України, Статутом Товариства, а також цим Положенням.

Згідно з пунктом 1.8 Положення відповідальність за зобов'язання, що виникли у зв'язку з діяльністю Філії, несе Товариство.

Пунктом 4.1. Положення визначається, що керівництво діяльністю Філії здійснюється Директором Філії.

Відповідно до пункту 4.5. Положення директору Філії, зокрема, надано повноваження представляти інтереси Товариства перед державними та недержавними підприємствами та підписувати фінансово-господарські документи.

Як зазначалось вище, відповідно до Спірного договору Директор Філії діяв на підставі виключно Положення про Філію, відповідно до якого він був наділений повноваженнями укладати спірний договір, і як, одночасно, не містить жодних обмежень на укладання правочинів.

Посилання ТОВ "Орлан-транс-груп" на пункт 4.3. Положення про філію, як на свідчення обов'язкового вповноваження Директора Філії на підписання спірного договору шляхом видання Довіреності є недоречними, оскільки сам пункт 4.3. Положення говорить про те, що повноваження Директора Філії надаються Положенням та довіреністю, а не обмежуються останньою.

Крім того, генеральна довіреність від 31.12.2010 не може вважатись належним та допустимим доказом обмеження повноважень Директора Філії, оскільки ТОВ "Орлан-Транс-Груп" не надано жодних підтверджень її підписання та дії під час укладення спірного договору.

Так у даній довіреності не вказано її порядкового номеру, а ТОВ "Орлан-транс-груп" не надано реєстру довіреностей виданих підприємством, який би міг підтвердити видачу даної довіреності саме 31.12.2010. Таким чином матеріали справи не містять жодного підтвердження автентичності довіреності від 31.12.2010. Окрім того, довіреність вчинена у простій письмовій формі, та не є нотаріально посвідченою.

Таким чином, враховуючи що в самому спірному договорі прямо визначено підстави вповноваження підписанта - на підставі Положення, відсутність у Положенні обмежень повноважень директора щодо підписання договорів, у суду відсутні підстави вважати, що Договір СК 160 був підписаний без перевищення повноважень.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з положень статті 215 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Орлан-транс-груп" протягом двох років приймались Паливно-мастильні матеріали, що є предметом договору, неодноразово підписувались акти їх прийому-передачі та видаткові накладні на виконання даного договору, акти звірки взаєморозрахунків між сторонами по договору.

Одночасно у матеріалах справи відсутні докази того, що згідно з договором ТОВ "Орлан-транс-груп" не прийняло товар, або намагалось його повернути, відсутні будь-які претензії щодо вартості, якості, кількості та асортименту поставлених паливно-мастильних матеріалів.

Крім того, ТОВ "Орлан-транс-груп" приступило до виконання умов спірного Договору та здійснило часткову оплату отриманого товару, що додатково свідчить про виконання сторонами умов Договору.

Відповідно до статті 241 ЦК правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Із аналізу змісту частини першої статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як встановлено судом, сторони погодили всі істотні умови оспорюваного договору, необхідні для його дійсності та правомірності.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

В матеріалах справи також містяться банківські виписки відповідно до яких позивач здійснював часткову оплату за договором.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відбулося схвалення Договору шляхом прийняття товару та часткової його оплати, а відтак він є дійсним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

За договором № СК 160 від 28.02.2014 позивачем взяті на себе зобов'язання були виконані належним чином, тоді як відповідачем в порушення умов договору поставлений товар був оплачений частково, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у сумі 8 013 000,00 грн.

Крім того, оскільки відбулося схвалення Договору шляхом прийняття товару та часткової його оплати, а відтак він є дійсним.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2017 року у справі № 910/19183/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 року у справі № 910/19183/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 року у справі № 910/19183/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/19183/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 28.01.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко