ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 910/14811/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за ордером № 454114 від 08.11.2018 р.;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: ОСОБА_3 - за ордером № 449407 від 26.12.2018 р.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_4

на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.11.2018 р.

у справі № 910/14811/18 (суддя - Привалов А.І.)

за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації"

про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі) товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" № 28-09/18/КП від 28.09.2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача, за твердженням останнього, його частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" (далі - Товариство) у розмірі 24% вибула поза його волі на підставі оспорюваного правочину, який підписаний невідомою особою - ОСОБА_6, що діяла згідно договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017 р., проте вказаний договір позивач не укладав та нікого не уповноважував від свого імені відчужувати належну йому частку в статутному капіталі товариства.

Позивач також звернувся до господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову від 13.11.2018 р., в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені, відповідно до законодавства України, проводити реєстраційні дії в ЄДРПОУ, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб в ЄДРПОУ, проводити будь-які реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб відносно товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації", у тому числі щодо зміни складу учасників, керівника, уповноважених осіб, місцезнаходження юридичної особи, зокрема, внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реорганізацію будь-яким шляхом, реєстрацію припинення діяльності, проводити передачу реєстраційної справи товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації", а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в ЄДРПОУ та заборонити реєстрацію будь-яких змін інших відомостей про товариство з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2018 р. у справі № 910/14811/18 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що заявником не було обґрунтовано і документально підтверджено необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову; не наведено обґрунтованих доводів та не надано доказів наявності реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог; обраний позивачем захід забезпечення позову не відповідав предмету заявленого позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_4 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що відповідачем та третіми особами вчинялись спрямовані дії на ускладнення ефективного захисту порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки належна йому частка неодноразово відчужувалась, а третіми особами вчинялись дії щодо зміни її розміру у статутному капіталі товариства. На думку заявника, при розгляду даної справи спірна частка статутного капіталу товариства може повторно змінити співвідношення до часток інших учасників товариства або бути відчужена іншим особам, у зв'язку з чим будуть внесені нові реєстраційні записи щодо товариства, що ускладнить відновлення становища, яке існувало до укладення оспорюваного правочину, а отже у разі невжиття заходів забезпечення позову, позивач не зможе ефективно захистити порушені права в межах даного провадження та буде змушений звертатися до суду із новими позовними вимогами.

Також зазначив про те, що суд першої інстанції помилково вважав, що заходи забезпечення позову можуть вживатися лише у випадку вчинення саме відповідачем дій, спрямованих на ускладнення відновлення порушених прав позивача, оскільки забезпечення позову не обмежується лише такими випадками, а й поширюється на будь-які інші обставини, які несуть певні ризики для позивача в межах заявленого ним предмету спору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Смірнова Л.Г., відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 24.01.2019 р.

21.01.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 24.01.2019 р. представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представник третьої особи вказав, що апеляційна скарга є безпідставною та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказав на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Представник відповідача не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, поважних причин неявки в судове засідання не повідомив (а.с.117 ).

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, вивчивши матеріали оскарження, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, предметом позову у даній справі є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі) товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" № 28-09/18/КП від 28.09.2018 р., укладеного між відповідачем (покупцем) та позивачем (продавцем), в особі ОСОБА_6, який діяв на підставі договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017 р., за умовами якого продавцем було відчужено належну йому частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" (далі - Товариство) у розмірі 24 % статутного капіталу (20 184,00 грн.) на користь покупця.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, позивач вказував, що станом на 01.06.2018 р. статутний капітал Товариства складав 84 100,00 грн. і його учасниками були: ОСОБА_8 - 52 % (43 732,00 грн.) статутного капіталу; ОСОБА_9 - 24 % (20 184,00 грн.) статутного капіталу; ОСОБА_4 - 24 % (20 184,00 грн.) статутного капіталу. Однак на підставі оспорюваного договору частку позивача у розмірі 24 % статутного капіталу товариства, без його відома та розпорядження, було продано відповідачу, який в подальшому на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав товариства від 29.09.2018 р. відчужив її разом із часткою іншого учасника Товариства - ОСОБА_9 на користь Аселон Інвестментс Лімітед.

24.10.2018 р. позивач звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Аселон Інвестментс Лімітед, Приватного нотаріуса Змисловської Т.В., ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння; заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі товариства в розмірі 84 100,00 грн., що складає 100% статутного капіталу товариства та заборони державним реєстраторам проводити реєстраційні дії.

Однак, 30.10.2018 р. загальними зборами товариства із новим складом учасників було прийнято рішення про затвердження результатів внесення додаткових вкладів учасниками товариства; затверджено розмір часток та їх номінальну вартість, з урахуванням фактично внесених додаткових вкладів; затверджено збільшений розмір статутного капіталу (284 100,00 грн.); затверджено та підписано статут товариства в новій редакції; надано повноваження на проведення необхідних заходів, пов'язаних з державною реєстрацією вказаних змін та статуту товариства в новій редакції. У зв'язку з чим, цього же дня - 30.10.2018 р. державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційний центр» було внесено реєстраційний запис № 5071436, яким відображено зміну статутного капіталу та часток учасників Товариства, а саме: ОСОБА_8 - 85,79 % (243 732,00 грн.) статутного капіталу; Аселон Інвестментс Лімітед - 14,21 % (40 368,00 грн.) статутного капіталу.

Заявник зазначав, що вже звертався до суду із заявою про забезпечення позову до внесення реєстраційного запису про зміну статутного капіталу товариства та перерозподіл часток у товаристві, однак, ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.2018 р. у справі №910/14108/18 відмовлено у її задоволенні. При цьому, у зв'язку з невжиттям заходів забезпечення позову, позивач був змушений змінити спосіб захисту свого порушеного права з витребування майна з чужого незаконного володіння на визнання правочину недійсним.

Також заявник звертає увагу на те, що починаючи з 28.09.2018 р. частка позивача у статутному капіталі товариства неодноразово відчужувалась, також вчинялись дії щодо зміни розміру часток статутного капіталу товариства, а отже, на думку заявника, є всі підстави вважати, що протягом розгляду судом даної справи, особи які набули частку у статутному капіталі товариства на підставі правочину, дійсність якого оскаржується в рамках позову, що підлягає забезпеченню, будуть вживати подальші дії щодо зміни розміру часток у статутному капіталі або відчуження часток на користь інших осіб, що призведе до внесення нових реєстраційних дій, внаслідок чого позивач буде змушений змінювати предмет позову або звертатись до суду з новими позовами щодо скасування нових реєстраційних записів, що істотно ускладнить відновлення його становища, яке існувало до укладення оспорюваного договору і позивач не зможе ефективно захистити порушені права в межах даного провадження.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявником не доведено належними засобами доказування, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а обраний позивачем захід забезпечення позову відповідає предмету спору.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись із таким висновком місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Як визначено статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

За приписами пункту 4 частини 5 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Частинами 10, 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства; не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналізуючи вказане, колегія суддів зазначає про те, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, а при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто вжиття заходу забезпечення пов'язуються з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 р. у справі № 910/1040/18.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені, відповідно до законодавства України, проводити реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб відносно товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" є непов'язаним з предметом позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі) товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" № 28-09/18/КП від 28.09.2018 р.

та невжиття такого засобу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки позов не містить вимог щодо скасування записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо учасників Товариства.

Однак, колегія суддів враховує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у разі визнання недійсним договору № 28-09/18/КП від 28.09.2018 р. про відступлення частки у розмірі 24 % у статутному капіталі товариства відповідачу.

При здійсненні судочинства суди мають застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позивачем було надано витяги з ЄДРПОУ (а.с. 66), які, на думку колегії суддів, є належними та достатніми доказами на підтвердження викладених позивачем у заяві про забезпечення позову обставин, щодо вчинення відповідачем та третіми особами дій з відчуження частки у статутному капіталі товариства, зміни розміру статутного капіталу, складу учасників та кінцевих бенефіціарних власників товариства, а також реєстрації інших змін до відомостей про юридичну особу, у тому числі, під час розгляду справи № 910/14108/18 та після звернення позивача з даним позовом до суду.

З огляду на предмет заявленого позову, колегія суддів вважає, що належним та допустимим заходом забезпечення позову є накладення арешту на спірну частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" в розмірі 24 % статутного капіталу, яка відповідає внеску позивача станом на 01.06.2018 р. у розмірі 20 184,00 грн. статутного капіталу, що прямо стосується предмету спору у даній справі, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності щодо забезпечення позову, забезпечує справедливий баланс інтересів учасників справи, а також гарантуватиме ефективний захист прав позивача, у випадку задоволення позовних вимог у даній справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених корпоративних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, подавши позов у цій справі, оскільки подальше відчуження спірної частки, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, який не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1, 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково.

Зі змісту частин 1, 2 статті 144 Господарського процесуального кодексу випливає, що ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.11.2018 р. у справі № 910/14811/18 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 14.11.2018 р. у справі № 910/14811/18 частково скасувати.

Вжити заходи по забезпеченню позову ОСОБА_4, шляхом накладення арешту на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" в розмірі 24 % статутного капіталу, що відповідає внеску станом на 01.06.2018 р. у розмірі 20 184,00 грн. статутного капіталу.

В іншій частині ухвалу господарського суду міста Києва від 14.11.2018 р. у справі № 910/14811/18 залишити без змін.

Стягувач: ОСОБА_4 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1).

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, будинок 7, офіс 320, ідентифікаційний код 37038642).

Матеріали оскарження ухвали № 910/14811/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.Г. Смірнова

Є.Ю. Пономаренко