РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2019Справа № 910/16522/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Знам'янський агрохім"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно"

про стягнення 2357514,98 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гукун Н.В.

Представники сторін:

від позивача: Нікітіна-Дудікова Г.Ю. (адвокат);

від відповідача: Гайдамаченко В.Г. (адвокат);

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Відповідача суми заборгованості в розмірі 1769791,08 грн. та санкцій (485194,54 грн. пені, 100587,54 грн. інфляційних втрат та 41942 грн. трьох процентів річних) у зв'язку з несвоєчасною оплатою поставленого по договору №045-17 від 06.04.2017 товару.

Відповідач проти задоволення позову заперечував у частині позовних вимог про стягнення санкцій, періоди нарахування та розміри яких відповідач вважав необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 06.04.2017 між Відповідачем, як покупцем, та Позивачем, як постачальником, Договору купівлі-продажу № 045-17 (що разом із специфікацією далі - Договір) останній поставив Відповідачу товар на загальну суму 1829791,08 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справах копіями видаткових накладних, а саме: від 15.02.2018 № РН-0000027 на суму 50045,57 грн., від 04.05.2018 № РН-0000236 на суму 12511,39 грн. та від 03.09.2018 № РН-0000330 на суму 1767234,12 грн.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити вартість товару в строки та терміни, визначені цим Договором та додатками до нього.

Однак, як визнається обома сторонами у справі, Відповідач оплату за поставлений товар здійснив несвоєчасно та не в повному обсязі, сплативши Позивачу 60000 грн. Наведена обставина з огляду на положення ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

Відтак, борг Відповідача становить 1769791,08 грн., який не погашений на даний час, та підтверджений наявними в матеріалах справи документами, а також відсутністю спростувань з боку Відповідача.

Крім того, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема у вигляді нарахування та стягнення передбачених трьох процентів річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України.

Водночас, Позивачем також нарахована та заявлена до стягнення пеня за несвоєчасну оплату товару з посиланням на ст. 230, 231 ГК України та ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Як передбачено ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

При цьому, визначення та нарахування Позивачем пені на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, є безпідставним, оскільки із преамбули вказаного Закону вбачається, що останній регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

У той же час, зі змісту укладеного між сторонами Договору вбачається, що забезпечення виконання зобов'язання у вигляді нарахування пені останнім не передбачено.

Положеннями ст. 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки сторонами за порушення обов'язку своєчасної оплати товару не було погоджено нарахування пені та законом відповідне забезпечення зобов'язання також не передбачене, вимога Позивача про стягнення вказаної штрафної санкції з Відповідача задоволенню не підлягає.

Одночасно, перевіривши наданий Позивачем розрахунок компенсаційних витрат, суд встановив, що останній здійснений на підставі рахунку-фактури, проте без урахування дат та сум поставок товару відповідно до видаткових накладних. При цьому, суд зазначає, що рахунок не є первинним документом та не породжує відповідне зобов'язання з оплати, а має інформаційний характер щодо, зокрема, відомостей про реквізити, підстави та суми для оплати.

Також, за умови відсутності призначення платежу сплачених Відповідачем 60000 грн., останні підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто за видатковими накладними від 15.02.2018 № РН-0000027 (на суму 50045,57 грн.) та частково за накладною від 04.05.2018 № РН-0000236 (на суму 9954,43 грн.).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, за загальним правилом, виходячи зі змісту наведених вище норм, покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати товару одразу після його прийняття, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Сторони можуть відійти від цього правила лише в разі здійснення попередньої оплати (ст. 693 ЦК України), або застосувавши розстрочення платежу (ст. 695 ЦК України).

У той же час, суд відхиляє посилання Позивача на додану до позову специфікацію (якою передбачений інший порядок та строки розрахунку за поставлений товар), оскільки вказана специфікація складена до іншого договору - Договору купівлі-продажу від 06.04.2017 № 042-17, та із її умов вбачається погодження сторонами інших обсягів закупівлі товару, термінів його поставки та оплати, ніж слідує із Договору від 06.04.2017 № 045-17. Відтак, твердження Позивача про описку в специфікації щодо номеру договору, до якого вона складена, суд вважає необґрунтованими. Крім того, судом враховані пояснення представника відповідача в судовому засіданні щодо складання вказаної специфікації до іншого договору та її відсутність в останнього.

За таких обставин, виходячи із умов Договору та положень ст. 692 ЦК України, Відповідач повинен був здійснити оплату вартості поставленого Позивачем товару одразу після його прийняття.

Отже, здійснивши перерахунок компенсаційних витрат з урахуванням дат поставки товару, визначених Позивачем періодів та сум, суд дійшов висновку про задоволення трьох процентів річних у загальному розмірі 13990,02 грн., а саме у розмірі: 25,64 грн., нарахованих за період з 04.05.2018 по 02.09.2018 на суму 2556,96 грн. та в розмірі 13964,38 грн., нарахованих за період з 03.09.2018 по 07.12.2018 на суму 1769791 грн. Відповідний перерахунок на вказані суми та періоди суд здійснив і щодо інфляційних втрат, розмір яких становить -17,90 грн. та 89961,17 грн. відповідно, у зв'язку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню в розмірі 89943,27 грн.

Ураховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтованими в розмірі 1769791,08 грн., щодо стягнення трьох процентів річних у розмірі 13990,02 грн. та інфляційних втрат у розмірі 89943,27 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє з наведених вище підстав.

Судові витрати, у які Позивачем включено витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" (м. Київ, вул. Шулявська, 7; ідентифікаційний код 32736177) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Знам'янський агрохім" (м. Київ, вул. Ентузіастів, 7/1, кв. 111; ідентифікаційний код 35551 (один мільйон сімсот шістдесят дев'ять тисяч сімсот дев'яносто одну) грн. 08 коп. заборгованості, 13990 (тринадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто) грн. 02 коп. трьох процентів річних, 89943 (вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот сорок три) грн. 27 коп. інфляційних втрат, а також 28105 (двадцять вісім тисяч сто п'ять) грн. 87 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.01.2019

Суддя Р.Б. Сташків