ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа№ 911/1726/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційних скарг ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальностю Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс»

на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.08.2018

у справі № 911/1726/18 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом ОСОБА_3

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс»,

2. ОСОБА_2

про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, позивач) звернулась до Господарського суду Київської області із заявою про забезпечення позову від 13.08.2018 в порядку пункту 2 частини 1 ст. 138 ГПК України одночасно з пред'явленням позову до Товариства з обмеженою відповідальності Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс» (надалі - ТОВ Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс», відповідач 1) та ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2, відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 208), площею 18,968 га, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район, Вишеньківська сільська рада, село Вишеньки, що належить ОСОБА_2

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.08.2018 у справі

№ 911/1726/18 заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову від 13.08.2018 задоволено та накладено арешт на земельну ділянку.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції керувався приписами ст.ст. 136, 137 ГПК України та дійшов висновку про обґрунтованість припущень заявника щодо можливості утруднення або унеможливлення ефективного захисту його оспорюваного права власності без вжиття заявлених заходів, а також про відповідність та адекватність способу забезпечення позову позовним вимогам.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права. Зокрема, скаржник вказує на невідповідність заяви вимогам ст. 139 ГПК України та відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову, оскільки позовна вимога ОСОБА_3 є немайновою, а тому обраний нею захід забезпечення позову не може вплинути на виконання рішення у майбутньому. Крім того, апелянт наголошує, що надана позивачем в якості обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову копія оголошення про продаж земельної ділянки, розміщеної в мережі інтернет не є належним доказом та не може бути підставою для вжиття таких заходів.

ТОВ Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс», не погоджуючись із ухвалою Господарського суду Київської області від 17.08.2018, також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. При цьому доводи апеляційної скарги ТОВ Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс» є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_2

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 апеляційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс» на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.08.2018 у справі № 911/1726/18 залишені без руху, надано скаржникам строк для усунення недоліків, допущених при поданні ними апеляційних скарг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 апелянтам поновлено пропущений ними процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 17.08.2018 у справі № 911/1726/18, відкрито апеляційне провадження за зазначеними апеляційними скаргами та призначено їх спільний розгляд на 14.01.2019, позивачеві встановлено строк для подання відзивів на апеляційні скарги.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні 14.01.2019 представник ОСОБА_2 та ТОВ Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс», а також ОСОБА_2 особисто доводи апеляційних скарг підтримали, просили такі задовольнити та скасувати вжитий судом захід забезпечення позову.

Позивач у судове засідання не з'явився, уповноваженого представника до суду апеляційної інстанції для участі у судовому засіданні не направив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності позивача, судова колегія, з урахуванням приписів ч. 12 ст. 270 ГПК України, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

14.01.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про забезпечення позову.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення поданих апеляційних скарг, у зв'язку з чим постановлена у справі № 911/1726/18 ухвала Господарського суду Київської області від 17.08.2018 має бути залишена без змін, з огляду на таке.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має звернутися до суду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Однак, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто положення вказаної статті пов'язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як вбачається з матеріалів оскарження, заяву про вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що відповідачем 2 - ОСОБА_2, який є директором ТОВ Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс» (відповідач 1 по праві), 21.09.2016 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 з ТОВ Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс» без згоди позивача, як учасника даного товариства з часткою 60%.

Позивач зазначає, що на дату звернення до суду ОСОБА_2 є власником майна та має правовстановлюючі документи на земельну ділянку, отже, має реальну можливість відчужити спірну земельну ділянку будь-якій іншій особі, що зробить неможливим виконання рішення у даній справі та зумовить необхідність звернення до суду з позовами з метою поновлення порушеного права. Вважає, що такий вид забезпечення позову не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача 2, оскільки арешт полягає лише у тимчасовому обмеженні права власника розпоряджатись майном, проте не обмежує у праві користування ним.

Також, позивачем зазначається, що в результаті пошуку на інтернет-сайтах оголошень з продажу нерухомого майна ним було знайдено повідомлення щодо продажу земельної ділянки, яка за своїми характеристиками є ідентичною зі спірною земельною ділянкою.

З огляду на це, ймовірна реалізація намірів ОСОБА_2 щодо продажу земельної ділянки може суттєво ускладнити можливість ефективного захисту прав, у зв'язку з чим позивач просив суд одночасно зі зверненням до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 здійснити забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовою застосування судом заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що спірне майно, наявне на момент пред'явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до п. 1 частини 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно.

Заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання зобов'язань, а діють виключно як засіб забезпечення реального виконання рішення суду.

При цьому, на переконання колегії суддів, обґрунтоване припущення, що спірне майно, яке наявне на момент пред'явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, є суб'єктивним судженням особи, яка звертається до суду у зв'язку з вчиненням відповідачем певних дій.

При вирішенні питання обґрунтованості припущень позивача, судом першої інстанції правомірно взято до уваги наведені ним обставини, а саме укладення відповідачами договору щодо спірної ділянки шляхом її відчуження без погодження з іншим учасником Товариства, який має частку в статутному капіталі цього Товариства, що перевищує 50%, а також наявну у

ОСОБА_3 інформацію, розміщену на сайті оголошень vcene.biz про продаж земельної ділянки, яка є ідентичною за своїми характеристиками зі спірною земельною ділянкою.

У своїх скаргах апелянти звертали увагу на те, що наразі на будь-якому інтернет-ресурсі, у тому числі і на сайті vcene.biz відсутні оголошення про продаж відповідної земельної ділянки, що свідчить про безпідставність вжитого судом заходу забезпечення, однак наведене не переконує колегію суддів у неправильності прийнятого судом першої інстанції рішення за заявою позивача.

На переконання колегії суддів, місцевим господарським судом обґрунтовано враховано припущення позивача щодо можливого утруднення або унеможливлення ефективного захисту оспорюваного права позивачем без вжиття заходів забезпечення позову, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 136 ГПК України є однією з трьох підстав вжиття заходів забезпечення позову, а не лише істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, як помилково вважають апелянти.

Крім того, можливість опублікування інформації про продаж нерухомості є у відкритому доступі для необмеженого кола осіб, а розміщення такої інформації не потребує обов'язкової ідентифікації особи, яка поширює таке оголошення, документів, що підтверджують право власності з повним переліком технічних даних щодо об'єкту нерухомості, запропонованого на продаж через мережу Інтернет. Наведене стосується і процедури анулювання такого оголошення на сайті.

Саме тому, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивачем висловлено припущення про те, що оголошення про продаж земельної ділянки, яке розміщене на сайті vcene.biz, може стосуватися спірної земельної ділянки.

Крім того, доводи позивача про те, що на момент подання позову спірна земельна ділянка вже була відчужена, відповідачами не заперечується.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи скаржників щодо невідповідності поданої позивачем заяви вимогам ст. 136 ГПК України та неналежність як доказу, поданого позивачкою оголошення про продаж земельної ділянки, мають бути відхилені як необґрунтовані, а відповідачі, в свою чергу, не позбавлені права у відповідності до ст. 145 ГПК України звернутися до суду з вмотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову у справі є правомірним та відповідає встановленим обставинам.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом Київської області від 17.08.2018 у справі №911/1726/18 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю Українська виробничо-комерційна фірма «Промагросервіс» на ухвалу Господарського суду Київської області від 17.08.2018 у справі № 911/1726/18 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 17.08.2018 у справі № 911/1726/18 - залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали у справі № 911/1726/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.01.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук