РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2019Справа № 910/16070/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Фізичної особи-підприємця Стасіва Степана Андрійовича

до Товариства з обмеженою відповідністю "ВІД ДУШИ"

про стягнення 37441,76 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Стасів Степан Андрійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідністю "ВІД ДУШИ" про стягнення 37441,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору поставки №15 від 03.08.2018 в частині оплати вартості поставленого позивачем товару, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 27345,65 грн. (26575,65 грн. - вартість поставленого товару та 770,00 грн. - вартість доставки). У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивачем нараховані 3 % річних у сумі 146,09 грн., пеня у сумі 1746,33 грн. та штраф у розмірі 8203,69 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на рухоме чи нерухоме майно або на кошти, які обліковуються на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідністю "ВІД ДУШИ" у розмірі ціни 37441,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 відмовлено у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Стасіва Степана Андрійовича про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

02.01.2019 через відділ діловодства суд від позивача надійшли письмові пояснення, довідка про стан боргу, акти про надану правову допомогу та квитанції про сплату витрат на правову допомогу.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 03.12.2018, яка повернута на адресу суду поштовим відділенням зв'язку за закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.08.2018 між Фізичною особою-підприємцем Стасівом Степаном Андрійовичем (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІД ДУШИ" (покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 15 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник передає у власність, а покупець приймає та оплачує товар (продукти харчування, безалкогольні напої) на умовах, визначених у цьому договорі. Товари, що поставляються постачальником (надалі - товар).

У відповідності до п. 1.2. договору, найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що є предметом цього договору, визначаються у накладних, які оформлюються та підписуються сторонами при прийомі-передачі кожної партії товару. Усі накладні є невід'ємними частинами цього договору в частині визначення ціни, асортименту, найменування та кількості товару і сторони вважають їх Специфікаціями.

Згідно із п. 3.1. договору, ціни на товар встановлюються постачальником в прайс-листі, формуються в національній валюті України та зазначаються в накладних. Товар постачається та оплачується за цінами, зазначеними в накладних на товар.

Покупець зобов'язується повністю оплатити загальну суму кожної окремої накладної не пізніше, ніж через 7 (сім) календарних днів з дати прийому-передачі товару. Незалежно від призначення платежу покупець, у першу чергу оплачує товар, що поставлений йому раніше, поставлений по наступній накладній оплачується покупцем лише після повної оплати загальної суми вартості товару (п. 3.4.).

Відповідно до п. 5.3. договору, поставка товару або його повернення на підставі цього договору здійснюється за рахунок покупця через службу доставки "Нова Пошта" за адресами, погодженими сторонами.

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що датою передачі партії товару вважається дата прийому-передачі товару, зазначена у відповідній накладній (відповідному товаросупроводжувальному документі).

Прийом-передача товару здійснюється представниками сторін в пункті доставки узгодженого сторонами відділення "Нова Пошта" в порядку, визначеному чинним законодавством України, та оформлюється шляхом підписання накладних. Товар вважається отриманим Покупцем за умови наявності відповідної інформації в електронному реєстрі відділення "Нова Пошта". У питаннях прийому-передачі товару сторони керуються положеннями Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначенні і товарів народного вжитку за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу від 15.06.65 р. № П-6, та Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу від 25.04.66 р. № П-7. Покупець зобов'язаний забезпечити прийом партій товару (п. 6.1. договору).

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки виконання зобов'язання.

Згідно із п. 7.5. договору, у випадку прострочення оплати покупцем більше, ніж 30 календарних днів, покупець зобов'язується сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

На виконання вказаного договору позивачем згідно із накладною № 06507 від 20.08.2018 поставлено відповідачу товар на суму 26 575,65 грн. Вартість доставки згідно накладної №06528 від 20.08.2018 становила 770,00 грн. та згідно експрес-накладної "Нова Пошта" №3365 сплачена позивачем. Накладні на оплату товару та вартості доставки товару були надіслані одночасно з товаром.

Згідно із витягом з сайту "Нова Пошта" товар отримано відповідачем 21.08.2018.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що за поставлений позивачем товар за договором поставки № 15 від 03.08.2018, у відповідача виникла заборгованість у сумі 27 345,65 грн., з яких: 26 575,65 грн. - вартість поставленого товару та 770,00 грн. - вартість доставки.

У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання у період з 29 серпня 2018 року по 01 листопада 2018 року позивачем нараховані 3 % річних у сумі 146,09 грн., пеня у сумі 1746,33 грн. Також на підставі п. 7.5. договору позивачем нарахований штраф у розмірі 8203,69 грн.

28.09.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за договором поставки № 15 від 03.08.2018.

Оскільки вимогу позивача відповідач залишив без відповіді та задоволення, позивач звернувся до суду за даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору поставки № 15 від 03.08.2018, позивачем згідно із накладною № 06507 від 20.08.2018 поставлено відповідачу товар на суму 26 575,65 грн.

Згідно із витягом з сайту "Нова Пошта" відправлений відповідачу товар згідно експрес-накладної "Нова Пошта" №3365 отриманий відповідачем 21.08.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.4. договору сторонами погоджено, що відповідач зобов'язаний повністю оплатити загальну суму кожної окремої накладної не пізніше, ніж через 7 (сім) календарних днів з дати прийому-передачі товару.

Також у відповідності до п. 5.3. договору, поставка товару здійснюється за рахунок відповідача через службу доставки "Нова Пошта".

Вартість доставки згідно накладної №06528 від 20.08.2018 становила 770,00 грн. та згідно експрес-накладної "Нова Пошта" №3365 була сплачена позивачем.

Зі змісту умов договору поставки вбачається, що сторонами не був погоджений строк відшкодування (сплати) відповідачем вартості доставки товару.

Частино 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, позивач направив на адресу відповідача претензію від 28.09.2018 в якій вимагав здійснити погашення заборгованості за договором, в тому числі сплатити вартість доставки у сумі 770,00 грн.

В матеріалах справи наявні докази направлення вимоги на адресу відповідача (опис вкладення у цінний лист та квитанція про оплату поштових послуг від 28.09.2018).

Відповідно до відомостей з офіційного веб-сайту ПАТ "Укрпошта" 04.10.2018 зазначена вимога не була вручена під час доставки та повернута за зворотною адресою.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене вище, оскільки, невиконане зобов'язання з оплати вартості поставленого товару у розмірі 26 575,65 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 26 575,65 грн.

З урахуванням встановлених судом обставин, оскільки обов'язок оплати вартості доставки товару, відповідно до п. 5.3. договору, покладний на відповідача, вимоги позивача про стягнення з відповідача 770,00 грн. вартості доставки товару є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 146,09 грн., нарахованих за період з 29.08.2018 по 01.11.2018, пені у сумі 1746,33 грн., нарахованої за період з 29.08.2018 по 01.11.2018, а також нарахованого на підставі п. 7.5. договору штрафу у розмірі 8203,69 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, штрафу та 3% річних.

При цьому, судом встановлено нарахування пені, штрафу та 3% річних позивач здійснює на всю суму заборгованості у розмірі 27 345,65 грн. (26 575,65 грн. - вартість поставленого товару та 770,00 грн. - вартість доставки).

Втім, за змістом договору сторонами не було передбачено відповідальності у вигляді пені та штрафу за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати вартості доставки товару.

При цьому, з огляду на характер правовідносин, які склались між сторонами, відповідальність пені за порушення строків оплати за поставлену продукцію не передбачена певними законодавчими актами.

Оскільки, сторони укладаючи договір не погодили відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов'язання з оплати вартості доставки у вигляді пені та штрафу, то підстави для нарахування пені та штрафу на заборгованість з доставки товару на суму 770,00 грн. відсутні.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 7.1. договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати вартості товару відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки виконання зобов'язання.

Пунктом 7.5. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати покупцем більше, ніж 30 календарних днів, відповідач зобов'язується сплатити на користь позивачу штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

Здійснивши перерахунок пені на суму боргу у розмірі 26575,65 грн. (вартість поставленого товару) за період з 29.08.2018 по 01.11.2018, нарахованої у зв'язку із порушенням п. 3.4 договору, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 1697,20 грн., а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково.

Здійснивши перерахунок штрафу на суму боргу у розмірі 26575,65 грн. (вартість поставленого товару) судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у сумі 7972,69 грн. та вимоги у цій частині, також підлягають частковому задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Нарахування 3% річних позивач здійснює на суму боргу 27 345,65 грн. (26 575,65 грн. - вартість поставленого товару та 770,00 грн. - вартість доставки за період з 29.08.2018 по 01.11.2018.

Однак, враховуючи те, що строк оплати вартості доставки у сумі 770,00 грн. відповідач мав здійснити у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, з 04.10.2018 (відповідно до відомостей з офіційного веб-сайту ПАТ "Укрпошта" 04.10.2018 вимога не була вручена під час доставки та повернута за зворотною адресою), то нарахування 3 % річних на суму боргу 770,00 грн. слід здійснювати з 12.10.2018.

За розрахунком суду 3% річних нарахованих на суму боргу 770,00 грн. становить 1,33 грн.

Також, здійснивши перерахунок 3% річних на суму боргу у розмірі 26575,65 грн. (вартість поставленого товару), нарахованих за період з 29.08.2018 по 01.11.2018, у зв'язку із порушенням п. 3.4 договору, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 141,98 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у загальній сумі 143,31 грн., у зв'язку із чим, вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановленими вище обставинами підтверджено обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Стасіва Степана Андрійовича до Товариства з обмеженою відповідністю "ВІД ДУШИ" про стягнення 37441,76 грн. частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо судових витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

В позовній заяві згідно попереднього розрахунку витрат позивачем заявлено до стягнення 7800,00 грн. витрат на правову допомогу. В подальшому, у письмових поясненнях позивачем заявлено до відшкодування 6000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до частини 3 статті ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення таких витрат позивачем надано: ордер серії ЛВ №140760 на надання правової допомоги від 27.11.2018 виданий на підставі договору про надання правової допомоги №4/18 від 25.09.2018; акт №1 про правову допомогу від 25.10.2018 на суму 2000,00 грн.; акт №2 про правову допомогу від 31.10.2018 на суму 4000,00 грн.; квитанції про сплату витрат на правову допомогу на загальну суму 6000,00 грн.

За змістом частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно із актом надання послуг №2 до вартості витрат на правову допомогу у сумі 4000,00 грн. входить надання наступної послуги: заява про забезпечення позову, сума 1000,00 грн.

Враховуючи те, що у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, з огляду на розмір заявленої в позові суми та категорію складності цієї справи, враховуючи критерій пропорційності у господарському судочинстві, та керуючись приписами ст. 129 ГПК України, суд вважає, що розмір витрат позивача на правову допомогу у сумі 1000,00 грн. (заява про забезпечення позову) не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. пов'язані з розглядом справи та відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідністю "ВІД ДУШИ" (04073, м. Київ, вулиця МАРКА ВОВЧКА, будинок 21, ідентифікаційний код 42049305) на користь Фізичної особи-підприємця Стасіва Степана Андрійовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість у сумі 27345,65 грн., 3 % річних у сумі 143,31 грн., пеня у сумі 1697,20 грн., штраф у розмірі 7972,69 грн., судовий збір у розмірі 1748,68 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4962,22 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.01.2019.

Суддя О.В. Гулевець