СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа № 917/232/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Колективного підприємства залізобетоних виробів №2 (вх. №981 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.09.2018, ухваленого у м. Полтаві суддею Ореховською О.О., повний текст складено 21.09.2018 у справі № 917/232/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава

до Колективного підприємства залізобетонних виробів №2, м. Кременчук Полтавської області

про стягнення 249575,14 грн

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року позивач, ПАТ «Полтаваобленерго» звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Колективного підприємства залізобетонних виробів №2 грошові кошти у розмірі 249575,14 грн. згідно Акту про порушення.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.09.2018 у справі №917/232/18 позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з Колективного підприємства залізобетонних виробів №2 на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" заборгованість згідно Акта про порушення в сумі 249575,14 грн та 3743,63 грн витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з рішенням суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 04.09.2018, прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству Полтаваобленерго у задоволенні позовних вимог повністю.

Свою скаргу апелянт обгрунтовує тим, що позивачем не доведено факту втручання саме КП ЗБВ №2 у роботу електролічильника «САЗУ-И670М, зав.№82240» та «СР4У-И673М, зав.№ 006», а також факту передачі за актом про збереження пломб, складеного в порядку, установленому ПКЕЕ, або іншого документа, який підтверджує факт пломбування і передачу на збереження приладів обліку, установлених пломб, в тому числі пломб з відбитками тавр про повірку приладів - пломб Держспоживстандарту від ІІ кварталу 2015 року. До того ж, скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не врахувано положення частини 3 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо не нарахування неустойки в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, а також положення частини 2 ст. 258 ЦК України щодо спеціального строку позовної давності.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 для розгляду справи №917/232/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Фоміна В.О., судді Білоусова Я.О., судді Шевель О.В.

09.11.2018 до Східного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження (вх. №835), в яких позивач в порядку статті 262 ГПК України заперечує проти відкриття апеляційного провадження у даній справі з таких підстав: апеляційна скарга відповідача мотивована тими обставинами, що вже встановлені рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.08.2016 у справі №917/930/16; підставою звернення до суду ПАТ Полтаваобленерго з даним позовом стала несплата відповідачем в добровільному порядку нарахованих коштів у вигляді вартості обсягу недорахованої електричної енергії; на вказані нарахування не розповсюджуються спеціальна позовна давність, оскільки останні не є штрафними санкціями. На думку позивача, проведення нарахувань комісією стягуваної суми визнано судами законним, а наведені в апеляційній скарзі обставин не підлягають доказуванню.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2018 у звязку з відпусткою судді Білоусової Я.О. для розгляду справи №917/232/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Фоміна В.О., судді Пуль О.А., судді Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у даній справі відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено до розгляду на 29.01.2019.

21.12.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення Господарського суду Полтавської області від 04.09.2018 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2018 з клопотанням ПАТ «Полтаваобленерго» судове засідання призначено в режимі відеоконференції в Автозаводському районному суді м. Кременчука.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 задоволено клопотання відповідача про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Автозаводському районному суду м. Кременчука.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2019 у звязку з відпусткою судді Пуль О.А. для розгляду справи №917/232/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Фоміної В.О., судді Крестьянінова О.О., судді Шевель О.В.

В судовому засіданні 29.01.2019, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав свою позицію по справі, надав відповідні пояснення, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 04.09.2018 без змін.

Представник Колективного підприємства залізобетонних виробів №2 в судове засідання 29.01.2019 до Автозаводського районного суду м. Кременчука, а також до Східного апеляційного господарського суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього представника позивача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

22.08.2008 між позивачем (енергопостачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір № 358 про постачання електричної енергії. Відповідно до умов вказаного договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 520 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

18.12.2015 уповноваженими особами підприємства позивача складено акт про порушення №00002186, відповідно до якого під час обстеження об'єктів електропостачання відповідача виявлено факт порушення відповідачем ОСОБА_1 користування електричною енергією.

Зокрема, при обстеженні встановлено пошкодження пломб, встановлених у місцях указаних у акті про пломбування, а саме: пошкодження пломб з відбитками тавр Держспоживстандарту, наявні сліди повторного обтиснення на електролічильниках № 824240 та № 014387506. Зрив пломб, встановлених у місцях, указаних у акті про пломбування, а саме: порушення цілісності гвинтів, на яких закріплено пломбувальний матеріал, на якому встановлені пломби енергопостачальника та Держспоживстандарту; гвинти, що кріплять кожух лічильника та через який проходить пломбувальний дріт, розпиляні на електролічильниках № 824240 та № 014387506.

Даний акт підписано трьома представниками позивача, а також керівником відповідача.

28.04.2016 на засіданні комісії Кременчуцької філії ПАТ «Полтаваобленерго» прийняте протокольне рішення, яким на підставі п. 2.1, п.2.4, п.5.10 Методики визначено обсяг неврахованої електричної енергії - 131972кВт/год. загальною вартістю 241 790,83 грн. та обсяг неврахованої реактивної енергії загальною вартістю 7 784,31 грн.

Таким чином, загальна сума вартості не облікованої активної і реактивної електричної енергії склала 249 575,14грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що правомірність складання Акту про порушення № 00002186 від 18.12.2015 р. та проведення відповідних нарахувань по ньому встановлена рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.08.2016р. у справі № 917/930/16, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, а тому просить суд стягнути з відповідача суму вартості не облікованої активної і реактивної електричної енергії в розмірі 249 575,14грн., нарахованих за порушення ОСОБА_1 користування електричною енергією.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення саме оперативно-господарських санкцій, що зі змісту Господарського кодексу України прирівнюється до неустойки (штрафу та штрафу). А враховуючи, що відповідно до статті 258 ЦК України для такого виду нарахувань передбачена спеціальна позовна давність, просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. До того ж, відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 23.12.2010 у справі про банкрутство Колективного підприємства залізобетонних виробів №2 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, тому в період дії мораторію нарахування неустойки (штрафу, пені) не передбачено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав преюдиційними обставини встановлені судами під час розгляду справи № 917/930/16 щодо правомірності рішення комісії Кременчуцької філії ПАТ «Полтаваобленерго» з розгляду актів про порушення від 28.04.2016 №00002186 та з посиланням на положення Закону України «Про електроенергетику» та Господарського кодексу України, встановив обовязок відповідача щодо сплати вартості нарахованої електричної енергії.

Що ж до застосування спеціальної позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для її застосування, адже до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальну позовну давність, строк якої на момент виникнення порушеного права позивача не сплинув.

Також судом першої інстанції відхилено доводи відповідача щодо відсутності підстав для нарахування неустойки у період дії мораторію, введеного у справі про банкрутство останнього, оскільки вартість неврахованої електричної енергії, яку просить стягнути позивач, не є за своєю природою ані штрафом, ані пенею, а тому не підпадає під визначення неустойки.

Правовідносини в сфері постачання і споживання електричної енергії між її постачальником та споживачем регулюються приписами Закону України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28, загальними положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України в частині регулювання правовідносин, що виникають із зобов'язань.

Положеннями статті 27 Закону України «Про електроенергетику» передбачена відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику, зокрема, за пошкодження приладів обліку та порушення правил користування енергією.

Відповідно до п. 6.41 ОСОБА_1 користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ України за № 28 від 31.07.1996р. у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих ОСОБА_1 або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень.

В п. 6.42 ОСОБА_1 визначено, що на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Рішення комісії оформляється протоколом і набирає чинності з дня вручення протоколу споживачу. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати недоврахованої електричної енергії та/або збитків (абзац четвертий пункту 6.42 ОСОБА_1 КЕЕ).

Споживач має право оскаржити рішення комісії в суді. У разі звернення до суду впродовж 10 робочих днів з дня вручення протоколу споживачу останній має право не оплачувати виставлені рахунки до вирішення спірних питань у судовому порядку (абз. 5 п. 6.42 ОСОБА_1 КЕЕ).

Як зазначає позивач та це вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.08.2016 у справі № 917/930/16 за позовом Колективного підприємства залізобетоних виробів №2 до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання недійсним рішення комісії ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії, яке оформлено протоколом №00002186 від 28.04.2016 засідання комісії по розгляду Акту №00002186 від 18.12.2015 про порушення ОСОБА_1 користування електроенергією КП ЗБВ №2 у задоволенні позову відмовлено.

Судами апеляційної та касаційної інстанцій вказане рішення залишено без змін, а тому набуло чинності.

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість (преюдиційність) судових рішень для інших судів встановлена законом.

Так, згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеною нормою встановлено, що факти, які містяться у прийнятих раніше судових рішеннях мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

При розгляді справи №917/930/16 судами першої та апеляційної інстанції зазначено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання недійсним рішення комісії ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії, яке оформлено протоколом №00002186 від 28.04.2016р. засідання комісії по розгляду Акту №00002186 від 18.12.2015р. про порушення ОСОБА_1 користування електроенергією КП ЗБВ №2.

Зокрема, судами встановлено факти пошкодження на засобах обліку у вигляді зсуву металу, заглиблень та височин, розташованих на зовнішніх поверхнях пломби; розриву металевого пломбу вального елементу з послідуючим закручуванням та поміщенням в тіло пломби; на поверхні головок трьох гвинтів кріплення кришки корпусу обліків електричної енергії встановлені ознаки впливу сторонніх предметів у вигляді подряпин та вмятин. Розрахунки нарахованої вартості електричної енергії правомірно проведені КФ ПАТ «Полтаваобленерго» у відповідності до абз. 2 п. 2.1 Методики та з врахуванням вихідних даних, визначених сторонами в додатку № 3 до Договору «Перелік обєктів і точок комерційного обліку споживачів».

Таким чином, в силу приписів статті 75 ГПК України не потребує доказуванню під час розгляду цієї справи правомірність прийняття позивачем (у даній справі) рішення щодо нарахування відповідачу вартості недоврахованої електричної енергії та правильності здійснення таких розрахунків, адже такі обставини встановлені чинним судовим рішенням, тому ці доводи апелянта дослідженню не підлягають.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та ОСОБА_1 користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці, і зокрема, є крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Відповідно до пункту 4.2.3 договору про постачання електричної енергії №358 від 22.08.2008, споживач сплачує постачальнику вартість недоврахованої електроенергії, розраховану відповідно до діючої Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ОСОБА_1 користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ, за тарифами, що діяли протягом споживання електричної енергії з порушення, у разі таких дій споживача, зокрема, пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття або пошкодження пломб засобів обліку.

Пунктом 4.2.4 договору сторонами врегульовано, що споживач не несе відповідальності перед постачальником відповідно до вимог пунктів 4.2.1-4.2.3 цього договору, якщо доведе, що порушення виникли з вини постачальника або внаслідок дії обставин непереборної сили.

Як зазначалось, під час розгляду справі №917/930/16 судами встановлені обставини щодо правомірності складення Акту про порушення від 18.12.2015 №00002186, та рішення комісії ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії, яке оформлено протоколом №00002186 від 28.04.2016р. засідання комісії по розгляду Акту №00002186 від 18.12.2015 про порушення ОСОБА_1 користування електроенергією КП ЗБВ №2.

Тому, вина відповідача у даній справі доведена в силу преюдиційних обставин встановлених під час розгляду справи №917/930/16, та відповідно і обовязок щодо сплати вартості недоврахованої електричної енергії у розмірі 249575,14 грн., розрахунок якої також визнаний судом правомірним.

Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача вартості недоврахованої електричної енергії у розмірі 249575,14 грн. за Актом про порушення від 18.12.2015 №00002186.

Також колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування спеціальної позовної давності, про яку просив відповідач, а також щодо правомірності нарахування оперативно-господарських санкцій в період дії мораторію, введеного у справі про банкрутство відповідача.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Приписами ст. 235 Господарського кодексу України, за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Статтею 237 ГК України передбачено, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, за своєю природою оперативно-господарська санкція не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні ст. 549 ЦК України, та нараховується за різні види порушення господарській діяльності. Наведені положення свідчать, що донарахування споживачу вартості недорахованої спожитої електроенергії за рішенням постачальника електричної енергії є оперативно-господарською санкцією, та застосовуванню підлягає загальна позовна давність тривалістю у три роки.

До того ж, як вірно зазначено судом першої інстанції, при визначені початку перебігу строку позовної давності за вимогою про стягнення 249575,14грн., необхідно користуватись приписами п. 6.43 ОСОБА_1 КЕЕ, відповідно до якого оплата вартості недоврахованої електричної енергії здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником електроенергії рахунка, який має бути оплачений ним на протязі 30 днів від дня отримання. Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення 249 575,14грн. розпочався з наступного дня після того, як сплинув 30-ти денний строк на оплату виставленого відповідачу рахунку.

З огляду на те, що оперативно-господарські санкції та неустойка (штраф, пеня) є різними видами санкцій, та нараховуються за різні види порушення, колегія суддів не приймає доводи відповідача щодо заборони нараховувати під час дії мораторію оперативно-господарських санкції, адже, відповідно до положень статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній до 19.01.2013р., протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються саме неустойка (штраф, пеня), як вид фінансової (грошової) санкції.

Відповідно, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються доводами викладеними у мотивувальній частині постанови.

Так, відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлені фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам та їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства залізобетоних виробів №2 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 04.09.2018 по справі № 917/232/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.02.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель