ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 січня 2019 р. Справа № 903/680/18

за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський

до відповідача: Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1

про стягнення 1487508,57 грн. Суддя Шум М.С.

секретар с/з ОСОБА_2

Представники сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: ОСОБА_3, адвокат.

Встановив: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський звернувся з позовною заявою до Фермерського господарства Західний Буг ОСОБА_1 про стягнення 1487508,57 грн., з них 1341114,87 грн. основна заборгованість, 124785,87 грн. пені, 18926,10 грн. 3% річних, 2682,23 грн. інфляційні втрати. Позов обґрунтований невиконанням відповідачем договору №01-СО-2017 від 10.05.2017р. в частині оплати за надані послуги.

Ухвалою суду від 04.12.2018р. розгляд справи по суті відкладено на 15.01.2019р.

15.01.2019р. через канцелярію суду представник позивача подав клопотання (вх.№01-69/4/19) про продовження терміну розгляду підготовчого засідання.

Відповідно до ч.2 ст.207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи, що клопотання про продовження терміну розгляду підготовчого засідання подано позивачем після закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ухвала суду від 04.12.20.18р.) і без поважних причин, суд залишає таке клопотання без розгляду на підставі ч.2 ст.207 ГПК України.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача з посиланням на доводи, викладені ним у відзиві на позовну заяву, просить суд відмовити в позові з підстав необґрунтованості останнього.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд встановив наступне.

10.05.2017 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Володимир-Волинський (Позивач) та Фермерським господарством Західний Буг ОСОБА_1 (Відповідач) укладено договір № 01-СО-2017 спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарської продукції (Договір).

Відповідно до п.1.1 Договір є змішаним у розумінні ст. ст. 6, 626, 627, 628 ЦК України, послуги з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код 01.11) на земельних ділянках, що є власністю держави в особі Міністерства оборони України на належать КЕВ м.Володимир-Волинський на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ВЛ № 7 від 28.12.1994 року, № 1 від 31.07.1980 року, а ФГ Західний Буг ОСОБА_1 зобовязується вчасно оплачувати надані послуги згідно умов цього договору.

Згідно з умовами Договору, Позивач зобовязався надавати послуги, які є предметом цього Договору, а Відповідач зобовязався приймати ці Послуги і оплачувати їх в розмірах, в порядку та строки, передбачені пунктами 2.1.3-2.1.5 цього Договору.

Підтвердження факту надання послуг Відповідачу в строки слугують ОСОБА_3 виконаних робіт (надання послуг) №4 від 30.04.2018р., №5 від 31.05.2018р., №6 від 30.06.2018р., №7 від від 31.07.2018р., №8 від 31.09.2018р. та за №9 від 07.09.2018р.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків від 07.09.2018р., підписаний та скріплений печаттю Позивача, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 1 341114,96 грн.

Водночас, з наданих відповідачем пояснень судом встановлено, що Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 рішення Господарського суду Волинської області від 19.06.2018 у справі № 903/52/18 залишено без змін, яким відмовлено у задоволені позову Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський про розірвання договору № 01-СО-2017 від 10.05.2017, а позов ДП Агрофірма Луга-Нова ПП Універсам про визнання недійсним договору № 01-СО-2017 від 10.05.2017 задоволено. Визнано недійсним договір № 01-СО-2017 від 10.05.2017, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Володимир-Волинський та Фермерським господарством Західний Буг ОСОБА_1.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 14.11.2018р. у справі №903/52/18 Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 та рішення Господарського суду Волинської області від 19.06.2018 в частині задоволення позову ДП АФ "Луга-Нова" ПП "Універсам" про визнання не дійсним договору № 01-СО-2017 від 10.05.2017 у справі № 903/52/18 залишено без змін.

Таким чином, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у своїй постанові від 14.11.2018р. у справі №903/52/18, підтвердив ту обставину, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ДП "Агрофірма "Луга-Нова" ПП "Універсам" про визнання недійсним договору № 01-СО-2017 від 10.05.2017, укладеного між КЕВ м.Володимир-Волинський та ФГ "Західний Буг" ОСОБА_1 за результатами проведеного конкурсу 13.04.2017р.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 №3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

В силу положень ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів

Оскільки договір № 01-СО-2017 від 10.05.2017 року, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом м.Володимир-Волинський та Фермерським господарством Західний Буг ОСОБА_1 визнано недійсним, то підстав для стягнення 1487508,57 грн. заборгованості, з підстав порушення відповідачем умов договору немає, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 74, 75, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

25.01.2019

Суддя М. С. Шум