ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2019 Справа №914/2094/18

м.Львів

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Комунального підприємства Стрийтеплоенерго, м.Стрий Львівської області

про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобовязання в сумі 25066,47 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання: Зарицька О.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2 адвокат.

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області поступила справа за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ до Комунального підприємства Стрийтеплоенерго, м.Стрий Львівської області про стягнення 25066,47грн., з яких 19091,66грн. пені, 3307,41грн. 3 % річних, 2667,39грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 16.11.2018р. відкрито провадження у справі №914/2094/18 за даним позовом, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 12.12.2018 року.

30.11.2018р. за вх.№45946/18 в документообігу суду зареєстровано поданий відповідачем відзив на позовну заяву з додатковими документами та доказами скерування примірника відзиву позивачу.

30.11.2018р. за вх.№45947/18 в документообігу суду зареєстровано подане відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 80% з долученими доказами на підтвердження викладених у клопотанні обставин та доказами скерування його примірника з додатками позивачу.

Ухвалою суду від 12.12.2018р. розгляд справи відкладено на 21.01.2019р.

В судове засідання 21.01.2019р. позивач явку представника забезпечив, позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

В судове засідання 21.01.2019р. відповідач явку повноважного представника забезпечив, позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві (вх.№45946/18 від 30.11.2018р.) на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача підтримав клопотання (вх.№45947/18 від 30.11.2018р.) про зменшення розміру пені на 80%.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

30.09.2016 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та КП Стрийтеплоенерго (покупець) було укладено договір №5147/1617-ТЕ-21 про постачання природного газу.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобовязується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобовязується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

На виконання умов договору, позивач протягом жовтня-грудня 2016 року, січня березня 2017 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 43730425,64 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, 28.02.2017, 31.03.2017. Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначив позивач, відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо оплати вартості отриманих обсягів газу у жовтні-грудні 2016 року, січні-березні 2017 року виконав з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків щодо оплати вартості газу, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 19091,66 грн. пені, 3307,41 грн. 3 % річних та 2667,39 грн. інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобовязання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 8.2. договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 19091,66 грн. пені, 3307,41 грн. 3 % річних та 2667,39 грн. інфляційних втрат.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог позивачем нараховано 580,03 грн. 3% річних за прострочення виконання зобовязання за листопад 2016р.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Відповідно до п. 6.1. договору №5147/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Оскільки, строк оплати поставленого газу визначений у договорі до 25-го числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, то за поставлений у листопаді 2016 р. позивач відповідачу газ, відповідач повинен був оплатити до 25.12.2016р.

25.12.2016 - є вихідним днем - неділею, тому відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України перший після нього робочий день - 26.12.2016 є останнім днем виконання обов'язку з оплати поставленого газу.

Відповідно до п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013р. №14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Враховуючи, що відповідачем здійснено погашення заборгованості за листопад 2016 року 27.12.2016, то відповідно у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачу 580,03 грн. 3% річних за порушення строків виконання зобовязання за листопад 2016 року. Відтак, суд приходить до висновку, що в частині стягнення 3% річних у розмірі 580,03 грн. слід відмовити.

Суд провівши перерахунок 3% річних за зобовязаннями за березень 2017 року за допомогою програми «ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2019», за періоди зазначені у розрахунку до позову встановив, що розрахунок 3% річних проведений вірно, проте, при додаванні всіх сум за періоди зазначені у розрахунку сума 3% річних становить 2727,36 грн., проте позивачем заявлено 2727,38 грн. 3% річних. Оскільки, в порядку ст.46 ГПК України позивач із заявою про збільшення позовних вимог в частині стягнення 3% річних за зобовязаннями за березень 2017 року не звертався, то суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 3% річних за зобовязаннями за березень 2017 підлягає до задоволення частково в сумі 2727,36 грн.

Суд провівши перерахунок інфляційних втрат за зобовязаннями за березень 2017 року за допомогою програми «ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2019», за період зазначений у розрахунку до позову встановив, що сума інфляційних втрат за заявлений позивачем період нарахувань повинна становити 2667,39 грн. Відтак, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає до задоволення у розмірі 2667,39 грн.

Суд перевіривши розрахунок пені, нарахованої позивачем, вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в загальній сумі 19091,66 грн. обгрунтованими, однак, відповідачем було подано заяву про зменшення суми пені до 80 %, яка мотивована наступним.

Як зазначає відповідач, він повністю здійснював оплати за спожитий газ за спірний період, однак з незначним простроченням, відтак основна заборгованість за цей період у відповідача відсутня. Розмір заявленої до стягнення пені становить аж 19 091,66 грн.

Заявлена до стягнення позивачем штрафна санкція є достатньо великою сумою для відповідача. Окрім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача ще 3 307,41 грн - 3 % річних та 2 667,39 грн. - інфляційних втрат.

КП «Стрийтеплоенерго» знаходиться у важкому фінансовому становищі. Засновником підприємства є Стрийська міська рада, а отже майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Стрий. Основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу.

Несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати за спожитий природний газ є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Вказана заборгованість споживачів, за умови невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади та несвоєчасним наданням субвенції з державного бюджету на надання пільг та субсидій є тими об'єктивними обставинами, що і викликають неможливість сплати неустойки в сумі 19 091,66 грн.

На підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем до цього клопотання долучаються оборотно-сальдові відомості за період 01.11.2018р. - 22.11.2018р., згідно яких кредиторська заборгованість підприємства станом на 22.11.2018р складає 1 214.2 тис.грн. та дебіторська заборгованість - 9 239,2 тис.грн.

За таких обставин, оскільки вина відповідача у простроченні виконання грошового зобов'язання перед позивачем пов'язана з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені органами державної влади, відсутністю сучасних дотаційних напрямів у покритті збитків підприємства (ст. 20 Закону України "Про теплопостачання") - відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок несплати боргів населенням, бюджетними установами; діяльність відповідача спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, лікарень, інших об'єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими.

Стягнення такої великої суми неустойки спричинить також збільшення заборгованості по заробітній платі працівникам комунального підприємства, невчасну сплату податків та зборів, що призведе до виникнення нових штрафних санкцій та судових процесів.

Фінансова неспроможність підприємства може призвести до спричинення кризової ситуації у всьому регіоні, зокрема тепер у розпал опалювального сезону, адже залишаться без тепла не лише мешканці міста Стрия та Стрийського району, а й соціальна сфера, навчальні заклади, лікарні, дитячі садки тощо.

Таким чином, у позивача порушуються лише майнові інтереси, а у відповідача майнові та інші інтереси, зокрема: забезпечення безперебійного надання населенню послуг з теплопостачання, виплата заробітної плати працівникам підприємства, безперебійне теплопостачання в опалювальний період тощо).

Отже обставини, які змусили заявника просити зменшення пені є соціально значимими та винятковими, особливо в опалювальний період, оскільки існує нагальна необхідність спрямовування наявних коштів на здійснення поточних розрахунків за природний газ, розподіл та транспортування природного газу, електропостачання, водопостачання, та забезпечення безперервного виробничого циклу з метою забезпечення безаварійного виробничого процесу.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК Кодексу). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Частиною першою статті 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

В контексті зазначеного, суд, дотримуючись приписів ст. 86 ГПК України, надав оцінку наявним у справі доказам, дослідив фактичні обставини, якими відповідач обґрунтував необхідність зменшення розміру пені та встановив наявність наступних підстав для зменшення розміру пені:

- відповідно до умов Договору №5147/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а не для власних потреб;

- предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що передбачено нормами чинного законодавства;

- згідно долучених КП «Стрийтеплоенерго» до матеріалів справи оборотно-сальдових відомостей про фінансовий стан останнє є збитковим підприємством.

Заслухавши пояснення представників сторін щодо причин неналежного виконання ним зобов'язання та ступінь вини відповідача, враховуючи фінансовий стан відповідача та вжиття ним заходів до виконання зобов'язання, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, було враховано, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 30 % (відсотків). Таким чином, суд вважає що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 13364,16 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що даний позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення частково, а саме до стягнення з відповідача належить 13364,16 грн. пені, 2727,36 грн. 3% річних, 2667,39 грн. інфляційних втрат.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог, при цьому судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Керуючись статтями 2, 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-80, 123, 129, 236-238, 240, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Новаківського, 9, ідентифікаційний код 05432684) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 13364,16 грн. пені, 2727,36 грн. 3% річних, 2667,39 грн. інфляційних втрат, 1721,23 грн. судового збору.

3. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення решти сум нарахованих пені та 3% річних відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено 28.01.2019 р.

Суддя Кітаєва С.Б.