ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2786/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Петроліум Ойл Юкрейн", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трубремонт", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 2208008,10 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. від 03.01.2019; св-во про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДН № 5097 від 25.07.2018;

відповідача - ОСОБА_2, дов. від 14.01.2019; св-во про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ПТ № 2457 від 10.01.2019.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Петроліум Ойл Юкрейн", м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Трубремонт", м. Харків, про стягнення заборгованості в загальному розмірі 2208008,10 грн., з яких: 1935281,00 грн. - основна заборгованість, 19088,00 грн. - 3% річних, 216698,45 грн. - пеня, 36940,64 грн. - інфляційні втрати. Підставою нарахування даної суми заборгованості стало порушення відповідачем свого зобов'язання за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 12.01.2018, укладеного між сторонами даного спору, в частині вчасного повернення грошових коштів. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати в розмірі 33120,13 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 12505,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 16.10.2018 відкрито провадження у справі № 922/2786/18 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 06.11.2018 о 10:45 год.

01.11.2018 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 31060), в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в частині пред'явленої позивачем до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних витрат. Також просив суд відстрочити виконання рішення суду до винесення рішення Східним апеляційним господарським судом у справі № 922/832/18 за позовом ТОВ "Трубремонт" до АТ "Укртрансгаз" про стягнення коштів за виконані роботи.

05.11.2018 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив (вх. № 31384), в якій позивач вважає недоведеним та необґрунтованим клопотання позивача про надання відстрочення виконання рішення суду, в т.ч. проведення розрахунків, до винесення рішення Східним апеляційним господарським судом у справі № 922/832/18 за позовом TOB «Трубремонт» до AT «Укртрансгаз» в особі ФУМГ «Харківтрансгаз» про стягнення коштів за виконані роботи. Вважає, що відповідачем не було надано жодного належного та обґрунтованого доказу на підтвердження своєї позиції, не проведено розрахунок з позивачем та, враховуючи той факт, що боржником не заперечується наявність даної заборгованості, яка підтверджується двостороннім актом звірки стану взаємних розрахунків, підписаний сторонами, TOB «Петроліум Ойл Юкрейн» просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Протокольними ухвалами від 06.11.2018, 27.11.2018 розгляд підготовчого засідання відкладався, в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 04.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/2786/18 до судового розгляду по суті на 17.12.2018 о 12:45 год.

Протокольними ухвалами від 17.12.2018, 08.01.2019, 14.01.2019 у судових засіданнях оголошувалась перерва, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 16.01.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.01.2019 проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.01.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

01 листопада 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Петроліум Ойл Юкрейн» (позивач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трубремонт» (відповідач, позичальник) укладено договір № 01/11-17-фд про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та додаткової угоди до нього від 12.01.2018.

За умовами договору, позивач зобов'язувався надати поворотну фінансову допомогу в розмірі, що не перевищує 2000000,00 грн. (п. 1.4. додаткової угоди № 1 до договору).

На виконання умов договору, TOB «Петроліум Ойл Юкрейн» перерахував на рахунок відповідача суму в розмірі 1935281,00 грн. наступними платежами :

10.11.2017 - 681 881,00 грн. (платіжне доручення № 88 від 10.11.2017);

10.11.2017 - 1 000 000,00 грн. (платіжне доручення № 89 від 10.11.2017);

16.03.2018 - 253400,00 грн. (платіжне доручення № 170 від 16.03.2018);

Перерахування даної суми фінансової допомоги на рахунок відповідача підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку позивача та актом звірки стану взаємних розрахунків від 01.11.2017, підписаним керівниками підприємств кредитора та позичальника.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 до договору № 01/11-17-фд, сторони узгодили строк повернення наданої фінансової допомоги - до 22.03.2018.

Проте, як зазначає позивач, станом на 19.07.2018 TOB «Трубремонт» не виконав свої зобов'язання за договором № 01/11-17-фд та не повернув позивачу суму наданої фінансової допомоги у розмірі 1935281,00 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеними обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.п. 14.1.257 ПК України, поворотна фінансова допомога сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обовязковою до повернення.

Дослідивши договір № 01/11-17-фд про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01.11.2017, судом встановлено, що цей договір за своєю правовою природою є договором позики.

Згідно ст.1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Матеріалами справи, згідно з банківськими виписками по рахункам позикодавця, а також актом звірки стану взаємних розрахунків від 01.11.2017, підписаним керівниками підприємств кредитора та позичальника, підтверджується перерахування 1935281,00 грн. суми фінансової допомоги на рахунок відповідача. Зазначене також не заперечувалось представником відповідача під час судового розгляду.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 від 12.01.2018 до договору № 01/11-17-фд, сторони узгодили строк повернення наданої фінансової допомоги - до 22.03.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення домовленості сторін договору, не повернув у встановлений договором строк суму позики у розмірі 1935281,00 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання по договору № 01/11-17-фд про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, який був укладений між ТОВ "Петроліум Ойл Юкрейн", м. Київ, та ТОВ "Трубремонт", м. Харків, 01.11.2017.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів погашення в добровільному порядку суми наданої позивачем поворотної фінансової допомоги в розмірі 1935281,00 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення даної суми заборгованості за договором № 01/11-17-фд про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01.11.2017 належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, не спростованою відповідачем, тому такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено сторонами у п. 4.3. договору № 01/11-17-фд про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01.11.2017, за прострочення виконання зобов'язань за даним договором, протягом двох днів з моменту виникнення прострочення зобов'язання, сторона, що прострочила виконання зобов'язань, має сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за весь період прострочення.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повернення наданої позивачем суми безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 1935281,00 грн., позивач нарахував відповідачеві пеню, за період з 22.03.2018 по 20.07.2018 яка складає 216698,45 грн.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 216698,45 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 19088,00 грн. та 36940,64 грн. інфляційних витрат, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобовязання, підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Щодо заперечень відповідача, що TOB Трубремонт використав отримані кошти у власній господарській діяльності, спрямувавши їх на забезпечення виконання робіт на об'єкті Реконструкція газопроводу Шебелинка-Слав'янськ (заміна Ду 700 на Ду 500 км 1,1 - 68,0 довжиною 67,0 км) Краматорського ЛВУМГ, Донецької області. Ділянка УТ 4 (км 39,9 - км 55,1), проте, через невиконання замовником - ФУМГ Харківтрансгаз своїх зобов'язань в частині проведення розрахунків, не зміг належним чином і вчасно виконати свої зобов'язання по договору № 01/11-17-фд, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ГК України субєкти господарювання, інші учасники відносин у сфері господарювання мають здійснювати свою діяльність у межах встановленого господарського правопорядку, додержуючись визначених законодавством вимог.

При цьому, суд зазначає, що ризик погіршення умов господарювання є нормальним явищем. Ризик - є однією із ознак підприємництва (згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку). Більш того, принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику - є одним із принципів господарської діяльності (ст. 44 ГК України). Отже складнощі, які виникли у відповідача у зв'язку з невиконанням замовником - ФУМГ Харківтрансгаз своїх зобов'язань в частині проведення розрахунків, охоплюються його (відповідача) підприємницьким ризиком. Тому у суду немає правових підстав перекладати комерційний ризик відповідача на позивача, шляхом відмови позивачу у задоволенні позовних вимог в частині нарахованих та заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат. А, отже, суд не вбачає підстав для відмови позивачу у задоволенні правомірно заявлених до стягнення сум пені в розмірі 216698,45 грн., 3% річних в розмірі 19088,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 36940,64 грн.

Розглянувши подану позивачем заяву про відстрочення виконання рішення суду до винесення рішенням Східним апеляційним господарським судом у справі № 922/832/18 за позовом ТОВ "Трубремонт" до АТ "Укртрансгаз" в особі ФУМГ "Харківтьрансгаз" про стягнення коштів за виконані роботи, суд виходить з наступного.

Частиною 4 наведеної статті 331 ГПК України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2)стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

В силу наведених приписів процесуального законодавства, підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у визначений строк. Тобто відстрочення виконання судового рішення пов'язано з об'єктивними, непереборними - виключними обставинами, котрі ускладнюють його вчасне виконання.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України). Також, суд враховує наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Так, в силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, звертаючись до господарського суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду, заявником не доведено наявності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. За приписами ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб'єктів, які належним чином виконали свої обов'язки. Виходячи з цього, лише зазначення у клопотанні про скрутний фінансовий стан підприємства відповідача, не свідчать про наявність підстав, вказаних у ст. 331 ГПК України.

Таким чином, проаналізувавши наведені у заяві про відстрочку виконання рішення господарського суду мотиви, суд дійшов висновку, що надані відповідачем докази не можуть засвідчувати факт відсутності у боржника можливості виконати судове рішення без надання відстрочки виконання рішення суду.

Окрім цього, суд зазначає, що 10.12.2018 Східним апеляційним господарським судом винесено постанову у справі № 922/932/18, якою рішення господарського суду Харківської області від 30.07.2018 у справі № 922/832/18 в частині стягнення з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубремонт» інфляційних втрат в сумі 27409,29 грн., 404,39 грн. судового збору скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовлено.

Враховуючи викладене вище, господарський суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача про відстрочення виконання рішення суду до винесення рішенням Східним апеляційним господарським судом у справі № 922/832/18 (вх. № 33271 від 27.11.2018).

Щодо клопотання представника позивача про покладення на відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 12505,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як свідчать матеріали справи, представництво інтересів позивача у справі - ТОВ "Петроліум Ойл Юкрейн" у судових засіданнях під час судового процесу здійснював адвокат ОСОБА_1, повноваження якого підтверджені довіреністю від 03.01.2019.

Натомість, в обгрунтування заяви про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 12505,00 грн., представником позивача ОСОБА_1 надано до суду акти надання послуг від 20.07.2018 на суму 4305,00 грн. та на суму 8200,00 грн., які підписані замовником послуг - ТОВ "Петроліум Ойл Юкрейн" та виконавцем послуг - ТОВ "Профінфайненс". Також надано до суду платіжне доручення № 239 від 26.07.2018 про перерахування позивачем грошових коштів в розмірі 12505,00 грн. за юр. послуги на рахунок ТОВ "Профінфайненс".

Проте, представником позивача суду не надано договору про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ "Петроліум Ойл Юкрейн" та ТОВ "Профінфайненс", відповідно до якого адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги позивачу, а клієнт (позивач) зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив відсутність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ "Петроліум Ойл Юкрейн" та ТОВ "Профінфайненс" та зазначив про неможливість надати його суду.

Враховуючи викладене, суду не надано належних доказів надання ТОВ "Профінфайненс" позивачу правової допомоги, а отже клопотання позивача про відшкодування за рахунок відповідача 12505,00 грн. витрат на правову допомогу є таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_3 України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо часткової відмови в задоволені заявлених ТОВ "Петроліум Ойл Юкрейн" позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 33120,13 грн., сплачений позивачем при зверненні до господарського суду з відповідним позовом, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 126, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трубремонт" (61040, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 236, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Петроліум Ойл Юкрейн" (03061, м. Київ, вул. Суздальська, 13, ) суму основної заборгованості по договору № 01/11-17-фд про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01.11.2017 в розмірі 1935281,00 грн., 3% річних в розмірі 19088,00 грн., пеню в розмірі 216698,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 36940,64 грн., а також судовий збір в розмірі 33120,13 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Петроліум Ойл Юкрейн" (03061, м. Київ, вул. Суздальська, 13, );

Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Трубремонт" (61040, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 236, ).

Повне рішення складено 28.01.2019.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/2786/18