ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа № 911/2535/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., при секретарі судового засідання Литовці А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства «Ліком»

до Києво-Святошинського районного комунального підприємства «Шкільні їдальні»

про стягнення 103 495,45 грн.

за участю представників:

позивача: Войцех В.І. - директор, рішення № 3 від 16.07.2008;

відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось приватного підприємства «Ліком» (далі - позивач) з позовом до Києво-Святошинського районного комунального підприємства «Шкільні їдальні» (далі - відповідач) про стягнення 108 495,45 грн., з яких: 78 103,52 грн. основного боргу, 15 974,37 грн. пені, 10 970,91 грн. 24% річних та 3 446,65 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань в частині здійснення розрахунків за товар, поставлений за Договором поставки від 31.08.2015 № 428.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.10.2018 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 10.12.2018.

Ухвалою суду від 10.12.2018 розгляд справи по суті відкладено на 14.01.2019.

10.01.2019 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій останній зазначає, що у зв'язку з частковою сплатою відповідачем боргу в розмірі 5 000,00 грн. ПП «Ліком» вважає за доцільне зменшити та уточнити свої позовні вимоги. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача 73 103,52 грн. основного боргу, 15 974,37 грн. пені, 10 970,91 грн. 24% річних та 3 446,65 грн. інфляційних втрат, що загалом складає 103 495,45 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши заяву ПП «Ліком» про зменшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що дана заява не суперечить вимогам статті 46 ГПК України, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне прийняти її до розгляду, а відтак спір вирішується виходячи з нової ціни позову - 103 495,45 грн.

Присутній в судовому засіданні 14.01.2019 представник позивача обґрунтував в усному порядку заявлені вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, причин неявки суд не повідомив. Ухвала про відкриття провадження у справі надсилалась судом на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Жуковського, буд. 4. Однак, відділення поштового зв'язку відповідну ухвалу повернуло на адресу суду, у зв'язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення.

З цього приводу, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018 у справі № 916/3188/16, суд зазначає, що сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судові засідання, оскільки зумовлений не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

З урахуванням наведеного, оскільки судом було вчинено усі дії для належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадках розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

14.01.2019, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

31.08.2015 між приватним підприємством «Ліком» (постачальник) та Києво-Святошинського районного комунального підприємства «Шкільні їдальні» (покупець) укладено договір поставки № 428 (далі - Договір), згідно з п. 1.1. якого постачальник зобов'язався поставляти покупцю товари народного споживання (надалі по тексту - товари) на умовах DDP, або EXW, або FCA (в редакції міжнародних правил «ІНКОТЕРМС» 2010 року) в залежності від узгодженого сторонами замовлення (письмового або усного), а покупець зобов'язався приймати їх та оплачувати на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору товари поставляються по накладним на підставі замовлень покупця на поставку.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що момент виконання постачальником зобов'язання по поставці, та передача права власності на товар вважається: момент здачі товарів органу транспорту при самовивозу (FCA); момент підписання видаткової накладної, акту прийому-передачі або розписки про отримання товарів - при здачі на складі покупця (DDP) або постачальника (EXW); інший момент, погоджений сторонами цього Договору у замовленні.

Ціни на товари та загальна сума кожної поставки вказуються в видаткових накладних (рахунках), по яким вони поставляються. За поставлені товари покупець зобов'язаний сплатити постачальнику грошові кошти протягом 30 днів з дня поставки (п. 2.3. Договору) у розмірі, що зазначений у видатковій накладній(рахунку), на підставі якої (якого) поставляється товар (п. п. 3.1., 3.2. Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору за прострочення оплати поставлених товарів (п. 3.2. Договору), покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несплаченої в строк суми - за кожен день прострочення платежу. Сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що за порушення грошового зобов'язання покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити 24% річних.

Пунктом 8.1. Договору обумовлено, що останній набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2017. В разі відсутності письмової заяви будь-якої із сторін на протязі 1 (одного) місяця до закінчення строку дії Договору про припинення або зміну Договору, строк дії Договору продовжується на умовах, передбачених цим Договором.

Матеріали справи не містять доказів направлення сторонами договору заяв про його припинення, у зв'язку з чим Договір є пролонгованим.

У додатку № 1 до Договору сторонами наведено зразки печаток підприємства і підписів матеріально-відповідальних осіб, якими підтверджується отримання товару від ПП «Ліком» згідно Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов Договору, поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 224 624,58 грн., що підтверджується наданими у матеріали справи видатковими накладними, а саме: № Лк-0045209 від 02.03.2018 на суму 33 771,24 грн., № Лк-0048114 від 07.03.2018 на суму 31 866,48 грн., № Лк-0068598 від 02.04.2018 на суму 34 283,52 грн., № Лк-0072339 від 06.04.2018 на суму 44 602,86 грн., № Лк-0076083 від 13.04.2018 на суму 53 820,00 грн., № Лк-0098771 від 16.05.2018 на суму 26 280,48 грн. Вказані видаткові накладні підписані у двосторонньому порядку уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток обох сторін.

На підтвердження наявності заборгованості, позивачем до позовної заяви долучено банківські виписки, відповідно до яких судом встановлено здійснення відповідачем часткових оплат за Договором у розмірі 146 521,06 грн.

Оскільки відповідач зобов'язання за Договором, в частині оплати вартості товару, що поставлений позивачем, виконав частково, станом на дату подання позову до суду, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за Договором у розмірі 78 103,52 грн.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, що укладено між сторонами, за правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається наявність у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем, строк виконання якого настав і яке відповідачем не виконане, відтак, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення з відповідача 78 103,52 грн. заборгованості за отриманий ним товар.

Водночас, в ході розгляду спору, відповідачем було перераховано кошти в погашення боргу за Договором в розмірі 5 000,00 грн., у зв'язку з чим позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої сума боргу на момент розгляду справи становить 73 103,52 грн.

Судом перевірено правильність розрахунку заборгованості на підставі наявних у матеріалах справи доказів та встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується у розмірі 73 103,52 грн., відтак, відповідна позовна вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню повністю, як обґрунтована та не спростована відповідачем.

Крім того, позивач, на підставі пункту 4.3. Договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої в строк суми, за кожен день прострочення платежу, яка за розрахунком позивача складає 15 974,37 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за вказані позивачем періоди прострочення та з'ясовано, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним та відповідає обставинам справи, а тому, позовна вимога про стягнення 15 974,37 грн. пені підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 24 % річних у розмірі 10 970,91 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 446,65 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, сторони в п. 4.3. Договору погодили, що за порушення грошового зобов'язання покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити 24% річних.

Суд здійснив перерахунок розміру 24% річних та встановив, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним і відповідає обставинам справи, а тому, позовна вимога про стягнення 10 970,91 грн. 24 % річних підлягає задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з урахуванням норм чинного законодавства, суд встановив, що заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 3 446,65 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 3 004,14 грн.

Згідно з частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки відповідач, в порушення статей 525-526 Цивільного кодексу України, взяті на себе зобов'язання з оплати за отриманий товар в повному обсязі та вчасно не виконав, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, а саме: основна заборгованість в сумі 73 103,52 грн., 15 974,37 грн. пені, 10 970,91 грн. 24% річних та 3 004,14 грн. втрат від інфляції, в решті позовних вимог в частині стягнення 442,51 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Судовий збір, відповідно до статті 129 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Києво-Святошинського районного комунального підприємства «Шкільні їдальні» (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Жуковського, буд. 4, ) на користь приватного підприємства «Ліком» (03124, м. Київ, пров. Радищева, будинок 3, ) 73 103 (сімдесят три тисячі сто три) грн. 52 коп. основного боргу, 15 974 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 37 коп. пені, 10 970 (десять тисяч дев'ятсот сімдесят) грн. 91 коп. 24% річних, 3 004 (три тисячі чотири) грн. 14 коп. інфляційних втрат та 1 754 (одну тисячу сімсот п'ятдесят чотири) грн. 81 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.01.2019.

Суддя О.В. Щоткін