ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"30" січня 2019 р. Справа№ 910/21980/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі №910/21980/16 (суддя Пригунова А.Б., повний текст складено - 20.02.2017) за позовом Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації до товариства з обмеженою відповідальністю "Альк" про стягнення 313 567,52 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Альк" про стягнення коштів у сумі 313 567,52 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі №910/21980/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, апеляційний господарський суд встановив, що клопотання скаржника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, 15.12.2017 набрали чинності зміни внесені у Господарський процесуальний кодекс України Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Згідно п. 13 Перехідних Положень установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей:

судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскаржуване наразі рішення було прийнято Господарським судом міста Києва 13.02.2017р., тобто до набрання чинності новою редакцією Кодексу, а тому відповідно воно могло бути оскаржене в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до набрання чинності змін) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення прийнято Господарським судом міста Києва 13.02.2017р., дата складання та підписання повного тексту рішення - 20.02.2017. Останнім днем строку подання апеляційної скарги на вказане рішення, відповідно до вимог ст. 93 Господарського процесуального кодексу України, є 02.03.2017 року.

З апеляційною скаргою позивач звернувся, згідно відмітки органу поштового зв'язку на конверті (у якому до суду надійшла апеляційна скарга) 29.12.2018 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 93 Господарського процесуального кодексу України більше ніж на півтора року.

Заявник, як на причину пропуску строку на апеляційне оскарження, посилається, на те, що оскаржуване рішення він отримав після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Наведені обставини, за доводами апелянта, перешкодили йому подати апеляційну скаргу в строки визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів, зазначає, що клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Для вирішення господарським судом питання про поновлення процесуального строку самого лише клопотання недостатньо, наявність поважної причини пропуску строку має бути доведена заявником.

Таким чином, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Відповідно до чинного законодавства поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Діюче процесуальне законодавство не допускає довільного, не обмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми Господарського процесуального кодексу України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22-23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.10.2016 зі справи "Устименко проти України", дійшов до висновку що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Отже можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов'язується із наявністю поважних причин пропуску строку, які у даному є відсутніми.

Так, у протоколі судового засідання, що відбулось 13.02.2017 (день прийняття оскаржуваного рішення), а також у самому рішенні від 13.02.2017, зазначено про присутність у засіданні суду представника позивача - Нікольської В.В.

Отже, наведене свідчить про обізнаність скаржника з прийняттям судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

При цьому, апелянт, будучи обізнаним про відмову у задоволенні його позовних вимог, звернувся до суду із заявою про отримання повного тексту оскаржуваного рішення лише у червні 2017 року, тобто через 4 місяці після його прийняття.

При цьому, згідно відбитку штампу на зворотному боці рішення позивачу 30.06.2017 було направлено його примірник.

Позивачем не наведено доводів та не надано доказів стосовно того, що саме йому перешкоджало починаючи навіть з липня 2017 року подати апеляційну скаргу на вказане рішення суду.

Крім цього, колегією суддів враховується наступне.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що позивач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з рішенням суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому, посилання скаржника на відсутність оскаржуваного рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень спростовуються даними цього Реєстру.

Так, згідно інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, яка є відкритою та знаходиться у вільному доступі, оскаржуване наразі рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі №910/21980/16 надіслано судом до реєстру 28.02.2017, зареєстровано - 01.03.2017 та оприлюднено - 03.03.2017.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб.

Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Наявність права на оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття апеляційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Отже, виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апелянтом не наведено достатньо обґрунтованих причин пропуску ним процесуального строку на оскарження рішення місцевого господарського суду, наведені ним підстави в обґрунтування поважності причин пропуску є недоведеними належними доказами, і неможливо дійти висновку, що вони пов'язані з непереборними причинами, які не залежали від скаржника, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про поновлення строку, оскільки причини, наведені скаржником в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнаються колегією суддів неповажними.

Крім цього, згідно ч. 2 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У даному випадку, оскільки апелянтом подано апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а обставини пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, ним не доведені (про що було вказано вище), колегією суддів відмовляється у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі №910/21980/16.

Керуючись статтями 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі №910/21980/16.

2. Надіслати скаржнику копію цієї ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

3. Матеріали справи № 910/21980/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала підписана суддями: 30.01.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко