ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 910/5608/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Чорної Л.В.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 24.01.2019

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності "Авіакомпанія "Хорс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 (повне рішення складено 30.07.2018)

у справі №910/5608/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Державного підприємства "Завод 410 ЦА"

до Товариства з обмеженою відповідальності "Авіакомпанія "Хорс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву

про стягнення 291 537, 14 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року Державне підприємство "Завод 410 ЦА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" про стягнення 291 537, 14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нерухомого майна № 4476 від 30.09.2009 стосовно своєчасної та повної оплати орендних платежів за період фактичного користування орендованим майном з травеня 2016 по березень 2018, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 201 913,45 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо здійснення орендної плати, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" штраф у розмірі 6 057,40 грн., пеню у розмірі 56 690,61 грн., інфляційні збитки у розмірі 26 875,68 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 у справі №910/5608/18 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" на користь Державного підприємства "Завод 410 ЦА" борг у розмірі 201 913,45 грн., штраф у розмірі 60 57,40 грн., пеню у розмірі 23 573,81 грн., інфляційні у розмірі 26 702,37 грн. та судовий збір у розмірі 3 873,71 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що основне зобов'язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном не припиняється, оскільки його припинення у розумінні умов спірного договору пов'язано з моментом повернення орендованого майна, а не з фактом закінченням строку дії договору. Отже, враховуючи, що передане відповідачу спірне майно у визначені договором строки повернуто не було, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідача виник обов'язок по оплаті орендної плати за фактичний час користування майном.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальності "Авіакомпанія "Хорс" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції обґрунтовано недопустими доказами, оскільки позивач та третя особа не надали до суду першої інстанції для огляду оригінал договору оренди нерухомого майна та додаткових угод для нього. Крім того, апелянт звертає увагу, що місцевий господарський суд обґрунтував рішення пославшись на рішення господарських судів у справах №910/21198/13, №910/18971/13, №910/20443/13, №910/22027/16, які в матеріалах справи відсутні.

Більш того, апелянт посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 у справі № 910/12543/17, яким витребувано з незаконного володіння Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіокомпанія "Хорс" пілотажний тренажер літака DC-9-82 (МD-80). За твердженнями апелянта, у цьому рішенні встановлено, що починаючи з 30.09.2013 ДП «Завод 410 ЦА» протиправно припинило доступ ТОВ «Авіакомпанія «Хоре» до приміщень, орендованих згідно договору оренди №4476 від 30.09.2009, а також протиправно обмежило ТОВ «АК «Хорс» у демонтажі та вивезенні з цих приміщень його майна - авіаційного тренажеру. Отже, на думку відповідача, саме внаслідок протиправних дій ДП «Завод 410 ЦА», ТОВ «Авіакомпанія «Хорс» після закінчення строку дії договору не змогло вчасно звільнити орендоване приміщення та підписати акт про повернення майна орендодавцю, у зв'язку з чим звільняється від оплати за оренду майна, яке ним не могло бути використано, на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві зазначає, що рішення суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того вказує, що оригінал договору оренди нерухомого майна та додаткових угод для нього повинен був надавати відповідач, оскільки позивач не є стороною вказаних правочинів та не володіє зазначеними оригіналами. Крім того, позивач звертає увагу, що факт укладення договору оренди та додаткових угод до нього неодноразово визнавався позивачем і відповідачем, як у даній справі, так і у справах №910/21198/13, №910/18971/13, №910/20443/13, №910/22027/16, №910/12543/17.

Більш того, позивач вважає посилання апелянта на відсутність у матеріалах справи копій рішень справ №910/21198/13, №910/18971/13, №910/20443/13, №910/22027/16, №910/12543/17 безпідставними, оскільки публічність та загальнодоступність судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень закріплена законодавством та є складовою принципу гласності судового процесу.

Також, ДП "Завод 410 ЦА" звертає увагу, що у рішенні у справі №910/12543/17, на яке послався апелянт, не встановлено факту недопуску позивачем відповідача до орендованого приміщення. Крім того, позивач стверджує, що ніколи не перешкоджав відповідачеві у використаний орендованого приміщення за призначенням - для експлуатації авіатренажера. Тобто, на думку позивача, відповідач мав змогу протягом травня 2016 - березня 2018 використовувати орендоване приміщення, у зв'язку з чим несе обов'язок зі сплати орендної плати за вказаний період.

Явка учасників у судове засідання

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, про причини неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи, який повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом участі в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.01.2019 надавав свої пояснення, підтримував доводи, які викладені в апеляційній скарзі, просив задовольнити апеляційну скаргу, а рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.09.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" (далі - орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4476 (далі - договір), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення (далі - майно), загальною площею 506,10 кв. м, розміщені на 1 та 2 поверхах будівлі корпусу турбогвинтових літаків, за адресою: м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 94, що перебуває на балансі Державного підприємства "Завод 410 Цивільної Авіації" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.08.2012 і становить 2146600,00 грн. без ПДВ (п. 1.1 Договору оренди в редакції Додаткового договору №4476/03 від 26.12.2012).

Майно передається в оренду з метою розміщення авіаційного тренажеру (п. 1.2 договору).

Згідно із пунктом 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Пунктом 3.1 договору в редакції додаткового договору №4476/03 від 26.12.2012 передбачено, що орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 (зі змінами) та змінено за згодою сторін, відповідно до п.1 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - серпень 2012 - 29 262,82 грн. При цьому, орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2012 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень, жовтень 2012.

Приписами пункту 3.3 договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.6 договору).

Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 30.09.2009 до 30.09.2010 включно, а у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих саме умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п.п. 10.1, 10.4 договору).

24.10.2011 між сторонами укладено договір №4476/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №4476 від 30.09.2009, згідно з п. 2 якого сторони погодили продовжити дію договору оренди №4476 від 30.09.2009 на 365 днів, а саме, з 30.09.2011 до 30.09.2012 включно.

Крім того, зазначеною додатковою угодою сторони змінили п. 3.11 договору "у разі припинення (розірвання) договору" на "у разі розірвання за згодою сторін договору" та виклали пункт 10.11 договору у наступній редакції: "За відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення/розірвання за рішенням суду договору, орендар відшкодовує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передачі (повернення), який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.".

01.11.2012 між сторонами укладено договір №4476/02 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №4476 від 30.09.2009, згідно з п. 1 якого сторони погодили продовжити дію договору оренди №4476 від 30.09.2009 на 1 рік, а саме, з 30.09.2012 до 30.09.2013 включно.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - частину нежитлових приміщень загальною площею 506,10 кв. м, яке розміщене за адресою: м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 94, на 1-му та 2-му поверхах корпусу турбогвинтових літаків та перебуває на балансі Державного підприємства "Завод 410 Цивільної Авіації", що підтверджується актом приймання - передавання орендованого майна від 30.09.2009, підписаним сторонами договору та балансоутримувачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2014 у справі № 910/21198/13 визнано право користування ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" нежитловими приміщеннями, загальною площею 506,10 кв.м, що розміщені на 1-ому та 2-ому поверхах будівлі корпусу турбогвинтових літаків, за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 94, які перебувають на балансі державного підприємства "Завод 410 Цивільної Авіації" до 30.09.2014 на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4476 від 30.09.2009. Визнано продовженим (пролонгованим) договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4476 від 30.09.2009, укладений між ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України в місті Києві, на новий строк.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2014, рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2014 у справі № 910/21198/13 скасовано стосовно задоволення позовної вимоги ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" про визнання продовженим (пролонгованим) договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4476 від 30.09.2009 на новий строк. Відмовлено ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" у задоволенні позовної вимоги про визнання продовженим (пролонгованим) договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4476 від 30.09.2009 на новий строк. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2014 у справі № 910/21198/13 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2014, прийнятим за результатами нового розгляду справи № 910/18971/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2014, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про зобов'язання продовжити строк дії договору №4476 від 30.09.2009 до 30.09.2014 та внести зміни до п. 10.1 договору №4476 від 30.09.2009 шляхом викладення його в новій редакції, позовні вимоги задоволено повністю. Визнано договір оренди № 4476 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.09.2009, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву таким, що діє до 30.09.2016. Внесено зміни до п. 2 договору №4476/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4476 від 30.09.2009 від 24.10.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву шляхом викладення п. 2 договору №4476/01 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4476 від 30.09.2009 в новій редакції: "Договір оренди № 4476 від 30.09.2009 діє з 30.09.2011 до 30.09.2016 включно".

Постановою Вищого господарського суду України від 22.01.2015 у справі № 910/18971/13 скасовані рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2014 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2014, відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" до Регіонального відділення фонду державного майна України по місту Києву, за участю третіх осіб - Державного підприємства "Завод 410 Цивільної авіації" та Мінпромполітики, про внесення змін до договору оренди від 30.09.2009 № 4476 щодо терміну дії його до 30.09.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 910/20443/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" звільнити та повернути орендоване державне нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 94, загальною площею 506,10 кв.м.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі № 910/20443/13, залишеною без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2016 та Вищого господарського суду України від 30.03.2016, відстрочено до 12.01.2017 виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 у справі № №910/22027/16, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 та Вищого господарського суду України від 21.07.2015, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" на користь Державного бюджету України 236 186,80 грн. заборгованості з орендної плати за період з грудня 2013 по листопад 2014, відповідні суми пені, штрафу та інфляційних втрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.08.2017 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 у справі №910/22027/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2017, прийнятим за результатами нового розгляду справи № 910/22027/16, залишеними без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 та Верховного суду від 15.06.2018, позов задовольнено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" до Державного бюджету України заборгованість в розмірі 608 957,35 грн, пеню в розмірі 105 342,387 грн, інфляційні втрати в розмірі 65 577,79 грн, штраф в розмірі 18 268,72 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 11 972,20 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 у справі № 910/2360/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" на користь Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (балансоутримувача) заборгованість з орендної плати у розмірі 113 272,14 грн. за період з вересня 2015 по лютий 2016.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 2 ст. 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено частинами 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З вищевикладених норм вбачається, що у орендаря наявний обов'язок сплачувати оренду плату за весь час користування об'єктом оренди.

При цьому, частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - частину нежитлових приміщень загальною площею 506,10 кв. м, яке розміщене за адресою: м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 94, на 1-му та 2-му поверхах корпусу турбогвинтових літаків та перебуває на балансі Державного підприємства "Завод 410 Цивільної Авіації", що підтверджується актом приймання - передавання орендованого майна від 30.09.2009, підписаним сторонами договору та балансоутримувачем.

Як встановлено судом під час розгляду справи № 910/22027/16 за наслідками аналізу у сукупності постанови Вищого господарського суду України № 910/18971/13 від 22.01.2015, рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2014 у справі № 910/21198/13, приписів ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4476 від 30.09.2009 припинив свою дію 30.09.2014.

Відповідно до приписів ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 у справі № 910/22027/16, яке набрало законної сили у встановленому порядку, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Відтак, не потребує доказуванню при розгляді цієї справи встановлений у вказаному судовому рішенні факт припинення 30.09.2014 дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4476 від 30.09.2009.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі (ч. 1 статті 785 Цивільного кодексу України).

Отже, положення вказаної норми закону та договору свідчать про те, що у разі припинення договору у розумінні ст. 291 Господарського кодексу України - внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, у орендаря виникає обов'язок повернути орендодавцю майно з оренди.

Як встановлено судом у справі № 910/22027/16 договір припинив свою дію з 30.09.2014, однак, доказів повернення орендарю чи балансоутримувачу орендованого майна чи ініціювання відповідного питання, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, в яких не передбачено такої підстави припинення зобов'язання як закінчення строку дії договору.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, припинення строку дії договору та припинення зобов'язань сторін за договором не ототожнюються.

Однак, відповідач після 30.09.2014 продовжив користуватися спірним майном в порушення положень приписів ст. 785 Цивільного кодексу України та договору, що відповідачем не спростовано.

При цьому, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 910/20443/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" звільнити та повернути орендоване державне нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 94, загальною площею 506,10 кв.м.

28.12.2015 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" надійшла заява про надання відстрочення виконання рішення суду у справі № 910/20443/13, в якій заявник просив відстрочити на два роки виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 910/20443/13, яким зобов'язано ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" звільнити та повернути орендоване державне нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 94, загальною площею 506,10 кв. м.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі № 910/20443/13, залишеною без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2016 та Вищого господарського суду України від 30.03.2016, відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 до 12.01.2017.

Статтею 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч.ч. 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України).

Таким чином, сторони не позбавлені передбачити в договорі оренди положення стосовно обов'язку орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна. Таке право сторін повністю узгоджується із приписами глави 58 Цивільного кодексу України, оскільки буде передбачати продовження обов'язку внесення плати за користування майном.

Згідно із ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Тобто, будь-який рівнозначний пункт щодо обов'язку сплати орендних платежів після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна в розумінні ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України є обумовленим договором відступом сторін від загального правила та свідчить про продовження існування зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати на користь орендодавця, яке буде припинено в момент фактичного повернення майна.

Сторонами встановлено в пункті 3.11 договору обов'язок орендаря по сплаті орендної плати за весь час фактичного користування орендованим майном до його повернення орендарю.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що основне зобов'язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном не припиняється, оскільки його припинення у розумінні умов спірного договору пов'язано з моментом повернення орендованого майна, а не з фактом закінченням строку дії договору, що відповідає приписам ст.ст. 6, 653, 762 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові позиції стосовно обов'язку орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном викладені в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2014 у справі №927/1215/13 (залишеній без змін в частині визнання правомірним стягнення орендної плати після припинення договору за фактичний час користування орендованим майном постановою Верховного Суду України від 02.09.2014), від 05.02.2014 у справі №907/669/13, від 08.12.2011 у справі №37/121, від 22.10.2009 у справі №26/399.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що, оскільки передане відповідачу спірне майно у визначені договором строки повернуто не було, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, тому в силу наведених положень чинного законодавства України та приписів спірного договору у відповідача виник обов'язок по оплаті орендної плати за фактичний час користування таким майном.

Відповідно до п. 3.6 договору позивач як балансоутримувач має право на отримання частини у розмірі 30% від суми належної до сплати орендної плати за договором щомісячно, яка в загальному розмірі за заявлений позивачем період фактичного користування майном (травень 2016 року - березень 2018 року) становить 201 913,45 грн. Проте, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості перед позивачем по орендній платі у належному йому розмірі 201 913,45 грн.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач не здійснив сплату орендної плати на користь балансоутримувача за період фактичного користування майном травень 2016 року - березень 2018 року в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 201 913,45 грн. боргу.

Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки відповідача з 01.05.2016 по 31.03.2018 у загальному розмірі 56 690,91 грн та штраф у розмірі 6 057,40 грн.

В силу статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Приписами статтей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013)

Сторони в пунктах 3.7, 3.8 договору погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати, а у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Апеляційний господарський суд, перевіривши здійснений позивачем у позовній заяві розрахунок штрафу, дійшов висновку, що сума пені у розмірі 6 057,40 грн. є арифметично правильною.

Перевіривши розрахунок пені колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що позивачем невірно визначено початок перебігу прострочки відповідача зі сплати заборгованості, який починається 11 числа кожного наступного місяця, з огляду на п. 3.6 договору. Також, основою для нарахування пені позивачем невірно обрано загальну суму заборгованості за кожним місяцем в порядку її збільшення, а не борг окремо за кожним місяцем оренди та позивачем не враховано обмежений законодавством шестимісячний строк для нарахування пені.

Таким чином, колегія суддів погоджується із розрахунком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 23 573,81 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 26 875,68 грн. за загальний період прострочки з 01.05.2016 по 31.03.2018.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013)

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наведений судом першої інстанції, погоджується, що позивачем невірно визначено початок перебігу прострочки відповідача зі сплати заборгованості, який починається 11 числа кожного наступного місяця, з огляду на п. 3.6 договору, тому розрахунок інфляційних втрат у розмірі 26 702,37 грн. є арифметично вірним.

Стосовно посилань апелянта на те, що рішення суду першої інстанції обґрунтовано недопустими доказами, оскільки позивач та третя особа не надали до суду першої інстанції для огляду оригінал договору оренди нерухомого майна та додаткових угод для нього, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів вказує, що факт укладення договору оренди та додаткових угод до нього вже встановлений рішеннями господарських судів, які набрали законної сили, у справах №910/21198/13, №910/18971/13, №910/20443/13, №910/22027/16, №910/12543/17 учасниками яких були ті особи, а саме: Державне підприємство "Завод 410 ЦА", Товариство з обмеженою відповідальності "Авіакомпанія "Хорс" та Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що укладення договору оренди та додаткових угод до нього визнавався сторонами та не ставився під сумнів. Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідач не був позбавлений можливості подати до суду першої інстанції оригінали вказаних документів.

Твердження апелянта стосовно того, що місцевий господарський суд обґрунтував рішення пославшись на рішення господарських судів у справах №910/21198/13, №910/18971/13, №910/20443/13, №910/22027/16, які в матеріалах справи відсутні, колегія суддів вважає безпідставними.

За приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Частиною 4 статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до реєстру.

Отже, колегія суддів вказує, що рішення внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень є офіційними та можуть бути використані судами при прийнятті рішення. Крім того, сторони не зобов'язані долучати засвідчені копії рішень до справи.

Щодо посилань апелянта про відсутність можливості використовувати орендоване приміщення протягом травня 2016 по березень 2018, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 у справі № 910/12543/17, яким витребувано з незаконного володіння Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіокомпанія "Хорс" пілотажний тренажер літака DC-9-82 (МD-80), колегія суддів зазначає наступне.

Встановлені у зазначеному рішенні обставини обмеження відповідача щодо демонтажу та повернення позивачу належному йому пілотажного тренажеру, з метою розміщення якого було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №4476 від 30.09.2009, колегія суддів не вважає такими, що доводять відсутність у відповідача можливості використовувати орендоване приміщення у період з травня 2016 по березень 2018. Крім того, позивачем не надано інших доказів ненадання позивачем доступу саме до орендованого нерухомого майна у період з травня 2016 по березень 2018.

У рішенні № 910/12543/17 суд посилається на лист позивача № 48-1613 від 16.06.2017, який стосується періоду користування орендованим майном, проте такий лист колегія суддів не вважає прямим та єдиним доказом відсутності у відповідача можливості використовувати саме орендоване приміщення з травня 2016 по березень 2018.

Також, суд апеляційної інстанції вказує, що саме за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі № 910/20443/13 відстрочено до 12.01.2017 виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" звільнити та повернути орендоване державне нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 94, загальною площею 506,10 кв.м. При цьому, заява відповідача мотивована тим, що нерухоме майно орендувалось з метою розміщення авіаційного тренажеру, виробником якого є компанія "Rediffusion" на даний час перейменована та має назву "Thales Training Ц Simulation Ltd.", зареєстрована у Великій Британії. Державною авіаційною службою на вказаний авіаційний тренажер видавались сертифікати та дозволи на використання. Заявник вказує, що демонтаж і подальше встановлення тренажеру на новому майданчику можливо лише фахівцями компанії виробника, або організації, якій виробник офіційно делегував таке право. Оскільки компанія-виробник авіаційного тренажеру не має представництва в Україні, залучення фахівців для проведення демонтажу авіаційного тренажеру може зайняти суттєвий проміжок часу. Тобто, зазначені обставини свідчать про те, що відсутність можливості демонтажу авіаційного тренажеру пов'язано з обставинами, за які відповідає саме відповідач.

Приписами п.п. 1, 5, 6 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане через обставини, за які він не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об'єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон'юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв'язку з природними властивостями майна, що є об'єктом оренди тощо. Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві а договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. Такими обставинами можуть бути, зокрема, здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням тощо. У разі коли за відповідний період часу, протягом якого орендоване майно не використовувалось, орендну плату було внесено, орендар вправі вимагати її повернення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.07.2018 у справі 905/1510/17.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки відповідачем в порушення взятих на себе зобов'язань допущено прострочення з орендної плати по договору № 4476 від 30.09.2009, що відповідає обставинам справи та підтверджено матеріалами справи, тому позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за орендну плату за період з травеня 2016 по березень 2018 є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем, тому позовні вимоги про стягнення 291 537, 14 грн. підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальності "Авіакомпанія "Хорс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 у справі №910/5608/18 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 у справі №910/5608/18 підлягає залишенню без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281- 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальності "Авіакомпанія "Хорс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 у справі №910/5608/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2018 у справі №910/5608/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/5608/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 31.01.2019

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Л.В. Чорна

І.М. Скрипка