ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 910/23624/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Бучацького Андрія Михайловича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.09.2018 (повний текст рішення складено 27.09.2018)

у справі № 910/23624/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Бучацького Андрія Михайловича

до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк»

про визнання нікчемним договору та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Бучацький Андрій Михайлович (далі - ФОП Бучацький А.М., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк», відповідач) про визнання нікчемним Кредитного договору №0 від 02.07.2008 з огляду на те, що цей Кредитний договір між сторонами не укладався, оскільки 24.01.2008 між ФОП Бучацьким А.М. та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено інший Кредитний договір №0 із Додатковою угодою №1 від 02.07.2008 до нього. Крім цього, позивач просив суд зобов'язати відповідача кошти, які були сплачені ним та зараховані банком в рахунок погашення неіснуючого Кредитного договору №0, зарахувати в рахунок погашення кредитних зобов'язань за Кредитним договором №0 від 24.01.2008 (№ 0 від 02.07.2008), а також здійснити перерахування кредитних зобов'язань позивача згідно кредитної угоди №0 від 24.01.2008 (№ 0 від 02.07.2008).

Разом з тим, в ході розгляду справи судом першої інстанції, 25.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про відмову від частини заявлених позовних вимог щодо зобов'язання відповідача кошти в розмірі 32 362,94 грн, які були сплачені позивачем та зараховані відповідачем в рахунок погашення неіснуючого Кредитного договору №0, зарахувати в рахунок погашення кредитних зобов'язань за Кредитним договором №0 від 24.01.2008 (№0 від 02.07.2008) та зобов'язання відповідача здійснити перерахування кредитних зобов'язань позивача відповідно до кредитної угоди №0 від 24.01.2008 (№0 від 02.07.2008), відтак позивач просив закрити провадження у справі в цій частині. В іншій частині позовних вимог щодо визнання нікчемним Кредитного договору №0 від 02.07.2008 просив продовжувати розгляд.

Розглянувши вищезазначену заяву позивача про відмову від позову в частині позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що така відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає задоволенню, отже провадження у справі в частині вищезазначених позовних вимог підлягає закриттю.

Заперечуючи проти позову в частині вимог про визнання нікчемним Кредитного договору №0 від 02.07.2008, відповідач зазначив, що 24.01.2008 між сторонами було укладено Кредитний договір №0, за умовами якого позивачу було відкрито непоновлювальну кредитну лінію в національній валюті України в розмірі 454 500,00 грн. В подальшому, 02.07.2008 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1, згідно з якою банк надав позивачу невідновлювальну кредитну лінію в національній валюті України в розмірі 454 500 грн. Кредитування позивача здійснювалось шляхом надання окремих траншів в будь-якій валюті в межах встановленого ліміту. У вказаній додатковій угоді сторони погодили, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме № від 24.01.2008, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №0 від 02.07.2008.

З приводу зазначення номеру Кредитного договору 0 відповідач стверджував, що при видачі кредиту банк користувався відповідним програмним забезпеченням CML АБС «SAP for Banking», яке автоматично формує номери кредитних угод. За вимогами цієї програми мультивалютний кредит відображається у ній у вигляді окремих угод, однією з яких має бути Генеральна угода, саме по цьому номеру проводиться контроль загрузки загального ліміту і відображення зобов'язань банку по виплаті кредитних коштів. При наданні клієнту відповідного траншу в рамках нової програми заводиться нова угода шляхом вказівки на номер генеральної угоди.

За твердженнями відповідача, з позивачем було укладено кредитний договір в національній валюті, якому було присвоєно номер 0. Після прийняття рішення про видачу мультивалютного кредиту в рамках ліміту договору №0 в системі АБС «SAP for Banking» було створено генеральну угоду №0, по якій проводився контроль загрузки загального ліміту (технічний номер, до якого прив'язується новий транш). Після цього, між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору від 02.07.2008, яка заведена в програму під траншем №0, за яким видано валютний транш в доларах США. Таким чином, використаний банком номер кредитного договору 0 - це внутрішньобанківський обліковий номер, який автоматично присвоєний програмою та пов'язаний з Кредитним договором №0 і траншем №0, та не існує як самостійний кредитний договір, а створений тільки для зв'язування кредитних траншів у банківській програмі, а всі грошові кошти, які були сплачені позивачем, були направлені на погашення вказаного кредиту.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/23624/17 відмовлено в задоволенні позову.

Закрито провадження у справі №910/23624/17 в частині заявлених позовних вимог про зобов'язання ПАТ «Укрсиббанк» грошові кошти в розмірі 32 362, 94 грн, які були сплачені ФОП Бучацьким А.М. та зараховані в рахунок погашення Кредитного договору №00, зарахувати в рахунок погашення кредитних зобов'язань за Кредитним договором №0 від 24.01.2008, а також в частині заявлених позовних вимог про зобов'язання ПАТ «Укрсиббанк» здійснити перерахування кредитних зобов'язань ФОП Бучацького А.М. відповідно до Кредитної угоди №0 від 24.01.2008.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ФОП Бучацький А.М. оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено на підставі неповністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права. Апеляційна скарга, яка досить велика за обсягом, містить детальний опис обставин щодо укладення різних правочинів, що укладались між сторонами та третіми особами (іпотечний договір, договір факторингу) та аналіз рішень по іншим судовим справам. Водночас, доводи апелянта зводяться до того, що кошти, які сплачувались позивачем в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0 від 24.01.2008 (№0 від 02.07.2008) зараховувались відповідачем в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0, якого позивач із відповідачем не укладав.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянтом не наведено жодної норми, яку б порушив суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення. Відповідач ще раз акцентувв увагу на тому, що з позивачем було укладено лише Кредитний договір в національній валюті, якому було присвоєно номер 0. Після прийняття рішення про видачу мультивалютного кредиту в рамках ліміту договору №0 в системі АБС «SAP for Banking» було створено генеральну угоду №0, по якій проводився контроль загрузки загального ліміту (технічний номер, до якого прив'язується новий транш). Після цього, між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору від 02.07.2008, яка заведена в програму під траншем №0, за яким видано валютний транш в доларах США. Таким чином, використаний банком номер кредитного договору 0 - це внутрішньобанківський обліковий номер, який автоматично присвоєний програмою та пов'язаний з Кредитним договором №0 і траншем №0, та не існує як самостійний кредитний договір, а створений тільки для зв'язування кредитних траншів у банківській програмі, а всі грошові кошти, які були сплачені позивачем, були направлені на погашення єдиного кредиту, який зазначено вище тощо.

Подані позивачем 21.01.2019 додаткові пояснення та долучені до них документи залишаються судом апеляційної інстанції без розгляду, адже подані ним поза межами строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018.

В судове засідання апеляційної інстанції 22.01.2019 з'явився особисто позивач та представник відповідача, позивач в судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 24.01.2008 між Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк», яке в подальшому змінило своє найменування на ПАТ «Укрсиббанк» (відповідач, банк за договором) та ФОП Бучацьким А.М. (позивач, позичальник за договором) укладено Кредитний договір №0 (далі - Кредитний договір №0), за умовами п. 1.1 якого банк зобов'язався надавати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі непоновлювальної кредитної лінії в національній валюті України в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 454 500, 00 грн у порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2.1 Кредитного договору№0 надання кредиту здійснюється з 24.01.2008.

Положеннями п. 1.2.2 Кредитного договору №0 сторони погодили, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в термін, не пізніше 24.01.2011, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.4 Договору.

Позичальник зобов'язався повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов Договору на рахунок №8017 в АКБ «УкрСиббанк». Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений в цьому пункті рахунок банку.

За умовами п.п. 1.3.1, 1.3.2 Кредитного договору №0 за користування кредитними коштами за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 14% річних, якщо не встановлена інша ставка. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором строк, процентна ставка встановлюється в розмірі 28% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за Договором. Нарахування та облік процентів банк здійснює відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства, зокрема, нормативних актів Національного Банку України.

За змістом п. 2.1 Кредитного договору №0 в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком прийнято в заставу нерухомість, а саме нежиле приміщення загальною площею 265,4 кв. м., яке знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Федорова І., будинок 10, ринковою вартістю 2 272 500,00 грн, згідно договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008.

Строк дії Договору згідно п. 9.5 встановлюється з дати його укладання і до повного погашення суми кредиту, плати за кредит та пені, у разі її нарахування.

В подальшому, 02.07.2008 між Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк», яке в подальшому змінило своє найменування на ПАТ «Укрсиббанк», та ФОП Бучацьким А.М. укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №0, в якій сторонами було погоджено, що у зв'язку зі зміною виду кредитування, для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме №0 від 24.01.2008, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №0 від 02.07.2008.

Згаданою Додатковою угодою № 1 сторони домовились, що терміни у Кредитному договорі використовуються у наступній редакції: база нарахування процентів - вся сума або частина кредитних коштів, наданих позичальнику за договором, на яку банк нараховує проценти за користування кредитом згідно умов договору; законодавство України - чинне законодавство України, в тому числі нормативно-правові акти Національного банку України; комісія або комісії - комісійна винагорода банку; кредитна лінія форма надання кредиту, яка передбачає надання кредиту позичальнику в майбутньому одним траншем або декількома траншами, але будь-якому випадку в межах встановленого ліміту кредитної лінії та в межах встановленого строку (термінів кредитування), як це встановлено цим договором. При цьому, по мірі повернення раніше наданих коштів (грантів) ліміт кредитної лінії поновлюється; ліміт кредитної лінії - гранично припустима сума заборгованості позичальника перед банком за загальною сумою виданих траншів у базовій валюті договору (без обліку процентів і комісій) в день подання заяви на отримання чергового траншу та/або в день зниження ліміту кредитної лінії згідно з умовами договору; національна валюта - національна валюта України; прострочена сума основного боргу - сума кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на дату повернення кредиту, встановлену п. 1.2.2 Договору та/або на дату, встановлену графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 2 до Договору) не повернена позичальником до банку. Прострочена сума основного: боргу в кожній із валют Договору розраховується шляхом помноження пропорційної частки фактичної заборгованості за основним боргом в кожній з валют у загальному обсязі заборгованості за основним боргом на прострочену суму основного боргу. Для цього заборгованість за основним боргом в кожній із валют, загальна заборгованість за основним боргом та прострочена сума основного боргу перераховуються в базову валюту Договору (перерахування в базову валюту здійснюється шляхом помноження суми в валюті траншу на поточний курс гривні Національного банку України до такої валюти, та ділення на поточний курс гривні Національного банку України до базової валюти); прострочені комісії - комісії, при сплаті яких позичальником порушено передбачені договором терміни їх сплати; прострочені проценти - проценти за користування кредитом, що не сплачені у передбачені договором терміни їх погашення; строкова сума основного боргу - сума кредиту, що надана позичальнику за договором і при поверненні банку або користуванні якою станом на певну дату позичальником не порушено терміни її погашення згідно умов договору; строкові комісії - комісії, при сплаті яких позичальником не порушено передбачені договором; строкові проценти - проценти за користування кредитом, при сплаті яких не порушено передбачені договором терміни погашення таких процентів; транш - сума кредиту повністю або частка суми кредиту, що надається позичальнику в межах встановленого ліміту кредитної лінії під процентну ставку та на строк, встановлені цим договором.

Положеннями п. 2 Додаткової угоди № 1 сторони передбачили внесення змін до п.1.1 Договору, зокрема, викладення останнього у наступній редакції: Банк зобов'язується надавати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у валютах, вказаних в цьому договорі, у формі не поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 454 500, 00 грн, у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Кредитування позичальника здійснюється шляхом надання окремих частин кредитних коштів (траншів) в будь-якій валюті, що передбачена цим договором, в межах ліміту кредитної лінії. Сторони погодити, що з метою отримання траншу в доларах США позичальник надає до банку письмову заяву (за формою згідно Додатку №1 до Договору), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах ліміту кредитної лінії) та бажану дату його отримання. Надання траншів в національній валюті здійснюється на підставі окремих додаткових угод до договору, укладених між банком та позичальником. Ліміт кредитної лінії розраховується в базовій валюті незалежно від валюти траншів, що видаватимуться. Валютою кредиту (траншу) можуть бути: долар США (USD), та/або гривня України (UAH).

Базовою валютою за цим договором є гривня. Під базовою валютою за Договором розуміється валюта, в яку перераховуються суми наданих та/або запитаних до отримання кредитів (траншів) в різних валютах Договору, для розрахунку ліміту кредитної лінії та заборгованості позичальника.

Загальна сума заборгованості за всіма позичковими рахунками (за якими обліковуються всі видані за цим Договором транші) розраховується шляхом складання сум виданих траншів в кожній з валют Договору, помножених на курс гривні Національного Банку України до такої валюти, та поділених на курс гривні Національного Банку України до базової валюти на день надання заявки на видачу чергового траншу.

Загальна сума заборгованості за всіма траншами (частинами) кредитів на день подання заяви на видачу чергового траншу та/або на дату зниження ліміту кредитної лінії, не може перевищувати встановленого п. 1.1 Договору та/або графіком зниження ліміту кредитної лінії, наведеного в Додатку до Договору, ліміту кредитної лінії незалежно від виду валюти наданих траншів (частин) кредиту.

За змістом п. 4 Додаткової угоди № 1 сторонами погоджено внесення змін до Кредитного договору в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитом.

Зокрема, згідно нової редакції п. 1.3.1, 1.3.2 Кредитного договору №0 за використання кредитних коштів за Договором встановлюється процентна ставка в розмірі 14, 9 % річних за кредитами в доларах США та 20, 9 % річних за кредитами в українській гривні, якщо не встановлена інша ставка згідно умов Договору. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, процентна ставка встановлюється в розмірі 29, 8 % річних за кредитами в доларах США та 14, 8 % річних за кредитами в українській гривні. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за Договором. Нарахування та облік процентів банк здійснює відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства, зокрема, нормативних актів Національного Банку України.

Інші умови Кредитного договору № 0 від 24.01.2008 та додаткових угод до нього, які не суперечать Додатковій угоді № 1, залишились без змін і сторони підтвердили зобов'язання за ними.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що за твердженнями позивача, сплачені ним кошти в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0 від 24.01.2008 (№0 від 02.07.2008) відповідачем зараховувались в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0, якого позивач із відповідачем не укладали, в зв'язку з чим позивач просив визнати цей Кредитний договір нікчемним.

За приписами ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Приписи вищезгаданої статті кореспондуються з ч. 1 ст. 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За кредитним договором згідно ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено матеріалами справи, між сторонами було укладено Кредитний договір від 24.01.2008 № 0 та Додаткову угоду №1 від 02.07.2008, які підписані представником банку та позивальником, а також засвічені печатками сторін. Жодних інших кредитних договорів, зокрема, за номером 0, який позивач просив визнати нікчемним, матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оспорюваний договір ним не укладався, його вчинено без додержання обов'язкової письмової форми, в зв'язку з чим такий договір є нікчемним. Тобто, позивач фактично ототожнював поняття недійсного (нікчемного) та неукладеного правочину.

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину,є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами кредитного договору є предмет, строк повернення коштів та його ціна (розмір процентів), відтак, якщо сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, останній є неукладеним.

З аналізу приписів ст. 203, 215, 638 ЦК України вбачається, що недійсним може бути визнаний лише укладений договір, оскільки в силу закону договір із недодержанням сторонами вимог щодо форми правочину чи порядку його укладення вважатиметься або неукладеним, або нікчемним.

Кредитний договір укладається згідно ст. 1055 ЦК України у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як на підставу нікчемності оспорюваного договору, позивач посилався на його укладення з метою приховати зарахування коштів позивача в рахунок інших нікчемних договорів № 0 від 24.01.2008 та № 0 від 02.07.2008.

Удаваним на підставі ст. 235 ЦК України є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Проте позивачем не доведено як вчинення сторонами оспорюваного Кредитного договору взагалі, так і приховання ним якогось іншого правочину, а саме інших кредитних договорів.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача, після прийняття рішення про видачу мультивалютного кредиту в рамках ліміту Кредитного договору №0 в системі АБС «SAP for Banking» було створено генеральну угоду №0, по якій проводився контроль загрузки загального ліміту (технічний номер, до якого прив'язується новий транш). Після цього між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору від 02.07.2008, яка заведена в програму під траншем №0, за яким видано валютний транш в доларах США.

Таким чином, використаний банком номер кредитного договору 0 - це внутрішньобанківський обліковий номер, який автоматично присвоєний програмою та пов'язаний з Кредитним договором №0 і траншем №0, та не існує як самостійний кредитний договір, а створений тільки для зв'язування кредитних траншів у банківській програмі, а всі грошові кошти, які були сплачені позивачем, були направлені на погашення кредитів за укладеним з банком Кредитним договором та Додатковою угодою до нього. Відповідно твердження апелянта про те, що виписки по рахунку № 2200 містять неправдиву інформацію, а ним кошти «не отримувалися», як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Доказів на спростування наведеного матеріали справи не містять й позивачем жодним чином не доведено наявності оспорюваного Кредитного договору № 0, як і порушення його прав та охоронюваних законом інтересів використанням відповідачем внутрішньобанківського облікового номеру 0 для укладеного між ними Кредитного договору №0 від 24.01.2008 (№0 від 02.07.2008. Сплачені позивачем кошти з посиланням, на його думку, на неіснуючий кредитний договір № 0 були зараховані саме в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 0 від 24.01.2008. Наявність у банківських виписках посилань на оспорюваний Кредитний договір № 0 пояснюється особливостями функціонування програмного забезпечення банківської системи обліку, відповідно рух коштів по цьомк номеру договору, встановлений зокрема і експертом у наданому позивачем звіті, не підтверджує існування вищезгаданої угоди.

За змістом ч. 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Посилання апелянта на судові рішення у справі № 910/1831/17 за позовом ФОП Бучацького А.М. до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсною Додаткової угоди № 1 від 02.07.2008 до Кредитного договору №0 від 24.01.2008, у справі № 5023/3088/11 за позовом ФОП Бучацького А.М. до ПАТ «Укрсиббанк» про розірвання Кредитного договору №0 від 24.01.2008; скасування додатку № 1 до вказаного Кредитного договору; визнання недійсними всіх листів, розрахунків, довідок, які банк надавав, з використанням договору №0 від 02.07.2008; розірвання Додаткової угоди № 1 від 02.07.2008 до Кредитного договору №0 від 24.01.2008; розірвання Договору іпотеки №13134 від 24.01.2008, укладеного між тими ж сторонами; заборону відповідачу звертати стягнення на предмет застави до прийняття рішення судом по суті, у справі № 910/8787/17 за позовом ФОП Бучацького А.М. до ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» про визнання недійсним договору факторингу від 12.12.2011, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», як безпідставні та необґрунтовані відхиляються судом апеляційної інстанції, адже предметом даних прав, зокрема, було визнання дійсності Додаткової угоди № 1 від 02.07.2008 до Кредитного договору №0 від 24.01.2008, Договору факторингу, розірвання Кредитного договору, під час розгляду яких було встановлено погодження ФОП Бучацький А.М. та ПАТ «Укрсиббанк» всіх істотних для договорів умов, тобто укладеність Кредитного договору, Додаткової угоди № 1 до нього та Договору факторингу, а також дійсність (реальність операцій) зазначених правочинів, в той час як предметом даного спору є визнання недійсним Кредитного договору №0 від 02.07.2008, який як вище згадувалось, являється лише внутрішньобанківським обліковим номером, який автоматично присвоєний програмою та пов'язаний з Кредитним договором №0 і траншем №0, та не існує як самостійний кредитний договір.

Крім цього, факт укладення Кредитного договору № 0 від 24.01.2008 та Додаткової угоди № 1 від 02.07.2008, в тому числі узгоджене використання для ідентифікації кредитного договору як номеру договору, зазначеного при його укладанні, а саме №0 від 24.01.2008, так і реєстраційного номеру договору в системі обліку банку, а саме №0 від 02.07.2008, позивачем не заперечується.

З огляду на наведене та те, що позивачем не доведено наявності обставин, що зумовлюють визнання в судовому порядку договору нікчемним, а також взагалі наявноті оспорюваного правочину, беручи до уваги фактичні обставини справи щодо віднесення зазначеного позивачем номеру спірного договору, як окремого договору, до внутрішньобанківського облікового номеру вже укладеного між сторонами Кредитного договору та зарахування сплачених позивачем коштів за спірним договором в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак в задоволенні позову відмовити.

Доводи апелянта з проводу неповного дослідження доказів та порушення судом першої інстанції вимог матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Бучацького Андрія Михайловича залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 у справі № 910/23624/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/23624/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.01.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук