ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа№ 910/19336/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства" Страхова компанія "ПЗУ Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017

у справі №910/19336/16 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія "ПЗУ Україна"

про стягнення суми 38 885,27 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «Інгосстрах» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення суми 38 885,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 у справі №910/19336/16 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" страхове відшкодування в розмірі 38 885 грн. 27 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 38 885,27 грн. підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пункт 30.1 ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачає застосування коефіцієнту фізичного зносу при визначені чи є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим ремонт досліджуваного транспортного засобу. Також апелянт зазначив, що транспортний засіб є фізично знищеним, а його ремонт є економічно необґрунтованим.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 у справі № 910/19336/16 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства" Страхова компанія "ПЗУ Україна" до провадження та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 у справі № 910/19336/16 зупинено провадження у справі та призначено судову автотранспортну експертизу.

04.08.2017 до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання № 12845/17-54 від 02.08.2017 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для проведення автотоварознавчої експертизи у справі № 910/19336/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 поновлено провадження у справі № 910/19336/16, розгляд апеляційної скарги та клопотання експерта призначено на 14.08.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 клопотання т.в.о. директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Голікова Т.Д. про погодження строків проведення експертизи у справі №910/19336/16, а саме: виконання експертизи у строк понад 90 календарних днів задоволено; клопотання судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Юхименка А.В. про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи та здійснення оплати вартості експертизи задоволено повністю.

Зупинено апеляційне провадження у справі №910/19336/16 до закінчення проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 у справі №910/19336/16.

Матеріали справи № 910/19336/16 надіслано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 року ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 жетон № 910/19336/16 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Актом прийняття-передачі судової справи від 01.11.2018 за результатами проведення судової експертизи, справу № 910/19336/16 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/19336/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 справу № 910/19336/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 р. поновлено апеляційне провадження у справі № 910/19336/16 та призначено справу до розгляду на 16.01.2019.

Явка учасників у судове засідання

Представники сторін у судове засідання 16.01.2019 року не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

19.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоприват» (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - позивач) було укладено Договір страхування наземного транспорту № KGMDA!-129941N (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Део», державний номерний знак НОМЕР_1.

28.07.2015 біля 06:20 год. ОСОБА_5 на 157 км.+750 м. автодороги Харків-Знам'янка, керуючи автомобілем марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «Део», державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 18.09.2015 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і притягнуто до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

29.07.2015 ТОВ «Автоприват» було подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 099 від 10.08.2015, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Део», державний номерний знак НОМЕР_1, складає 79 740,00 грн.

Позивачем було складено та підписано страховий акт № И-916 від 17.08.2015, згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Део», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 38 885,27 грн.

На підставі сформованого страхового акту № И-916 від 17.08.2015, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 38 885,27 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2801 від 18.08.2015.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3232462.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу у сумі 38 885,27 грн.

23.12.2015 відповідачем було надано відповідь на вказану претензію, в якій останній просив позивача надати експертизу залишків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Део», державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована позивачем за договором страхування наземного транспорту № KGMDA!-129941N від 19.10.2012 року

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за договором страхування у зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору, виплатив страхове відшкодування в розмірі 38 885,27 грн.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Колегією суддів встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3232462.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 було визнано винною у вчинені ДТП при керуванні автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3, була застрахована відповідачем.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав, що судом першої інстанції не було визначено вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди та не визначено розмір суми відшкодування відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стосовно вказаного колегія суддів зазначає наступне.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В той же час, статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, відповідно до ст.5, п.6 ч.4 ст.6 та п.9 ч.1 ст.7 Закону України "Про страхування" добровільне страхування наземного транспорту та обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є двома абсолютно різними видами страхування.

Згідно з ч.1 ст.6 та ч.1 ст.25 наведеного Закону добровільне страхування, в т.ч. наземного транспорту, - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Таким чином, розмір страхового відшкодування, його складові та порядок обрахування встановлюються повністю на розсуд сторін такого договору.

Разом з тим, ч.1 ст.993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України "Про страхування" передбачають, що страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред'являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

В свою чергу, ч.22.1 ст.22 та ст.30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в т.ч. визначають, які саме витрати у зв'язку з фізичним знищенням транспортного засобу відшкодовуються страховиком цивільної відповідальності.

Частина 2.1. статті 2 наведеного Закону прямо визначає пріоритет даного Закону перед положеннями інших актів цивільного законодавства України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми ч.22.1 ст.22 та ст.30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Для встановлення вартості залишків транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 26.06.2017 було призначено судову автотранспорту експертизу.

За результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи було складено висновок № 12845/17-56 від 12.10.2018, згідно з яким ринкова вартість транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у непошкодженому стані на 28.07.2015 становить 70 273,13 грн., тоді як утилізаційна вартість дослідженого КТЗ станом на 28.07.2015 становить 22 082,90 грн.

Таким чином, враховуючи розрахунок дійсної ринкової вартості транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату ДТП (28.07.2015), а також розрахунок ринкової вартості вказаного транспортного засобу в пошкодженому стані на 28.07.2015 (утилізаційна вартість пошкодженого КТЗ після ДТП), різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка повинна була бути виплачена відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", становить 48 190,23 грн. (70 273,13 грн. - дійсна ринкова вартість транспортного засобу; 22 082,90 грн. - ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу = 48 190,23 грн.).

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15.

В той же час, як вже було встановлено вище, позивач за договором страхування у зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору, виплатив страхове відшкодування в розмірі 38 885,27 грн.

Оскільки до позивача переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а саме до відповідача, у межах визначених договором добровільного страхування та фактично здійснених позивачем витрат, враховуючи, що Полісом № АЕ/3232462 передбачено франшизу у розмірі 0 грн., колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції було правомірно задоволено позовну вимогу про стягнення з відповідача 37 955,87 грн. суми страхового відшкодування.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки до позивача переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а саме до відповідача, у межах визначених договором добровільного страхування та фактично здійснених позивачем витрат, враховуючи, що Полісом №АЕ/3232462 передбачено франшизу у розмірі 0 грн., колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції було правомірно задоволено позовну вимогу про стягнення з відповідача 37 955,87 грн. суми страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 року у справі № 910/19336/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на підготовку експертного висновку покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 р. у справі № 910/19336/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 року у справі № 910/19336/16 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/19336/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.01.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко