ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.01.2019 Справа № 908/189/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Корсун В.Л., розглянувши заяву від 23.01.19 про забезпечення позову

від заявника: ОСОБА_1, АДРЕСА_1

особа, щодо якої заявник просить вжити заходи забезпечення позову: комунальне підприємство «Водоканал», 69002, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 61

ВСТАНОВИВ:

25.01.19 до господарського суду Запорізької області від фізичної особи ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1) надійшла заява від 23.01.19 про забезпечення позову в прохальній частині якої заявник просить суд заборонити комунальному підприємству «Водоканал» вчиняти дії спрямовані на відключення нежитлової будівлі, літ. Л-2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від системи централізованого водопостачання та водовідведення, а також припинення подачі питної води та приймання стічних вод до розгляду судом позовної заяви про визнання протиправним та скасування розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації м. Запоріжжя та Рахунку від 23.07.18 № 9029/3, складених КП «Водоканал».

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.19 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви про забезпечення позову між суддями, присвоєно єдиний унікальний № судової справи 908/189/19 яку (заяву) визначено до розгляду судді Корсуну В.Л.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України закріплено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приписами ст. 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи (ч. 1) у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Вищий суд з питань інтелектуальної власності (ч.2 ст. 20 ГПК України) розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема:

1) справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування;

2) справи у спорах щодо реєстрації, обліку прав інтелектуальної власності, визнання недійсними, продовження дії, дострокового припинення патентів, свідоцтв, інших актів, що посвідчують або на підставі яких виникають такі права, або які порушують такі права чи пов'язані з ними законні інтереси;

3) справи про визнання торговельної марки добре відомою;

4) справи у спорах щодо прав автора та суміжних прав, в тому числі спорах щодо колективного управління майновими правами автора та суміжними правами;

5) справи у спорах щодо укладання, зміни, розірвання і виконання договору щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності, комерційної концесії;

6) справи у спорах, які виникають із відносин, пов'язаних із захистом від недобросовісної конкуренції, щодо: неправомірного використання позначень або товару іншого виробника; копіювання зовнішнього вигляду виробу; збирання, розголошення та використання комерційної таємниці; оскарження рішень Антимонопольного комітету України із визначених цим пунктом питань.

Статтею 136 ГПК України унормовано, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 138 ГПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч.1). Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (абз. 1 ч.6). Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч.7). Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч.8).

ОСОБА_1 (заявник) обґрунтовує необхідність забезпечення позову наявністю реальної загрози відключення нежитлової будівлі Літ. Л-2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від системи централізованого водопостачання та водовідведення внаслідок «абсолютно протиправного» визначення КП «Водоканал» суми додаткової плати за скид понаднормативних забруднень у розмірі 6 216 грн.

Також заявник вказує, що на його думку обраний ним захід забезпечення позову є найбільш доцільним до розгляду його позовної заяви про визнання протиправними та скасування Розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації м. Запоріжжя та Рахунку від 23.07.18 № 90239/3, складених КП «Водоканал».

З матеріалів заяви вбачається, що заявником є фізична особа ОСОБА_1 як громадянин без вказівки на його статус фізичної особи - підприємця. Зокрема, ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову зазначає, що з 08.06.18 його статус фізичної-особи підприємця припинено.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 25.01.19, ОСОБА_1 припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець 08.06.18 , номер запису: НОМЕР_1.

Оскільки спір з яким ОСОБА_1 має намір звернутись до господарського суду не відноситься до числа спорів відповідно до ст. 20 ГПК України, в яких стороною може бути фізична особа, то права ОСОБА_1 не підлягають судовому захисту у господарському суді, а подана заява про забезпечення позову (подана до подання позовної заяви) не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що виникають, зокрема, із цивільних відносин, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі № 908/189/19 за заявою ОСОБА_1 від 23.01.19 про забезпечення позову.

Суд роз'яснює громадянину ОСОБА_1 про те, що зазначена заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами цивільного, а не господарського судочинства.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у відкритті провадження у справі № 908/189/19 за заявою ОСОБА_1 від 23.01.19 про забезпечення позову з підстав наведених вище у тексті цієї ухвали жодним чином не порушує право заявника на справедливий суд в розумінні норм ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) оскільки останній (заявник) не позбавлений права звернутись з відповідною заявою чи позовом до суду загальної (в порядку ЦПК України) юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 4, 20, 136, 138, 140, 175, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 908/189/19 за заявою ОСОБА_1 від 23.01.19 про забезпечення позову.

Копію цієї ухвали надіслати на адресу учасників справи.

Матеріали вказаної в тексті цієї ухвали заяви повернути заявнику (ОСОБА_1).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно з вимогами ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 цього Кодексу.

Ухвалу підписано 28.01.19.

Суддя В.Л. Корсун