РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2019Справа № 910/13710/18
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом приватного акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен"

до 1) Моторно (транспортного) страхового бюро України

2) приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

3) відкритого акціонерного товариства "Мінський автомобільний завод" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ"

про стягнення 39 194,28 грн.

Представники:

від позивача: Бондаренко Ю.С. - представник за довіреністю № б/н від 08.01.2019 р.;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Подкуйко О.Ю. - представник за довіреністю № 9 від 02.01.2019 р.;

від відповідача-3: Дроздова О.К. - представник за довіреністю № 098-18/321 від 28.08.2018 р.;

від відповідача-3: Говоров І.В. - представник за довіреністю № 098-18/254 від 11.05.18 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України, приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", відкритого акціонерного товариства "Мінський автомобільний завод" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ" про стягнення 39 194,28 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.10.2018 р. вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

31.10.2018 р. до канцелярії суду позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь приватного акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен" солідарно суму в розмірі 28 079,29 грн.; стягнути з відкритого акціонерного товариства "Мінський автомобільний завод" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ" на користь приватного акціонерного товариство "Страхова компанія "Соверен" суму в розмірі 11 114,99 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.11.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.11.2018 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі.

17.12.2018 р. до канцелярії суду відповідач 1 подав відзив на позовну заяву.

02.01.2019 р. до канцелярії суду відповідач 3 подав відзив документи по справі.

14.01.2019 р. до канцелярії суду відповідач 2 подав заперечення на відзив на позовну заяву, відзив на позовну заяву, клопотання про долучення доказів.

У судове засідання 15.01.2019 р. представник відповідача 1 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засіданні повідомленнийналежним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 410.

Представника позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача-1 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача-2 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників позивача, відповідачів 2, 3 та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

09.04.2015 р. між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Соверен" та представництвом ООН в Україні укладено договір № 1-107-010/15 страхування транспортного засобу, відповідно до якого страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплати страхувальнику страхове відшкодування в межах передбаченого п. 2.2. цього договору розміру страхової суми на умовах і в обсязі, визначених цим договором, Правилами добровільного страхування наземного транспорту від 12 листопада 2007 року ЗСАТ «Соверен», затверджених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, а страхувальнику зобов'язується вчасно і в повному обсязі сплатити страховий платіж і виконувати інші умови договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника або осіб, які мають право керування, які не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наступним транспортним засобом: марка автомобіля: Volkswagen, державний номер: НОМЕР_1, рік випуску: 2006.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Із довідки № 77056458 про дорожньо-транспортну пригоду видно, що 13.10.2015 р. по проспекту Московський в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля марки МАЗ, 280, д.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва № 756/15023/15-п від 21.12.2015 р. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до звіту № 2238 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volkswagen, д.н. НОМЕР_1 від 21.10.2015 р., вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості складає 41 044,39 грн.

З рахунку технічного обслуговування № 123024617 від 21.10.2015 р. видно, що вартість виконаних робіт та встановлених запчастин складає 39 694,28 грн.

Страховик склав страховий акт № 11/15-08Т від 10.11.2015 р. з якого вбачається, що розмір страхового відшкодування становить 39 194,28 грн.

На виконання вимог договору страховик виплатив особі, яка здійснювала відновлювальний ремонт ФОП Розумєй Г.Ф. страхове відшкодування в розмірі 39 194,28 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 346 від 12.11.2015 р.

Згідно статті 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пункт 38.1.1. статті 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов'язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Так, потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов'язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки МАЗ, 280, д.н. НОМЕР_2 застраховано за міжнародним сертифікатом автоцивільної відповідальності «Зелена картка» № BY/02/11741483, виданий закритим акціонерним товариством «TASK» у Республіці Білорусь.

Позивач звернувся до МТСБУ із заявою на виплату страхового відшкодування вих.. № 53 від 19.02.216 р.

У відповідь МТСБУ направило листа вих.. № 8/3-07/6477 від 04.03.2016 р., в якому зазначено, що представником страхової компанії TASK (Білорусь) (страховика відповідальності винної у скоєнні ДТП особи) на території України є ПрАТ «АСК «Інго Україна», яке уповноважене здійснювати врегулювання та відшкодування шкоди, завданої під час ДТП, в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України.

Для досудового врегулювання спору мирним шляхом позивач звернувся до відповідача 2 із листом вих. № 230 від 12.05.2017 р.

Відповідач -2 у своєму листі вих. № 1489 від 30.05.2017 р. надав відповідь позивачеві, де видно, що страхова компанія вважає, що вказане ДТП не є страховим випадком та підстав для виплати страхового відшкодування немає, оскільки згідно полісу міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Зелена Карта» № BY/02/11741483, на дату ДТП, було забезпечено ТЗ МАЗ з номерним знаком/номером кузова НОМЕР_3. в той час відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва у справі про адміністративне правопорушення № 756/15023/1-13, зазначена дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_6, який керував ТЗ МАЗ з номерним знаком НОМЕР_2.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відзиві вх. № б/н від 14 грудня 2018 року МТСБУ зазначає, що заперечує заявленим позовним вимогам, оскільки відповідно до п.п. «в» п 41.2. ст. 42 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Так, МТСБУ повідомило листом вих. № 8/3-07/6477 від 04.03.2016 р. позивача, що між ПрАТ «АСК «Інго Україна» та страховою компанією TASK укладено кореспондентський договір, згідно з яким інтереси останнього на території України з питань врегулювання страхових випадків за сертифікатами «Зелена карта» має представляти ПрАТ «АСК «Інго Україна».

Суд погоджується з твердженням МТСБУ викладеними у відзиві, оскільки між ПрАТ «АСК «Інго Україна» та страховою компанією TASK укладено кореспондентський договір, та відповідач 2 представляє інтереси страхової компанії TASK на території України з питань врегулювання страхових випадків за сертифікатами «Зелена карта».

Також суд зауважує, що відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України - здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України законодавець установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначив способи здійснення захисту цивільних права та інтересів судом (ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України). До них належать:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути направлений на припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, відповідати матеріально-правовим способам захисту права.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Законодавцем передбачено, що такий перелік, зазначений в частині 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16 Цивільного кодексу України).

Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону установила інший, ніж визначений статтею 16 Цивільного кодексу України спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення статті 16 Цивільного кодексу України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадку, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія Цивільного кодексу України.

Визначений позивачем спосіб захисту щодо солідарного стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь приватного акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен" суми в розмірі 28 079,29 грн. є не ефективним та обрано ним не правильно.

Відповідач 2 у відзиві вих. № 133 від 14.01.2019 р. заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки згідно полісу міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Зелена Карта» № BY/02/11741483, на дату ДТП, було забезпечено ТЗ МАЗ з номерним знаком/номером кузова НОМЕР_3, а із постанови Оболонського районного суду м. Києва у справі про адміністративне правопорушення № 756/15023/1-13 від 21.12.2015 р. зазначено, що дорожньо-транспортна пригода за участю ТЗ МАЗ з номерним знаком НОМЕР_2, а із довідки про ДТП № 77056458, учасником ДТП буд автомобіль МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача 2 та зазначає наступне.

01.10.2015 п. між відкритим акціонерним товариством "Мінський автомобільний завод" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ" та компанією «SINDBAD COMPANY» укладено контракт № 142/392-364-02-15-247, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує автотехніку відкритого акціонерного товариства "Мінський автомобільний завод" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ", на умовах FCA Мінськ/Могилів, Республіка Білорусь (згідно Інкотермс-2010), по кількості, номенклатурі, і по ціні, визначених в додатку № 1 до даного контракту.

Із специфікації товару до контракту № 142/392-364-02-15-247 від 01.10.2015 р. видно, що найменування автотехніки: самосвал МАЗ-651608-280-700 (8*4).

Відповідно до п. 5.7. контракту експедитором-перевізником по даному договору є ТОВ «Дилекстранс», Республіка Білорусь, м. Мінськ, вул.. Новаторська, 2Б-142.

Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна довіреність № 39 від 05.10.2015 р., видана ТОВ «Дилекстранс» на ім'я водія ОСОБА_6.

Даною довіреністю уповноважено ОСОБА_6 на отримання від відкритого акціонерного товариства "Мінський автомобільний завод" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ" матеріальних цінностей по контракту № 142/392-364-02-15-247 від 01.10.2015 р., а саме техніку МАЗ 651608-280-700.

Так, із товарної накладної № 0538659 від 12.10.2015 р. вбачається, що товар: автомобіль МАЗ-651608 комплектації 280-700, шасі № НОМЕР_3 у кількості однієї штуки прийнято до доставки водієм ОСОБА_6 (ТОВ «Дилекстранс»).

Також зазначено в товарній накладній № 0538659 від 12.10.2015 р., що із товаром передано документи: CMR № 142/1832.

У акті-зобов'язанні від 12.10.2015 р. зазначено, що водій ОСОБА_6 (ТОВ «Дилекстранс») представник компанії «African minerals limited» отримав по ТН ШНО0538659 на мінському автомобільному заводі для перегону своїм ходом автотехніку № НОМЕР_3.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявні докази, які у своїй сукупності дають змогу суду дійти висновку про наявність обставин справи стовно того, що ОСОБА_6 керуючи саме автомобілем МАЗ, д.н. НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_3 допустив зіткнення із автомобілем Volkswagen, д.н. НОМЕР_1, тому заперечення відповідача 2 зазначені у відзиві спростовані.

Враховуючи вищезазначене, розмір страхового відшкодування складає 28 079,29 грн.: 39 194,28 грн. (сума страхового відшкодування) - 11 114,99 грн. (0,589 - коефіцієнт фізичного зносу відповідно до звіту), що підлягає до стягнення з відповідача 2.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відкритого акціонерного товариства "Мінський автомобільний завод" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ" розміру зносу запчастин в розмірі 11 114,99 грн. суд зазначає наступне.

Стаття 1194 ЦК України встановлює, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Із матеріалів справи вбачається, що автомобіль МАЗ, д.н. НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_3 є власністю компанії «SINDBAD COMPANY», укладеним контрактом № 142/392-364-02-15-247 від 01.10.2015 р., а не відкрите акціонерне товариство "Мінський автомобільний завод" - керуюча компанія холдингу "БЕЛАВТОМАЗ", як зазначає позивач.

Крім того, експедитором-перевізником даного автомобіля є ТОВ «Дилекстранс» (код 175, УПН 190830073).

Отже, вимога позивача щодо стягнення з відповідача-3 суми в розмірі 11 114,99 грн. є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Оскільки, відповідач 2 не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача та відповідача 2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч. 1 ст. 79, ст. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, ) на користь приватного акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен" (01054, м. Київ, провул. Чеховський, 4, оф. 8, ) страхове відшкодування в розмірі 28 079 (двадцять вісім тисяч сімдесят дев'ять) грн. 29 коп., судовий збір в розмірі 1 262 (одна тисяча двісті шістдесят дві) грн. 30 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання повного тексту рішення 28.01.2019 року.

Суддя С.М.Мудрий