УХВАЛА

м. Київ

24.01.2019Справа № 910/13464/18

За позовом публічного акціонерного товариства "Романівська Райагропромтехніка"

до Національного банку України

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватне акціонерне товариство "Фінансова компанія "Апекс".

про стягнення 648 107,28 грн.

Суддя Привалов А.І.

За участю представників сторін:

від позивача: Чирський Ю.В.Ю, довіреність б/н від 20.06.2017р.;

від відповідача: Бондаренко Н.О., довіреність №18-0014/16207 від 22.03.2018р.

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Романівська Райагропромтехніка" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України про стягнення 648 107,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Національний банк України, прийнявши рішення від 12.09.2017 № 586-рш/БТ "Про погодження Плану припинення банківської діяльності ПАТ "Апекс-Банк" без припинення юридичної особи", рішення від 26.12.2017 про відкликання банківської та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій в ПАТ "Апекс-Банк", чим фактично позбавив права ПАТ "Романівська Райагропромтехніка" на отримання від ПАТ "Апекс-Банк" 648710,00 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018р. позовну заяву публічного акціонерного товариства "Романівська Райагропромтехніка" до Національного банку України про стягнення 648 107,28 грн. залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

23.10.2018р. через канцелярію суду від публічного акціонерного товариства "Романівська Райагропромтехніка" надійшли докази на виконання ухвали від 16.10.2018р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018р. суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/13464/18 та постановив розглядати її за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.11.2018р. Залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватне акціонерне товариство "Фінансова компанія "Апекс".

15.11.2018р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в закритому судовому засіданні та про продовження процесуальних строків на подання відзиву.

20.11.2018р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшло клопотання про встановлення способу подачі відзиву.

В судовому засіданні 29.11.2018р. представник позивача підтримав позовні вимоги та не заперечував щодо розгляду справи в закритому судовому засіданні, проте заперечив проти задоволення клопотання відповідача про продовження процесуальних строків на подання відзиву.

Представник відповідача проти позову заперечив, підтримав подані клопотання та просив суд їх задовольнити, а також подав відзив на позовну заяву для долучення до матеріалів справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши подані відповідачем клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні та про продовження процесуальних строків на подання відзиву, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд їх задовольнив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018р. підготовче засідання у справі № 910/13464/18 відкладено на 13.12.2018р.

В судовому засіданні 13.12.2018р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив.

В судовому засіданні 13.12.2018р. оголошено перерву до 24.01.2019р.

26.12.2018р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

11.01.2019р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/13464/18 до набрання законної сили рішенням у справі №640/21302/18.

24.01.2019р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшли заперечення проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

В підготовчому засіданні 24.01.2019р. представник позивача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача заперечив проти зупинення провадження у справі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про його задоволення з огляду на наступне.

У відповідності до приписів п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупиняється, а неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Тобто йдеться про те, що господарський суд не може розглядати певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості вимог.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Так, об'єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв'язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.

Враховуючи викладене вище, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Провадження у справі зупиняється у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду (постанова Верховного Суду України від 01.02.2017р. у справі №6-1957цс16).

У даній справі позивач, заявляючи позов про стягнення 648 107,28 грн. шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, посилається на порушення Національним банком України вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що полягає у прийнятті рішення від 12.09.2017р. № 586-рш/БТ "Про погодження Плану припинення банківської діяльності ПАТ "Апекс-Банк" без припинення юридичної особи", рішення від 26.12.2017р. про відкликання банківської та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій в ПАТ "Апекс-Банк", чим фактично позбавив права ПАТ "Романівська Райагропромтехніка" на отримання від ПАТ "Апекс-Банк" 648 710,00 грн.

Отже, для вирішення даної справи суду необхідно встановити протиправність дій відповідача при прийнятті рішення від 12.09.2017р. № 586-рш/БТ "Про погодження Плану припинення банківської діяльності ПАТ "Апекс-Банк" без припинення юридичної особи", рішення від 26.12.2017р. про відкликання банківської та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій в ПАТ "Апекс-Банк".

Так, судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2018р. № 640/21302/18 прийнято до розгляду позовну заяву публічного акціонерного товариства "Романівський Райагропромтехніка" до Національного банку України про визнання протиправними дії та бездіяльності Національного банку України, які полягають у погодженні Плану припинення банківської діяльності публічним акціонерним товариством «АПЕКС-БАНК» без припинення юридичної особи; визнання протиправним та скасування рішення Правління Національного банку України від 12.09.2017р. №586-рш/БТ «Про погодження Плану припинення банківської діяльності Публічним акціонерним товариством «АПЕКС-БАНК» без припинення юридичної особи»; визнання протиправним та скасування рішення Правління Національного банку України від 26.12.2017р. № 827-рш "Про відкликання банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у публічного акціонерного товариства "АПЕКС-БАНК".

Отже, предметом розгляду у справі № 640/21302/18 Окружного адміністративного суду міста Києва є протиправність дій та бездіяльність Національного банку України, на які позивач у даній справі посилається в обґрунтування наявності підстав для стягнення 648 107,28 грн.

За таких обставин, для розгляду по суті позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, необхідним є врахування висновків суду по справі №640/21302/18 щодо неправомірності таких дій.

Отже, в іншій справі №640/21302/18 встановлюються обставини протиправності дій та бездіяльності Національного банку України, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, які необхідно, але неможливо встановити при розгляді даної справи.

При цьому, справи №910/13464/18 та №640/21302/18 мають різні предмети розгляду, різні заявлені позовні вимоги та підвідомчі різним судам.

Таким чином, існує об'єктивна неможливість розгляду справи №910/13464/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/21302/18.

Справа №640/21302/18 є пов'язаною зі справою №910/13464/18. Обставини, що встановлюються у справі №640/21302/18 впливають на оцінку судом доказів у справі №910/13464/18.

Відсутність рішення, що набрало законної сили, у справі №640/21302/18 щодо надання оцінки діям та бездіяльності Національного банку України, які полягають у погодженні Плану припинення банківської діяльності публічним акціонерним товариством «АПЕКС-БАНК» без припинення юридичної особи; прийнятті рішення Правління Національного банку України від 12.09.2017р. №586-рш/БТ «Про погодження Плану припинення банківської діяльності Публічним акціонерним товариством «АПЕКС-БАНК» без припинення юридичної особи»; прийнятті рішення Правління Національного банку України від 26.12.2017р. № 827-рш "Про відкликання банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у публічного акціонерного товариства "АПЕКС-БАНК", результати яких стали підставою для подання позову публічним акціонерним товариством "Романівська Райагропромтехніка" про відшкодування шкоди, завданої вказаними діями відповідача, унеможливлює вирішення спору у даній справі.

Все зазначене вище свідчить про наявність обов'язку суду, встановленого п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України , зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/21302/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, а також рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Високий Суд у пунктах 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року (заява № 32053/13), яке набуло статусу остаточного 29.01.2016, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Таким чином, обставини, що встановлюються у справі не можуть ставитись під сумнів та бути спростовані у порядку, не передбаченому процесуальним законом, оскільки переоцінка судом доказів, які стануть підставою для встановлення судом відповідних обставин в іншій справі, нівелюватиме правову визначеність сторін стосовно встановлених фактів.

Відтак, неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №640/21302/18 полягає в тому, що суд у даній справі не вправі здійснювати переоцінку доказів, на підставі яких судом у справі №640/21302/18 будуть встановлені відповідні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В контексті прецедентної практики Європейського суду з прав людини кожному, справа щодо кого розглядається судом, повинно бути забезпечено можливість довести суду свою позицію стосовно питань, які є предметом розгляду. Звідси, право бути почутим судом є однією з найважливіших складових верховенства права.

Відповідно до ст. 13 вказаної Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Рішеннями ЄСПЛ у справах „Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27.10.1993 (п. 33), та „Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні „справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов'язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, „без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ст. 15 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховано, що пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд".

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що вирішення спору у даній справі без врахування висновків суду по справі №640/21302/18 призведе до порушення принципів змагальності та рівності, оскільки позбавить позивача можливості довести суду свою позицію стосовно питань, які є предметом розгляду у справі №910/13464/18, а також може призвести у майбутньому до порушення права позивача на судовий захист.

Так, у випадку відмови у задоволенні позову у даній справі з підстав недоведеності протиправності дій відповідача, позивач фактично втратить можливість на повторне звернення до суду з вимогами про стягнення 648 107,28 грн. шкоди, оскільки існуватиме відповідне судове рішення з вказаного питання.

Крім того, викладені обставини, можуть призвести до збігу строку позовної давності на звернення позивача до суду з вимогами про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, що також порушить право публічного акціонерного товариства "Романівська Райагропромтехніка" на судовий захист.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі №910/13464/18, у зв'язку із чим клопотання позивача підлягає задоволенню.

Стосовно тверджень відповідача, що зупинення провадження у даній справі призведе до порушення його прав на розгляд справи упродовж розумного строку, суд зазначає наступне.

Зупиняючи провадження у справі через неможливість розглянути її до вирішення іншої справи, суди звертає увагу на положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також на те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Як зазначалось вище, судом встановлено наявність беззаперечних обставин, з якими ст. 227 Господарського процесуального кодексу України пов'язує обов'язок, а не право, суду зупинити провадження у справі.

При цьому, ст. 229 Господарського процесуального кодексу України встановлює чіткий строк, на який провадження у справі зупиняється у випадку, передбаченому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд не вважає, що зупинення провадження у даній справі порушить права відповідача на розгляд справи упродовж розумного строку.

Пунктом 8 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Враховуючи наведене, суд зупиняє провадження у справі №910/13464/18 до набрання законної сили судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/21302/18.

Керуючись ст.ст. 227, 229, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Зупинити провадження у справі № 910/13464/18 до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/21302/18.

2. Зобов'язати учасників процесу повідомити суд про усунення обставин, що перешкоджають розгляду справи.

3. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений 29.01.2019р.

Суддя А.І. Привалов