ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р. Справа№ 910/21080/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Сіманчук М.В.;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби зайнятості (Центральний апарат)

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015

у справі № 910/21080/15 (суддя - Нечай О.В)

за позовом Державної служби зайнятості (Центральний апарат)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий Дім Український Медіа Холдінг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджімедіа"

про повернення зайво перерахованих коштів за фактично не надані послуги, стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат за прострочення договірних зобов'язань

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Державна служба зайнятості (Центральний апарат) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий Дім Український Медіа Холдінг" про повернення зайво перерахованих коштів за фактично не надані послуги, стягнення штрафних санкцій та інфляційних втрат за прострочення договірних зобов'язань.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує про те, що результатами проведеної Державною фінансовою інспекцією України ревізії встановлено ряд порушень, а саме не підтверджено надання відповідачем послуг за Договором на загальну суму 32 649,15 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі № 910/21080/15 в задоволенні позовних вимог Державної служби зайнятості (Центральний апарат) відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що акт ревізії Державної фінансової інспекції України, на який посилається позивач як на доказ невідповідності обсягів наданих йому послуг, не встановлює в розумінні ст. 35 ГПК України обставин, які не потребують доведення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державна служба зайнятості (Центральний апарат) звернулась до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі № 910/21080/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Державної служби зайнятості (Центральний апарат) задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що актом ревізії встановлено, що відповідачем не підтверджено надання відповідачем послуг на загальну суму 32 649,15 грн. Також апелянт зазначив, що судом не було досліджено договори, укладені відповідачем з ЗАТ «Аргументи і Факти» та не було залучено як третю особу ЗАТ «Аргументи і Факти».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.02.2016.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі № 910/21080/15 призначено судову експертизу та зупинено провадження у справі № 910/21080/15 до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

Матеріали справи № 910/21080/15 разом з повідомленням про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи № 5292/16-45 від 01.06.2016 було повернуто до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 27.07.2016.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.10.2016, у зв'язку перебування судді Тищенко О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Чорна Л.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 у справі № 910/21080/15 призначено судову експертизу та зупинено провадження у справі.

Матеріали справи було повернуто експертною установою без виконання експертизи у зв'язку з відсутністю оплати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 14.12.2017.

12.12.2017 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судової експертизи, в якому зазначалось, що позивач готовий здійснити оплату проведення експертизи.

Крім того, у судовому засідання представники позивача надали пояснення, що Державна служба зайнятості (Центральний апарат) готова забезпечити оплату експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/21080/15 до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

Повторно зобов'язано Державну службу зайнятості (Центральний апарат) забезпечено оплату експертизи.

Матеріали справи № 910/21080/15 направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи призначеної ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016.

30.03.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшов висновок експерта.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 910/21080/15 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягів з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/21080/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 справу № 910/21080/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 поновлено апеляційне провадження у справі № 910/21080/15, призначено справу на 23.01.2019.

Подані клопотання та результати їх розгляду

23.01.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про призначення додаткової судової експертизи.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що висновок експерта не містить відповіді на головне питання, яке стосується встановлення фактичного обсягу наданих послуг, і яке б надавало можливість вирішити цей спір по суті.

Відповідно до ст.ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача вже призначалась судово-економічна експертиза, за результатами якої було отримано висновок експерта № 369/18-45 від 27.03.2018.

Відповідно до ст. 107 ГПК України якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Колегія суддів, дослідивши висновок експерта № 369/18-45 від 27.03.2018, встановила, що експертом по третьому питанню зазначено, що встановлення обсягу наданих послуг не відносяться до завдань судово-економічної експертизи.

Оскільки експертом було надано відповіді на всі поставленні запитання, висновок експерта колегія суддів вважає ясним та повним, у зв'язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для призначення додаткової експертизи.

Крім того, апеляційний господарський суд відзначає, що розгляд справи в апеляційній інстанції було розпочато у січні 2016.

В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що зазначене клопотання про призначення додаткової судової експертизи задоволенню не підлягає, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для призначення такої судової експертизи, та, окрім іншого, призначення експертизи є правом, а не обов'язком суду.

Також, ст. 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Явка представників сторін

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 23.01.2019 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 23.01.2019 р. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

03.09.2013 між Державною службою зайнятості (Центральний апарат) (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Видавничий Дім Український Медіа Холдінг" (далі - відповідач, виконавець) було укладено Договір про надання послуг № 88/08 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2013 році виконати, а замовник прийняти і оплатити послуги, визначені пунктом 1.2 цього Договору.

31.12.2013 сторонами було укладено Додаткову угоду про зміни № 1 до Договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди змінити пункти 3.1 та 11.1 Договору, виклавши їх у новій редакції.

Відповідно до пункту 3.1 Договору загальна вартість послуг, які надаються за цим Договором, становить 5 991 816,07 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 998 636,01 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця у наступному порядку:

- оплати замовником протягом п'яти банківських днів з дати надання окремого письмового замовлення авансового платежу в розмірі 80% від вартості такого замовлення;

- після пред'явлення виконавцем акту здачі-приймання наданих послуг по кожному окремому замовленню та документального підтвердження виконання робіт (щодо публікації в друкованих ЗМІ - один примірник відповідного видання, щодо розміщення на інтернет-сторінках - cкрін-шоти сторінок, щодо розміщення на радіо ефірні довідки та CD-диски із записами радіо сюжетів), протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами Акту здавання-приймання послуг, замовник перераховує залишок вартості відповідного замовлення.

Сторонами було підписано Акти приймання-передачі послуг за Договором № 6145 від 14.10.2013 на суму 1 871 775,29 грн, № № 7375 від 25.11.2013 на суму 1 907 388,16 грн, № 8208 від 26.12.2013 на суму 1 215 567,77 грн, № 480 від 21.02.2014 на суму 497 053,01 грн.

Як зазначає позивач, ним було здійснено оплату за наданні послуги за Договором у повному обсязі. Відповідач факт оплати не заперечував.

Як вказує позивач, Державною фінансовою інспекцією України на виконання плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на І півріччя 2015 року проведено ревізію використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України за період з 01.10.2011 по 01.02.2015, про що було складено акт № 04-23/4 від 30.04.2015.

У вказаному акті, зокрема, встановлено, що не підтверджено надання відповідачем послуг на загальну суму 32 649,15 грн. відповідно до договору про надання послуг від 03.09.2013 № 88/08.

Позивач зазначає, що ним було направлено на адресу відповідача претензію № ДЦ-04-4778/0/6-15 від 07.07.2015, в якій вимагав повернути зайво перераховані кошти та сплатити 3% річних та інфляційні втрати.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує результатами проведення Державною фінансовою інспекцією України на виконання плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на І півріччя 2015 року, у зв'язку з чим на підставі акту ревізії № 04-23/4 від 30.04.2015 просить суд стягнути з відповідача зайво перераховані кошти у розмірі 32 649,15 грн. та нараховані на вказану суму 3 % річних та інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 04.07.2011 р. у справі N 42/78-10.

У розумінні чинного господарського законодавства збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

При цьому зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов'язань настає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань.

Стягнення збитків є заходом цивільної відповідальності. Умовою відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника. Кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання. На нього покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір. Застосування принципу вини як умови відповідальності за порушення зобов'язання, пов'язане також з необхідністю з'ясування таких обставин, як вина кредитора або вина обох сторін.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Обов'язок доказування збитків та їх обґрунтування покладається на позивача, оскільки збитки мають реальний характер, тому позивач вважаючи, що його права були порушені, а ним понесені збитки, повинен довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає на недоведеності позивачем обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача - протиправної поведінки відповідача, збитків, причинно-наслідкового зв'язку, що свідчить про недоведеність позовних вимог та виключає стягнення визначеного позивачем розміру збитків.

Акт ревізії Державної фінансової інспекції № 04-23/4 від 30.04.2015, на який посилається позивач в підтвердження своєї правової позиції, не є належним доказом вини відповідача та доказом наявності збитків з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, актом № 04-23/4 від 30.04.2015 ревізії використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України за період з 01.10.2011 по 01.02.2015, встановлено, що відповідно до договору про надання послуг від 03.09.2013 № 88/08 укладеного ДЦЗ з ТОВ «ВД «Український Медіа Холдінг», Товариством надано ДЦЗ акти приймання-передавання послуг по підготовці (написания текстів, літературне оброблення, коректура, підбір ілюстрацій) та розміщенню у друкованих засобах масової інформації статей (загалом: не менш ніж 26,5 шпальти формату A3) щодо діяльності ДЦЗ надрукованих у газеті "Аргументи і факти" загальною кількість 8 шпальт на суму 933 470,00 грн. ДЦЗ здійснено оплату за вище вказані послуги в повному обсязі.

Так відповідно до договору укладеного Товариством з Закритим акціонерним товариством «Аргументи і факти» від 17.06.2013 № 01- 17/06/2013-ЛИЦ ТОВ «ВД «Український Медіа Холдінг» розміщено 7,75 шпальт в газеті «Аргументи і факти в Україні», що на 0,25 шпальт та на суму 29 170,95 гри менше ніж сплачено коштів ДЦЗ.

- відповідно до договору про надання послуг від 03.09.2013 № 88/08 укладеного ДЦЗ з ТОВ «ВД «Український Медіа Холдінг», Товариством надано ДЦЗ акти приймання-передавання послуг по підготовці (написания текстів, літературне оброблення, коректура, підбір ілюстрацій) та розміщенню в електронних засобах масової інформації новин/інформаційних матеріалів (загалом: не менш ніж 40 матеріалів; обсяг кожного: не менше ніж 1 тис. друкованих знаків) щодо діяльності ДЦЗ розміщених на інтернет-порталі www.obkom.net.ua загальною кількістю 4 матеріали на суму 6 956,40 грн. ДЦЗ здійснено оплату за вище вказані послуги в повному обсязі.

Так, відповідно до договору, укладеного Товариством з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖІМЕДІА» від 03.09.2013 №318 ДМ, ТОВ «ВД «Український Медіа Холдінг» розміщено лише 2 банери на інтернет-порталі www.obkom.net.ua що на 2 матеріали та на суму З 478,20 гри менше, ніж сплачено коштів ДЦЗ.

Однак, матеріали справи не містять жодних претензій позивача щодо об'єму чи якості виконаних робіт по вказаним вище роботам.

В той же час, відповідно до висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи № 369/18-45 від 27.03.2018, проведеної на підставі ухвали Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 у справі № 910/21080/15, експертом було встановлено, що висновки перевірки Державної фінансової інспекції України від 30.04.205 № 04-23/4 у частині, що стосується завищення обсягу і вартості наданих послуг, передбачених п. 2.5. Специфікації ТОВ «Видавничий дім «Український Медіа Холдінг» Державній службі зайнятості, документального не підтверджується.

Також, експертом встановлено, що висновки перевірки Державної фінансової інспекції України від 30.04.205 № 04-23/4 у частині, що стосується завищення обсягу і вартості наданих послуг, передбачених п. 3.3.. Специфікації ТОВ «Видавничий дім «Український Медіа Холдінг» Державній службі зайнятості, документального не підтверджується.

Крім того, у п.3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, чинною на момент проведення ревізії, (далі - Порядок) зазначено, що акт ревізії це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Згідно з п.50 Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Відповідно до пункту 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 р. № 499/2011 для виконання покладених на неї завдань Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Частина 2 ст.15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачає, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Однак, виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Відповідна позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 22.01.2013 р. № 3-69гс12.

Відтак, встановлення контролюючим органом в ході перевірки фінансово-господарської діяльності Державної служби зайнятості невідповідності щодо вартості виконаних робіт, не може бути підставою для стягнення з відповідача збитків у розмірі завищеної суми.

Вказане вище, зокрема, відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.07.2018 у справі № 904/7287/17 та від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17.

Позивачем не доведена протиправна поведінка відповідача у вигляді порушення умов договору, зокрема, в частині встановленої ціни, як і не доведене настання реальних збитків позивача, тобто витрат які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч.2 ст. 22 ЦК України).

Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не є належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором та спричинення збитків позивачеві.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору № 88/08 від 03.09.2013 р. в частині нанесення збитків позивачу, не доведено протиправної поведінки відповідача, яка спричинила йому збитки, вини відповідача у понесених позивачем збитках, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заявлені вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Стосовно твердження позивача про не залучення судом першої інстанції ЗАТ «Аргументи і Факти», колегія суддів відзначає, позивачем у суді першої інстанції не заявлялось клопотання про залучення даної юридичної особи, та окрім іншого, апелянтом не обґрунтовано, як рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ЗАТ «Аргументи і Факти».

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не є належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором та спричинення збитків позивачеві.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору № 88/08 від 03.09.2013 р. в частині нанесення збитків позивачу, не доведено протиправної поведінки відповідача, яка спричинила йому збитки, вини відповідача у понесених позивачем збитках, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заявлені вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2015 року у справі № 910/21080/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державної служби зайнятості (Центральний апарат) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 року у справі № 910/21080/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 року у справі № 910/21080/15 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/21080/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 28.01.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко