ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"23" січня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2679/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового Шейнцис О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Приватного акціонерного товариства "Центральний Гірничо-Збагачувальний комбінат" (50066, м. Кривий ріг)

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19)

про стягнення 98 423,70 грн.

за участю представників:

від позивача: Овчинніков Б.С. - довіреність №09/06 від 19.06.2018р. (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ

29.11.2018р. Приватне акціонерне товариство "Центральний Гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій просить суд стягнути з останнього суму штрафу у розмірі 98 423,70 грн., а також судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що під час здійснення відповідачем перевезення вантажів Приватного акціонерного товариства "Центральний Гірничо-збагачувальний комбінат" в червні 2018р. ПАТ "Українська залізниця" було допущено прострочення доставки вантажу, що є порушенням Статуту залізниць України.

Так, з посиланням на пункт 116 Статуту залізниць України, позивачем було нараховано відповідачу штраф у заявленій до стягнення сумі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.12.2018р. відкрито провадження у справі № 916/2679/18, справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на "26" грудня 2018 р. о 10:15.

14.12.2018р. від Приватного акціонерного товариства "Центральний Гірничо-Збагачувальний комбінат" до канцелярії суду за вх.№2-6333/18 надійшло клопотання, згідно якого позивач просив суд забезпечити участь його представника у судовому засіданні при розгляді справи №916/2679/18 в режимі відеоконференції та доручити її проведення Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Зазначене клопотання позивачем було подано у зв'язку із обмеженими можливостями направлення його представника у дальнє відрядження, з огляду на те, що транспортне сполучення між м. Кривий Ріг та м. Одеса є обмеженим.

Ухвалою суду від 17.12.2018р. клопотання позивача за вх.№2-6333/18 від 14.12.2018р. задоволено, проведення судового засідання при розгляді справи №916/2679/18 в режимі відеоконференції доручено Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

17.12.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від відповідача за вх.№26002/18 надійшов відзив на позов (а.с.45-51), відповідно до якого останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що усі вагони з вантажем "окатиш залізорудний" були доставлені до станції призначення з простроченням не з вини залізниці, а через не прийом даного вантажу Ізмаїльським портом у зв'язку із перевантаженням в його адресу.

Також, у своєму відзиві відповідач повідомив суд, що 27.11.2018р. було проведено державну реєстрацію "Статуту акціонерного товариства "Українська залізниця" у новій редакції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №938 від 30.10.2018р., внаслідок чого назва відповідача у справі змінена на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Так, положеннями п. 1.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змін. і доповн.), сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

З огляду на вищевикладене, судом змінено найменування відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Крім того, 17.12.2018р. відповідачем було подано до суду клопотання про зменшення штрафу, заявленого позивачем до стягнення (а.с.52-53), яке обґрунтовано тим, що матеріали справи №916/2679/18 не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

У судовому засіданні 26.12.2018р. під час розгляду справи по суті представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, водночас щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафу заперечував.

Представник відповідача, в свою чергу, підтримав викладену у відзиві позицію, наголошував про обґрунтованість вищевказаного клопотання про зменшення суми штрафу, при цьому, представник відповідача зазначив про відсутність заперечень стосовно правильності складення розрахунку суми штрафу.

З огляду на необхідність надати можливість позивачу ознайомитись з відзивом відповідача у судовому засіданні 26.12.2018р. протокольно оголошено перерву до "23" січня 2019р. о 10год.15хв.

23.01.2019р. у судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимог та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання 23.01.2019р. не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.54).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані під час судового розгляду, проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частини 1, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічний припис містить ст. 909 Цивільного кодексу України.

У відповідності до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Згідно статті 22 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Як встановлено судом, 15.02.2018р. між сторонами у справі укладено договір про надання послуг №10548/ЦТЛ-2018/279-70-04, предметом якого визначено здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника (відповідача), вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника (позивача) і проведення розрахунків за ці послуги.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2018р., згідно накладних №№47327838, 47362090, 47362082, 47327820 (а.с.23-30), регіональною філією "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" було здійснено перевезення вантажу - окатиш залізорудний на станцію Ізмаїл-експорт регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" на адресу ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт".

Водночас, як вбачається з відповідних відміток на вищезазначених накладних, ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" передало Приватному акціонерному товариству "Центральний Гірничо-Збагачувальний комбінат" право на пред'явлення претензій та позовів у встановленому законом порядку.

Приймаючи до уваги, що передача права на пред'явлення претензій та позовів за вищевказаними накладними засвідчена переуступними підписами, а також з огляду на те, що Приватне акціонерне товариство "Центральний Гірничо-Збагачувальний комбінат" є власником та вантажовідправником вантажу, суд, з урахуванням положень ст. 130 Статуту залізниць України, вважає правомірним звернення саме ПРАТ "ЦГЗК" з позовом, що розглядається в рамках даної справи.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниць України та пункту 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни; обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах календарним штемпелем станції відправлення.

Відповідно до п.1.2. Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

При цьому, пунктом 1.1. Правил визначені терміни доставки вантажу.

Разом з тим, як встановлено судом в процесі розгляду справи, вантаж, що прямував за вказаними позивачем залізничними накладними, відповідачем було доставлено із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу (графа 52).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України, за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Так, враховуючи допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 98 423, 70 грн.

Розрахунок розміру штрафу із зазначенням кількості діб прострочення, нормативного часу доставки вантажу та інших показників необхідних для розрахунку, позивачем долучено до позовної заяви (а.с.32).

Перевіривши вищевказаний розрахунок, суд дійшов висновку про правильність його складення та відповідність положенням Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644.

При цьому, стосовно вірності здійснення розрахунку суми штрафу не заперечував і відповідач під час розгляду справи.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, судом не приймаються заперечення відповідача про відсутність вини залізниці у затримці доставки вантажу з огляду на те, що його не було прийнято Ізмаїльським портом через перевантаження, оскільки зазначені доводи не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність у позивача правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажів залізничним транспортом.

Вирішуючи питання щодо розміру такого штрафу, суд вказує наступне.

Як було зазначено судом вище, 17.12.2018р. відповідачем до канцелярії суду було подано клопотання про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій на 50% до розміру 49 211, 85 грн. Вказану заяву позивач обґрунтовує відсутністю доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

Позивач проти зменшення розміру штрафних санкцій заперечував, однак письмових заперечень із належними та допустимими доказами останнім до суду не було подано, при цьому судом було оголошено перерву у судовому засіданні 26.12.2018р. саме з урахуванням заявленого позивачем клопотання про надання часу ознайомитись із відзивом та клопотанням про зменшення штрафу.

Суд вказує, що норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми штрафу до 50%, суд, враховуючи дискреційність повноважень суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, основне зобов'язання з перевезення вантажу виконано боржником в повному обсязі.

При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять.

Водночас, матеріали справи не містять також і відповідних обґрунтувань відповідача щодо наявності обставин, що зумовлюють можливість беззаперечного зменшення штрафу, зокрема, щодо фінансового стану відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, вважає за доцільне та правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу до 75 000, 00 грн.

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на те, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору покладаються на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Центральний Гірничо-Збагачувальний комбінат" (50066, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ) штраф у сумі 75 000 /сімдесят п'ять тисяч/ грн., а також судовий збір у сумі 1 762 /одна тисяча сімсот шістдесят дві/ грн.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28 січня 2019 р.

Суддя Ю.М. Щавинська