ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Справа № 902/344/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альманах-2000" на рішення Господарського суду Вінницької області від 12.09.2018 у справі №902/344/18 (суддя Нешик О.С.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Марценюк Ірини Володимирівни, м.Жмеринка Жмеринського району Вінницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альманах-2000", с.Борівка Чернівецького району Вінницької області

про стягнення 555620,00 грн заборгованості згідно договору поставки

за участю представників сторін:

позивача - Марценюк І.В. (паспорт), Шишковська А.Б. (ордер № 064838 від 22.01.2019 року)

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.09.2018 у справі № 902/344/18 за позовом фізичної особи - підприємця Марценюк Ірини Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альманах-2000" про стягнення 555620,00 грн заборгованості згідно договору поставки позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альманах-2000" на користь фізичної особи - підприємця Марценюк Ірини Володимирівни 539506,69 грн боргу з урахуванням індексу інфляції; 16112,37 грн - 3% річних та 8334,29 грн витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альманах-2000" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням господарського суду Вінницької області від 12.09.2018 у справі № 902/344/18 за позовом Фізичної особи - підприємця Марценюк Ірини Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альманах-2000" про стягнення 555 620,00 грн заборгованості згідно договору поставки та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно видаткових накладних не вбачається, що вони були складені та підписані на виконання умов саме договору постачання № 1 від 18.04.2016, а також накладні не містять всіх необхідних реквізитів. Разом з тим, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, під час судового розгляду справи 10.09.2018 судом першої інстанції не допущено до участі у справі представника відповідача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альманах-2000" залишено без руху; зобов'язано скаржника протягом 10-ти днів з дня вручення даної ухвали усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 12 501, 45 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 05.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Альманах-2000" надіслало до суду заяву (вх. №7195/18 від 30.11.2018) до якого долучено платіжне доручення №2003 від 22.11.2018 про сплату судового збору в розмірі 12 501,46 грн.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/344/18 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Філіпова Т.Л., суддя Мельник О.В.

Розпорядженням керівника апарату суду від 05 грудня 2018 року у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії по справі № 902/344/18 - Філіпової Т.Л., відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі №902/344/18. Визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р., суддя суддя Мельник О.В.

Ухвалою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі №902/344/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альманах 2000" на рішення господарського суду Вінницької області від 12 вересня 2018 року за позовом Фізичної особи-підприємця Марценюк Ірини Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альманах 2000" про стягнення 555620 грн. заборгованості згідно договору поставки та призначено до розгляду на 22.01.2019 об 10:30 год. Запропоновано позивачу в строк до 15.01.2019 подати до суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання відповідачу.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 отримано позивачем - 15.12.2018, відповідачем - 26.12.2018, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.169-170).

На виконання вимог ухвали Північно-Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року у справі №902/344/18, 11 січня 2019 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу вх. №1330/19.

11 січня 2019 року від Фізичної особи-підприємця Марценюк Ірини Володимирівни до суду надійшло клопотання, в якому позивач просить суд забезпечити проведення судового засідання у справі №902/344/18 в режимі відеоконференції з Вінницьким окружним адміністративним судом (21001 м. Вінниця вул. Брацлавська, 14).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 року у справі №902/344/18 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Марценюк Ірини Володимирівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, доручено Вінницькому окружному адміністративному суду забезпечити проведення відеоконференції 22.01.2019 о 10:30 год.

В судове засідання 22.01.2019, яке проводилось в режимі відеконференції з Вінницьким окружним адміністративним судом, з'явився позивач та представник позивача.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання 22.01.2019, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

Разом з тим, відповідач надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Розглянувши дане клопотання, заслухавши пояснення представника позивача з приводу поданого клопотання, суд вважає за необхідне його відхилити, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною 2 статті 202 цього Кодексу.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (частина 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, заявником клопотання не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без його участі, судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні 22.01.2019 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на підстави зазначені у відзиві, просять відмовити в їх задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши позивача та представника позивача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

18 квітня 2016 року між Фізичною особою - підприємцем Марценюк Іриною Володимирівною (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альманах 2000" (далі за текстом - відповідач, покупець) в особі директора товариства Пятковського С.М. був укладений договір постачання №1 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався продати, а покупець - придбати асфальтобетонну суміш, бітум, щебень, відсів, надалі "товар" в кількості, асортименті та за цінами, вказаними в підписаних сторонами накладних, які є невід'ємною частиною договору (п.1.1 договору).

Пунктом 5.2 Договору постачання № 1 передбачено, що у разі виявлення нестачі, бою, браку, лишків при прийманні товару Покупець повинен в той же день повідомити Постачальника. В іншому випадку претензія задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору оплата здійснюється за фактично отриманий товар. Покупець зобов'язується здійснити 100% оплату за замовлені та прийняті товари згідно накладної, протягом 10 банківських днів з дня отримання товару.

Договір між сторонами було підписано та скріплено відбитками печаток сторін (а.с. 15).

На виконання умов договору, позивач 26.04.2017 поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 576978,45 грн, що підтверджується видатковими накладними №1 від 26.04.2017 та №2 від 26.04.2017, товарно-транспортними накладними, довіреністю №23 від 18.04.2017 (а.с.18-47).

В свою чергу, відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого товару у розмірі 100000,00 грн, а саме 17.05.2017 платіжним дорученням №1250 на рахунок продавця було частково проведено розрахунок за отриманий товар в сумі 100000,00 грн. Таким чином, несплаченою залишилася сума 476978,45 грн.

Враховуючи факт неповної оплати за отриману продукцію, ФОП Марценюк І.В. було направлено на адресу ТОВ "Альманах 2000" претензію №22 від 01.06.2018 року з вимогою сплати заборгованості в сумі 476978,45 грн, яка залишена без відповідного реагування (а.с. 48-52).

У зв'язку з несвоєчасним погашення боргу позивач нарахував відповідачу 62528,24 грн інфляційних втрат за період з травня 2017 року по червень 2018 року, та 16112,37 грн - 3% річних за період 10.05.2017 - 25.06.2018.

Позивач, з метою захисту своїх прав 26.06.2018 року звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 555620,00 грн заборгованості, що виникла у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору поставки №1 від 18.04.2016, з яких: 539506,39 грн - борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та 16112,37 грн - 3% річних.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Чинне законодавство встановлює обов'язкові вимоги до документів (за формою та змістом), що мають підтверджувати виконання господарських зобов'язань. Загальні вимоги до вказаних документів встановлені у ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також - у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого Мін'юстом України 05.06.1995 за № 168/704, де визначені обов'язкові реквізити первинних документів. Крім того, до первинних документів включаються додаткові реквізити в залежності від характеру операції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарських операцій, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, згідно з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що позивач, на виконання п. 1.1. Договору, передав відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 576978,45 грн.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2017 ТОВ «Альманах-2000» видав довіреність №23 на ім'я ОСОБА_5, паспорт серії АВ № 426692 від 02.07.2002, виданий Чернівецьким РВ УМВС у Вінницькій області, на отримання від ФОП Марценюк Ірини Володимирівни цінностей за накладною, а саме: асфальтобетон - 361т. та бітум - 3500 кг. Довіреність дійсна до 30 квітня 2017 року. Підпис ОСОБА_5 засвідчений керівником підприємства, головним бухгалтером та завірений печаткою ТОВ «Альманах-2000».

Згідно видаткової накладної № 1 від 26.04.2017 ФОП Марценюк І.В. поставив ТОВ «Альманах-2000» через ОСОБА_5 за довіреністю №23 від 18.04.2017 асфальт в кількості 361, 3 т, на суму - 448 615, 37 грн. та бітум - 0,9 т на суму - 8 280, 00 грн. Дана накладна засвідчена підписами відповідальних осіб (ФОП Марценюк І.В. та ОСОБА_5, згідно довіреності №23 від 18.04.2017) та скріплена печаткою позивача.

Згідно видаткової накладної № 2 від 26.04.2017 ФОП Марценюк І.В. поставив ТОВ «Альманах-2000» через ОСОБА_5 за довіреністю №23 від 18.04.2017 бітум в кількості 2,6 т, на суму - 23920, 00 грн. Дана накладна засвідчена підписами відповідальних осіб (ФОП Марценюк І.В. та ОСОБА_5, згідно довіреності №23 від 18.04.2017) та скріплена печаткою позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 576978,45 грн., отримання товару підтверджується належно оформленими видатковими накладними №1 від 26.04.2017 та №2 від 26.04.2017, товарно-транспортними накладними, довіреністю №23 від 18.04.2017, які містять всі необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованим Мін'юстом України 05.06.1995 за №168/704 та є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують господарську операцію у відповідності до вимог закону (а.с.18-47).

Крім того, п. 5.2 Договору постачання № 1 передбачено, що у разі виявлення нестачі, бою, браку, лишків при прийманні товару Покупець повинен в той же день повідомити Постачальника. В іншому випадку претензія задоволенню не підлягає.

Як вбачається з видаткових накладних та товаро-транспортних накладних, підписаних уповноваженою особою відповідача та скріплених його печаткою, товар в повному обсязі був прийнятий Відповідачем, жодних претензій чи зауважень стосовно кількості, асортименту та якості товару на адресу Позивача не надходило, відтак у відповідності до п. 6.2 Договору у Відповідача з часу прийняття товару виникло зобов'язання по його оплаті протягом 10 банківських днів з дня отримання товару.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого товару у розмірі 100000,00 грн, а саме 17.05.2017 платіжним дорученням №1250 на рахунок продавця було частково проведено розрахунок за отриманий товар в сумі 100000,00 грн.

Докази того, що відповідач здійснив повну оплату поставленої позивачем продукції за договором поставки в матеріалах справи відсутні.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 476978,45 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім суми основного боргу позивачем з огляду на невиконання умов договору заявлено до стягнення 62528,24 грн інфляційних втрат за період з травня 2017 року по червень 2018 року, та 16112,37 грн - 3% річних за період 10.05.2017 - 25.06.2018.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання; її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється також на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Перевіривши здійснений розрахунок заявленої позивачем до стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок порушення умов договору постачання №1 від 18.04.2016 в частині несвоєчасного розрахунку за поставлений товар, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 62528,24 грн інфляційних втрат (за період з травня 2017 року по червень 2018 року) та 16112,37 грн - 3% річних (за період 10.05.2017 - 25.06.2018).

Щодо тверджень апелянта, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, що під час судового розгляду справи 10.09.2018 судом першої інстанції безпідставно не допущено до участі у справі представника відповідача, колегія апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

В судове засідання 10.09.2018 до суду першої інстанції з'явився представник відповідача (ОСОБА_6), який на підтвердження своїх повноважень надав ордер серії ВН №040153, та подав суду клопотання про відкладення розгляду справи з метою підготовки відзиву та надання доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову (101).

З метою перевірки обсягу наданих повноважень представнику відповідача, суд першої інстанції під час розгляду справи 10.09.2018, керуючись ч.2 ст.61, ст.60 ГПК України, просив надати для огляду договір про надання правової допомоги від 10.09.2018, який зазначений в ордері (що також підтверджено звукозаписом судового засідання), у зв'язку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву.

Як вбачається, після оголошеної перерви 10 вересня 2018 року, договір про надання правової допомоги представником відповідача суду наданий не був.

За відсутності договору про надання правової допомоги юридичної особи представник відповідача до участі у справі 10.09.2018 допущений не був і його клопотання про відкладення розгляду справи судом прийнято не було.

В судовому засіданні 10.09.2018 оголошено перерву до 11.09.2018.

В судовому засіданні 11.09.2018 (розгляду справи №902/344/18 по суті) директор Пятковський С.М. та адвокат ОСОБА_6, надавши суду для огляду Договір про надання правової допомоги від 10.09.2018, прийняли участь в судовому засіданні та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, які враховані судом під час прийняття судового рішення.

Встановивши дані обставини, колегія суддів твердження відповідача про порушення судом першої інстанції права відповідача на участь у судовому засіданні, яке відбулося 10.09.2018, відхиляє, з огляду на те, що сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ГПК України, судом першої інстанції розгляд справи неодноразово відкладався, відповідно, відповідачу було забезпечено право на справедливий судовий розгляд. При цьому, слід зазначити, що сторони повинні добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, враховуючи вищезазначені положення законодавства та обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альманах-2000" на рішення Господарського суду Вінницької області від 12.09.2018 у справі №902/344/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "24" січня 2019 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.