РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2019Справа № 910/15791/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 35 547,74 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія» (надалі - ТОВ «Енергія») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - ПАТ «Київенерго») про стягнення 35 547,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ПАТ «Київенерго» грошового зобов'язання з оплати поставленого на підставі договору постачання №487/ДМТЗ-18 від 06.04.2018 товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 35 304,00 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 243,74 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала суду вручена відповідачу 05.12.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №038, проте відзив на позовну заяву ПАТ «Київенерго» не подало.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

06.04.2018 між ПАТ «Київенерго» (покупець) та ТОВ «Енергія» (постачальник) був укладений договір постачання №487/ДМТЗ-18 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, код ДК 021:2015: « 42122 - Насоси» (насоси ГНОМ), в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією.

Згідно з п. 3.1 Договору сума цього договору становить: 29 420,00 грн. без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% - 5 884,00 грн., разом з ПДВ - 35 304,00 грн.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що розрахунки проводяться покупцем у національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактом постачання, протягом 30-ти календарних днів, після передачі товару, що оформлюється шляхом підписання сторонами видаткової накладної та відповідного акту приймання-передавання товару за кількістю та якістю.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 35 304,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000034 від 10.04.2018 та актом приймання-передавання №2 від 10.04.2018 на суму 19 224,00 грн., видатковою накладною №РН-0000035 від 11.04.2018 та актом приймання-передавання №1 від 11.04.2018 на суму 16 080,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, грошового зобов'язання з оплати поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 35 304,00 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується (видаткові накладні №РН-0000034 від 10.04.2018, №РН-0000035 від 11.04.2018 та акти приймання-передавання №2 від 10.04.2018, №1 від 11.04.2018) факт поставки позивачем відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 35 304,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.1 Договору, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 35 304,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 35 304,00 грн. за переданий на підставі Договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Енергія» про стягнення з ПАТ «Київенерго» заборгованості у розмірі 35 304,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 243,74 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 15.05.2018 по 06.08.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 243,74 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 35 304,00 грн. та 3% річних у розмірі 243,74 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, будинок 31; ідентифікаційний код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія» (49000, м. Дніпро, вул. Караваєва, будинок 1А, квартира 15; ідентифікаційний код 30189598) заборгованість у розмірі 35 304 (тридцять п'ять тисяч триста чотири) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 74 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий