номер провадження справи 5/101/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2019 Справа № 908/1920/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Рачук О.О., розглянувши матеріали справи

ОСОБА_1 позовом: Заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області (71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка, буд. 50/57) в інтересах держави в особі органу, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах:

Позивача-1: Державної установи Дружелюбівський виправний центр (№1) (70053, Запорізька область, Вільнянський район, с. Дружелюбівка, вул. Олімпійська, буд. 2; )

Позивача-2: Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (49000, м. Дніпро, вул. Короленка, буд. 4; )

До відповідачів:

1) Приватного підприємства Агро-Транс (52605, Дніпропетровська область, Васильківський район, с. Манвелівка, вул. Лесі Українки, буд. 10; );

2) Державного підприємства Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1) (70053, Запорізька область, Вільнянський район, с.Дружелюбівка, вул. Олімпійська, буд. 2; )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, )

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 18.08.2017 № Г-20 та зобовязання повернути земельну ділянку

ОСОБА_1 участю представників сторін:

Від прокуратури: ОСОБА_2, довіреність № посвідчення №035882 від 05.10.2015 р.

Від позивачів-1: ОСОБА_3, довіреність № 4/10-1347 від 23.10.2018 р.

Від позивача-1: ОСОБА_4, довіреність № наказ №214/ОС-16 від 01.09.2016 р., директор

Від позивача-2: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 08.10.2018 р.

Від відповідача-1: не з'явився

Від відповідача-2: ОСОБА_5, довіреність № ордер на надання правової допомоги ЗП №054748 від 21.11.2018 р., адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №347 від 31.07.2017 р.

Від третьої особи: ОСОБА_6, довіреність № 8-0.62-3/62-19 від 02.01.2019 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

24.09.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області від 14.09.2018 р. №1.1-8610-вих.18 (вх. №2071/08-07/18 від 24.09.2018 р.) в інтересах держави в особі органу, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Державної установи Дружелюбівський виправний центр (№1) (позивач-1) та Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (позивач-2) до Приватного підприємства Агро-Транс (відповідач-1), Державного підприємства Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1) (відповідач-2) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 18.08.2017р. № Г-20 та зобовязання повернути земельну ділянку.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2018 р. справу №908/1920/18 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1920/18 в порядку загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 5/101/18. Підготовче засідання призначено на 24.10.2018 р. з повідомленням (викликом) сторін. Явка сторін визнана судом обовязковою. Ухвалою суду від 24.10.2018 р. відкладено підготовче засідання на 21.11.2018 р. Ухвалою від 21.11.2018 р. залучено до участі у справі №908/1920/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів - до 25.12.2018 р. Розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 12.12.2018 р. Ухвалою суду від 12.12.2018 р. №908/1920/18 закрито підготовче провадження та перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 21.12.2018 р. Ухвалою від 21.12.2018 р. оголошено перерву до 14.01.2019 р. з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судові засідання здійснювались із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

В судовому засіданні 14.01.2019 р. прокурор підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві зазначивши, що Токмацької місцевою прокуратурою встановлено, що змелена ділянка загальною площею 1247 га, яка перебуває у постійному користуванні Державної установи Дружелюбівський виправний центр (№1) протиправно передана у користування ПП «Агро-Транс» на підставі удаваного правочину. Прокурор просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений шляхом підписання сторонами удаваного правочину - договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017 р. № Г-20, між Державним підприємством Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1) та приватним підприємством «Агро-Транс»; зобов'язати приватне підприємство Агро-Транс повернути Державному підприємству Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1) земельну ділянку площею 1247,02 га, отриману на підставі договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017 р. № Г-20. В обґрунтування позовних вимог заступник керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області посилається на ст. 1311 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру, ст. ст. 203, 215, 235, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 203, 207 Господарського кодексу України.

Представники позивачів 1, 2 просять суд закрити провадження у справі у звязку з відмовою від позовних вимог.

Прокурор заперечив проти задоволення зазначеного клопотання та просить суд відмовити у його задоволені й наполягає на подальшому розгляді справи.

Суд зазначив, що у ч. 5 ст. 55 ГПК України передбачено, що відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Враховуючи, що прокурор підтримав заявлені позовні вимоги та вимагає на подальший розгляд справи по суті, суд в задоволенні клопотання позивачів 1, 2 відмовляє.

Представник відповідача 2 підтримав доводи, викладені у письмовому відзиві від 21.11.2018 р. на позовну заяву зазначивши, що як вбачається з відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна установа «Дружелюбівський виправний центр (№1)» не є правонаступником жодної юридичної або фізичної особи, у тому числі не є правонаступником установа ЯЯ 310/1 УВС Запорізького виконкому. Оскільки державний акт про право постійного користування землею серії I-ЗП №001312 від 24.01.1997 р. підтверджує факт належності на праві постійного користування спірної земельної ділянки саме установі ЯЯ 310/1 УВС Запорізького виконкому, яка не має серед правонаступників Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)», то виключається можливість порушення, невизнання прав та охоронюваних законом інтересів ДУ «Дружелюбівський виправний центр (№1)» з підстав порушення порядку передання у користування означеної земельної ділянки. Отже, спірна земельна ділянка належить до державної власності та перебуває в користуванні саме у установи ЯЯ 310/1 УВС Запорізького виконкому. Таким чином, відповідач вважає, що у прокурора відсутні доводи щодо наявності факту порушення прав або законних інтересів позивачів у цій справі. Крім того, фактичне виконання підрядником свого обовязку щодо передання замовнику результату виконання робіт за договором підтверджується первинними господарськими документами щодо отримання замовником від підрядника товарної сільськогосподарської продукції насіння соняшнику, яка була на підставі договорів зберігання передана до елеваторів, а в подальшому реалізована на користь інших субєктів господарювання. Грошові кошти від реалізації продукції, що стала предметом договору підряду надходили на рахунок ДП Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1). Таким чином, відсутні підстави вважати спірний договір удаваним. З урахуванням викладеного, просить суд в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача підтримав позицію прокуратури та вважає, що спірний договір підряду, укладений між ДП Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1) та приватним підприємством «Агро-Транс» суперечить чинному законодавству, оскільки до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відповідач 1 не звертався для отримання згоди щодо передачі в суборенду оспорюваної земельної ділянки та відповідної згоди Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не надавало.

Представник відповідача-1 у судові засідання не зявлявся, про причини неявки суд не повідомляв. Про дату, час та місце призначеного судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу відповідних ухвал суду. Клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Письмовий відзив на позовну заяву суду та позивачу не надіслав.

Як вбачається з матеріалів справи, копії ухвал господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 р., 24.10.2018 р., 21.11.2018 р., 12.12.2018 р., 21.12.2018 р. були направлені на адресу відповідача-1. ОСОБА_7 ухвали на адресу суду не повертались.

ОСОБА_8 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Приватного підприємства Агро-Транс () є 52605, Дніпропетровська область, Васильківський район, с. Манвелівка, вул. Лесі Українки, буд. 10.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

ОСОБА_8 з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2).

Отже, враховуючи, що відповідач-1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце призначених судових засідань, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-1 за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши прокурора, представників позивачів 1, 2, відповідача 2, суд

ВСТАНОВИВ:

Порушення інтересів держави прокурор обґрунтовує наступним.

Частинами 1 та 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) гарантовано право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 53 ГПК України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, які звертаються до суду за захистом прав і інтересів інших осіб, повинні надати суду документи, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах таких осіб.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор зазначає, що звернення до суду з цим позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у встановленні законності використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства у конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 зазначив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.

Статтею 1 Земельного кодексу України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

ОСОБА_8 зі статтею 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Отже, порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду інтересам держави і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з відповідним позовом до суду.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Під час здійснення перевірки прокуратурою було встановлено, що право постійного користування державної установи на спірну земельну ділянку у передбаченому законом порядку не припинялось.

Разом з тим, між ДУ «Дружелюбівський виправний центр (№1)» та ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» укладено договір № 1 про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки від 23.05.2017 р. Метою вказаного договору є залучення засуджених до суспільно корисної праці згідно зі ст. 60 Кримінально-виконавчого кодексу України, та забезпечення державної установи коштами для сплати податку за землю.

Зокрема, пунктом 2 зазначеного договору визначено, що послуги по проведенню сільськогосподарських робіт на земельних ділянках, виконуються силами та за рахунок ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)».

Разом з тим, як вбачається з інформації Вільнянського управління ГУ ДФС у Запорізькій області від 30.07.2018 станом на 30.07.2018 заборгованість зі сплати земельного податку за державною установою складає 791 тис. грн.

Як вбачається з інформації ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» підприємство отримує більше прибутку при самостійному господарюванні на земельних ділянках, переданих у постійне користування.

Передача в оренду земельної ділянки, яка надана установі по виконанню покарань з метою забезпечення засуджених суспільно-корисною працею, призводить до обмеження права користування цією земельною ділянкою, що у свою чергу підриває основи державної політики у цій сфері, а також призводить до грошових втрат державного підприємства.

Таким чином, вказане свідчить про невиконання мети вказаного договору, утворенню боргів та як наслідок призводить до необхідності додаткового фінансування виправного центру, який є бюджетною неприбутковою установою.

При цьому, ані позивач-1, ані позивач-2 не вжили самостійних заходів щодо захисту інтересів держави та звернення до суду з відповідним позовом.

Викладені порушення є порушенням інтересів держави у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та підставою для представництва інтересів держави в суді прокуратурою області.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вільнянської районної ради народних депутатів від 11.04.1991 р. №58 у постійне користування установи ЯЯ 310/1 УВС Запорізького виконкому, надано 2 788 га земель для ведення сільського господарства на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

ОСОБА_8 з Державним актом на право постійного користування землею від 24.01.1997 за №710, серія І-ЗП №001312, виданого на підставі рішення Вільнянської районної ради №58 від 11.04.1991 р., Установі ЯЯ 310/1 УВС Запорізького облвиконкому надано у постійне користування для ведення сільського господарства земельну ділянку, площею 2788 га.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.12.2018 р. у справі №808/3080/16 (провадження № К/9901/32622/18) встановлено, що «40. На підставі наказу Міністерства юстиції України від 15.12.2016 №3679/128/5 Дружелюбівський виправний центр Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1) (ідентифікаційний код 08594542) перейменовано у Державну установу «Дружелюбівський виправний центр (№1)» з тим самим ідентифікаційним кодом, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

41. Право первинного землекористувача - Установи по виконанню покарань ЯЯ-310/1 УВС Запорізького облвиконкому підтверджується Державним актом на право постійного користування землею від 24.01.1997 № 001312.

42. Суд звертає увагу, що в 2016 році позивач звернувся до відповідача з відповідним клопотанням, підтверджуючи своє право землекористування саме Державним актом на право постійного користування землею від 24.01.1997 № 001312. Оскільки мало місце лише перейменування Установи по виконанню покарань ЯЯ-310/1 УВС Запорізького облвиконкому, то право землекористування не припинялось. Відповідно Державна установа «Дружелюбівського виправного центру (№1)» є землекористувачем земельної ділянки, яка на праві користування належала Установі по виконанню покарань ЯЯ-310/1.»

Відповідно до ч. 4. ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Установа по виконанню покарань ЯЯ-310/1 УВС Запорізького облвиконкому була перейменована на Державну установу «Дружелюбівського виправного центру (№1)».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» підприємства установ виконання покарань є державними підприємствами, які здійснюють господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених.

Частиною 4 статті 26 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що підприємства, створені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, використовують майно в порядку, передбаченому законодавством.

Метою створення Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» відповідно до п. 2.1. його статуту є залучення засуджених, які відбувають покарання в Державній установі «Дружелюбівський виправний центр (№1)», до суспільно корисної праці і забезпечення їх професійно-технічного навчання.

23.05.2017 р. між Державною установою «Дружелюбівський виправний центр (№1) (далі сторона - 1) та Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1)» (далі сторона 2) укладено договір № 1 про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки, виходячи з того, що земельна ділянка, яка закріплена за Стороною - 1 на праві постійного користування, використовується для виконання завдань Державно-кримінально-виконавчої служби України з метою залучення до суспільно корисної праці засуджених (ст. 60 КВК України), та статутних завдань, Стороною - 2 організовувати працю засуджених, що відбувають покарання у Державній установі «Дружелюбівський виправний центр (№ 1)».

Відповідно до п. 1 предметом цього договору є залучення засуджених до суспільно корисної праці згідно зі статтею 60 Кримінально-виконавчого кодексу України на виробничих об'єктах Сторони - 2 та безоплатне надання Стороною - 2 право з обробітку ріллі та вирощування товарної сільськогосподарської продукції по обробці земельних ділянок загальною площею у _2788.0047 гектар, що відповідає Державному акту на право постійного користування землею ІЗП №001312 від 24.01.1997 р. Всі сільськогосподарські роботи проводяться з дотриманням агротехнічних вимог та інших заходів поліпшення природно-ресурсного потенціалу ріллі.

У пункті 2 вказаного договору визначено, що послуги по проведенню Стороною - 2 сільськогосподарських робіт, на земельних ділянках Сторони - 1, виконуються силами та за рахунок Сторони - 2, з подальшим залишенням за собою права власності на отримані доходи. З метою забезпечення Сторони - 1 коштами на плату за землю Сторона - 2 перераховує на розрахунковий рахунок Сторони - 1 кошти у розмірі та строки зазначені Стороною - 1 у письмовому рахунку згідно коефіцієнта нормативно-грошової оцінки землі.

ОСОБА_8 з пунктом 3 договору, Сторона - 2 зобов'язана створити умови, що дадуть змогу засудженим, що відбувають покарання в установі Сторони - 1, займатися суспільно корисною працею, та укласти із засудженими відповідні строкові трудові договори.

Пунктом 4 договору передбачено, що Сторона - 2 має право на договірних засадах залучати третіх осіб для надання послуг по обробці, посіву та інших агротехнічних операцій з вирощування товарної сільськогосподарської продукції.

Відповідно до пункту 6 договору Сторона - 1 зобов'язана у тижневий термін з дати підписання Договору, а подальше - на весь термін дії Договору, надати Стороні - 2 доступ до земельної ділянки, зазначеною у пункті 1 цього Договору, та передати земельну ділянку ОСОБА_7.

24.05.2017 р. між Державною установою «Дружелюбівський виправний центр (№1) (далі сторона - 1) та Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1)» укладено Додаткову угоду №1 до договору № 1 про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки від 23.05.2017 р., відповідно до якої сторони погодили п. 2 договору викласти в наступні редакції: «Послуги по проведенню Стороною 2 сільськогосподарських робіт на земельних ділянках Сторони 1 виконуються за рахунок Сторони 2, з подальшим залишенням за собою права власності на отримані доходи та продукцію. З метою забезпечення Сторони 1 коштами на плату за землю Сторона 2 перераховує на розрахунковий рахунок Стороні 1 кошти у розмірі та строки зазначені Стороною 1 у письмовому рахунку згідно коефіцієнту нормативної грошової оцінки землі.»

Відповідно до пункту 2 вказаної Додаткової угоди, сторони погодили п. 6 договору № 1 про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки від 23.05.2017 р. викласти в наступній редакції: «Сторона 1 зобовязана у тижневий термін з дати підписання договору надати Стороні 2 доступ до земельної ділянки, зазначеної у п. 1 цього договору. Надання такого доступу Стороні 2 не передбачає передання їй права постійного користування земельними ділянками.»

В подальшому, 18.08.2017 р. між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1) (далі Замовник) та Приватним підприємством «Агро-Транс» (далі Підрядник) укладено оспорюваний договір підряду № Г-20 вирощування товарної сільськогосподарської продукції, відповідно до пункту 1 якого Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується на власний ризик виростити урожай товарної сільськогосподарської продукції у відповідності до умов даного договору, та розподілити її відповідно до умов договору.

У пункті 2.1 договору визначено характер робіт, що виконуються Підрядником: вирощування товарної сільськогосподарської продукції.

ОСОБА_8 з п. 3.1. договору, предметом підряду (результатом виконаних робіт за даним Договором) є вирощений та зібраний урожай товарної сільськогосподарської продукції в заліковій вазі або сплата фіксованого розміру доходу Замовнику.

Якістьпредмету підряду повинна відповідати вимогам діючих стандартів. (п. 3.2. договору)

ОСОБА_8 з п. 4.1. договору Підрядник зобов'язується,

- своїми силами, засобами та за свій рахунок своєчасно провести закупівлю насіння відповідної сільськогосподарської культури, мінеральних добрив, засобів захисту, провести необхідний комплекс робіт згідно технології її вирощування та інших агротехнічних заходів, збирання врожаю;

- при виконанні умов даного договору додержувати встановлених норм діючого законодавства стосовно охорони навколишнього природного середовища та охорони земель, захисних смуг, санітарних та протипожежних норм та правил, техніки безпеки;

- у разі необхідності залучення подавати за 5 днів письмову заявку до Замовника на залучення спецконтингенту для виконання робіт за цим договором, проводити оплату виконаної роботи згідно наданих рахунків;

- допускати для ведення обліку і контролю за ходом виконання підрядних робіт представників Замовника;

- після закінчення терміну дії даного договору передати Замовнику надану земельну ділянку у аналогічному стані в якому вона була передана в момент укладення договору.

Відповідно до пункту 4.2. договору Замовник зобов'язується: надати, земельну ділянку площею 1 247,02 гектарів в придатному для виконання Підрядником умов договору стані із земель які належать Замовнику на підставі ОСОБА_7 на право постійного користування землею серії I-ЗП №001312 від 24.01.1997 р., виданого Вільнянською районною Радою народних депутатів Запорізької області.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що винагорода Підрядника складає 70 % вирощеної продукції, в заліковій вазі, за мінусом вартості витрат понесених Замовником.

Відповідно до п. 5.2. договору, з метою забезпечення майнових інтересів Замовника, сторони встановлюють фіксований Гарантований рівень частки доходу від реалізації даного договору, яку має отримати Замовник, яка у вартісному вираженні становить 1 745 828,00 гривень за згодою сторін, Підрядник зобов'язується в рахунок розрахунків за даним договором сплатити зазначену суму у строк: до 10.09.2017 року - 174 583,00 гривень; до 10.10.2017 року - 174 583,00 гривень; до 10.11.20.17 року - 174 583,00 гривень; до 10.12.2017 року - 174 583,00 гривень; до 10.01.2018 року - 174 583,00 гривень; до 10.02.2018 року - 174 583,00 гривень; до 10.03.2018 року - 174 583,00 гривень; до 10.04.2018 року -174 583,00 гривень; до 10.05.2018 року -174 583,00 гривень; до 10.06.2018 року -174 581,00 гривень, при цьому загибель урожаю, низька урожайність не є підставою для зміни або несплати зазначеної у даній умові договору грошової суми. У випадку оплати зазначеної суми Замовнику, Підрядник є таким що повністю виконав свої зобов'язання перед Замовником по даному договору і в повній мірі набуває право власності на весь вирощений урожай за даним договором.

ОСОБА_8 з п. 6 договору, термін остаточних розрахунків за даним договором встановлюється « 30» листопада 2018 року.

У пункті 8.1. договору визначено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до « 30» листопада 2018 року.

Відповідно до п. 12.1 договору, даний договір укладено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Невідємними частинами договору є схема розміщення земельної ділянки, акт встановлення стану земельної ділянки на момент укладення договору.

ОСОБА_1 прийому-передачі земельної ділянки за договором підряду № Г-20 від 18.08.2017 р. власник земельної ділянки Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1)», в особі директора підприємства ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту, державний акт на право власності землі І-ЗП № 001312 від 24.01.1997 р. (далі-Замовник) передав Приватному підприємству «Агро-Транс», в особі керівника ОСОБА_9, що діє на підставі Статуту, земельну ділянку площею 1 247,02 га: Поле №5 - 121,01 га, Поле № 6 - 35,11 га; Поле №7 - 95,96 га; Поле №9 - 22,01 га; Поле №10- 43,24 га; Поле №12 - 17,09 га; Поле №14- 69,06 га; Поле №15-121,63 га; Поле №17- 70,85 га; Поле №18- 19,65 га; Поле №26 28,50 га; Поле №27 43,91 га; Поле №28 61,38 га; Поле №29 43,47 га; Поле №30 45,40 га; Поле №31 32,84 га; Поле №32 91,06 га; Поле №33 126,38 га; Поле №36 66,20 га; Поле №37 92,27 га.

У пункті 2 ОСОБА_1 зазначено, що Підрядник приймає вищевказану земельну ділянку.

ОСОБА_8 з п. 3 ОСОБА_1 земельна ділянка знаходиться в такому стані: земля ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» на момент складання договору оброблена. Претензій з боку Підрядника немає.

ОСОБА_7 підписаний та скріплений печатками обох підприємств.

04.09.2017 р. між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до вказаного договору, в якій погодили п.4.2. договору викласти в наступній редакції: «Надати доступ до земельної ділянки площею 1 247,02 гектарів, що належить на праві постійного користування Державній установі «Дружелюбівський виправний центр (№1)» на підставі ОСОБА_7 про право постійного користування землею серії І-ЗП №001312 від 24.01.1997 р., виданого Вільнянською районною радою народних депутатів Запорізької області. Земельна ділянка повинна бути в придатному для виконання Підрядником умов договору. Право обробки означеної земельної ділянки надано Замовнику відповідно до договору про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки №1 від 23.05.2017 р., укладеного між Замовником та Державною установою «Дружелюбівський виправний центр (№1)».»

Частиною 2 ст. 235 ЦК України передбачено що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Пунктом 3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 р. №11 визначено, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

До господарських договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на незаконне заволодіння, користування, розпорядження (в тому числі відчуження) об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14, 15 Конституції України).

У пункті 3.11 постанови пленуму Вищого Господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завдання другої сторони, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

ОСОБА_8 до ч. 2 ст. 837 ЦК України, договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Виходячи з вищезазначених норм ЦК України основними ознаками договору підряду є: 1) роботи виконуються на завдання замовника; 2) підрядник виконує їх на свій ризик; 3) результати роботи передаються замовнику; 4) замовник зобов'язаний прийняти результати роботи та оплатити їх.

Аналізуючи зміст умов спірного договору судом встановлено, що цей договір не містить двох істотних умов властивих договору підряду, а саме: не зазначено обов'язок замовника прийняти результати роботи та відсутні умови відповідно до яких замовник здійснює оплату роботи підрядника.

Навпаки, у цьому договору зазначено, що замовник передав майно (земельну ділянку) підряднику та поклав на нього обов'язок вносити плату за його користування, що суперечить та не відповідає вимогам Цивільного кодексу щодо умов договору підряду, а має ознаки договору оренди земельної ділянки.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон 500 тисяч гривень.

Враховуючи, що ціна договору підряду становить 1 мільйон 745 тисяч гривень, спірний Договір підряду повинен був укладатись відповідно до вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель», тобто з проведенням відкритих торгів.

ОСОБА_8 зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

В частині 1 ст. 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» за плату передало ПП «Агро-Транс» земельну ділянку площею 1247 га (відповідно до п. 4.2. Договору) у користування на строк до 30.11.2018 р., таким чином фактично уклавши договір оренди земельної ділянки, який було приховано шляхом укладання 18.08.2017 р. спірного удаваного договору підряду № Г-20 вирощування товарної сільськогосподарської продукції.

З огляду на викладене, до оспорюваного договору підлягають застосуванню нормативно-правові акти, які регламентують вимоги для договорів оренди землі.

Разом з тим, вказаний договір укладено і в порушення вимог Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду землі», з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності без встановлення строку.

Традиційно право володіння розуміється як належність об'єкта певному суб'єкту, фактичне панування суб'єкта над об'єктом; право користування - як процес виробничого застосування і споживання корисних властивостей об'єкта, а також створених за його допомогою благ.

Будучи специфічним правом, право постійного користування характеризується обмеженим суб'єктно-об'єктним складом: об'єктом права власності можуть бути лише земельні ділянки державної або комунальної форми власності, суб'єктами можуть бути лише юридичні особи визначені законом.

Право постійного користування є одним з двох можливих титулів, що надає право користуватися землею: глава 15 ЗК України «Право користування землею» передбачає право користування землею на праві постійного користування та на праві оренди землі.

Відповідно до частини 1 статті 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Таким чином, саме ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)», як землекористувач на титулі права постійного користування, наділений передбаченими правами щодо земельної ділянки.

Законодавець не передбачає винятків щодо можливості реалізації прав землекористувача на праві постійного користування, зокрема, і в частині самостійного господарювання на землі. Договором щодо права постійного користування такі винятки не можуть бути передбачені, оскільки відповідне право (право постійного користування) не може виникати на договірних підставах.

Формулювання законодавця «право самостійного господарювання» підкреслює диспозитивність реалізації права самостійного господарювання безпосереднім землекористувачем, але не свідчить про можливість права господарювання іншою особою, або передачі такого права, підкреслюючи що таке господарювання має відбуватися самостійно.

Зміст погоджених сторонами спірного договору умов свідчить, що взявши на себе зобов'язання надати ПП «Агро-Транс» земельну ділянку для вирощування та збирання товарної сільськогосподарської продукції ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» фактично усунулось від права самостійного господарювання на земельній ділянці та надало право обробки земельної ділянки та збору врожаю ПП «Агро-Транс».

Отже, право на обробку землі та збір врожаю, передбачене умовами спірного договору, являє собою реалізацію правомочностей землекористувача щодо володіння та користування земельною ділянкою, які згідно зі ст. 92 ЗК України, складають титульне права постійного користування.

Як встановлено. судом, право володіння та користування, що належать землекористувачеві на підставі ст. 92 ЗК України, за умовами спірного договору реалізується не самим землекористувачем - ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)», а ПП «Агро-Транс» шляхом обробки землі та збору врожаю на підставі договору підряду №Г-20 вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017 р.

Право самостійного господарювання як право, надане ч. 1 ст. 95 ЗК України саме землекористувачеві, згідно умов спірного договору використовується не землекористувачем, якому належить земельна ділянка на праві постійного користування, а ПП «Агро-Транс», що суперечить вказаній нормі права.

Таким чином договір підряду № Г-20 від 18.08.2017 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції не відповідає вимогам ст.ст. 92, 93 ЗК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Отже, ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» взявши на себе вказані вище права та обов'язки за спірним договором, здійснив розпорядження державною спірною земельною ділянкою, без згоди Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо передачі оспорюваної земельної ділянки в суборенду.

Зі змісту глави 15 ЗК України, як спеціального нормативного акту, що регулює земельні відносини, вбачається, що земельні ділянки можуть бути надані у користування або на праві оренди, або на праві постійного користування.

Отже, земельні ділянки, які використовує ПП «Агро-Транс» не належать йому на жодному з титулів - праві власності чи праві оренди, таким чином землекористування здійснюється ПП «Агро-Транс» за відсутності законодавчо визначеної підстави та використання спірної земельної ділянки ПП «Агро-Транс» на підставі договору підряду № Г-20 від 18.08.2017 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції також суперечить чинному законодавству.

Представник відповідач 2 пояснив, що фактичне виконання підрядником свого обовязку щодо передання замовнику результату виконання робіт за договором підтверджується первинними господарськими документами щодо отримання замовником від підрядника товарної сільськогосподарської продукції насіння соняшнику, яка була на підставі договорів зберігання передана до елеваторів, а в подальшому реалізована на користь інших субєктів господарювання. Грошові кошти від реалізації продукції, що стала предметом договору підряду надходили на рахунок ДП Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1).

На підтвердження вказаного відповідачем 2 було надано до матеріалів справи копії договорів складського зберігання зерна, Реєстри накладних на прийняте зерно і насіння з визначенням якості за середньодобовим зразком за період серпень-вересень 2018 р., копії договорів поставки, довіреності на отримання продукції, ОСОБА_7 прийому-передачі зерна при переоформленні, видаткові та податкові накладні, виписки по руху коштів по рахунках підприємства, Звіти про реалізацію продукції сільського господарства.

Однак, суд зазначив, що за вказаними договорами відповідач-2 та інші підприємства передають на зберігання зерно та насіння олійних культур, та ці договори жодним чином не повязані зі спірним договором. Доказів зворотного відповідачем 2 суду не надано.

При цьому, сторонами за спірним договором не надано жодних доказів виконання умов договору підряду № Г-20 від 18.08.2017 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції (звіти про вирощену продукцію, акти приймання-передачі продукції, розрахунки).

Відповідачем 2 в судовому засіданні 14.01.2019 р. під час розгляду справи по суті було заявлено усне клопотання про надання додаткових документів.

ОСОБА_8 з ч. ч. 3, 8 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В судовому засіданні відповідач 2 зазначив, що документи на виконання спірного договору не були надані, оскільки прокурор не обґрунтовував позовні вимоги вказаними доказами, однак, суд зазначає, що сторони повинні надавати всі наявні в них документи на підтвердження своїх вимог або заперечень, які стосуються предмету спору, та враховуючи, що відповідач 2 належним чином не обґрунтував причини неможливості подання цих доказів у строки встановлені судом, то в задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено.

Відповідно до ч. 8 ст. 93 ЗК України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

У ч. 9 ст. 93 ЗК України зазначено, що відносини пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

В статті 3 Закону України «Про оренду землі» зазначено, об'єкт оренди землі, а саме, земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Ч. 1 ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Оскільки земельні ділянки відносяться до державної форми власності, то відповідно до п. є-1 ст. 15-1 ЗК України розпорядження нею належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, яким в даному випадку є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

У частинах 1, 2, 3 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст. 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою ст.134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об'єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу); будівництва об'єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об'єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок суб'єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання субєктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим; поновлення договорів оренди землі; передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності; надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків; надання земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; надання в оренду земельних ділянок під польовими дорогами, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення (крім доріг, що обмежують масив), відповідно до статті 371 цього Кодексу; надання в оренду земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами, що обслуговують масив земель сільськогосподарського призначення.

Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". (ч. 3 ст. 134 ЗК України)

Отже, у ч.ч. 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України встановлені виключні підстави, що надають можливість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, у тому числі, права оренди земельних ділянок, не на конкурентних засадах, тобто, без проведення земельних торгів.

Однак, жодна з вищевказаних обов'язкових процедур для відведення в оренду земельної ділянки не була виконана сторонами.

ОСОБА_8 з приписами статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначені умови договору оренди землі, а саме істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. ОСОБА_1 згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Отже, у спірному договорі підряду № Г-20 від 18.08.2017 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції сторони визначили всі істотні умови договору, які притаманні договору оренди землі, а саме:

- об'єкт оренди землі (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки). У п. 4.2 договору підряду Г-20 зазначається розмір земельної ділянки - 1247,02 га та правовстановлюючий документ на неї ОСОБА_1 на право постійного користування землею серії I-ЗП №001312 від 24.01.1997 р., схема розміщення земельної ділянки;

- строк дії договору оренди. У п. 8.1 договору визначено строк його дії: з моменту підписання та до 30.11.2018 р.;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату. В пункті 5.2 сторонами визначено розмір, форма та строки сплати. Остаточний термін розрахунків згідно пункту 6.1 договору, встановлено на 30.11.2018 р. Також, у п. 9.2 договору встановлено, що за порушення терміну розрахунків передбачених п. 5.2 договору, підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення від простроченої суми.

Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вказаний договір підряду № Г-20 від 18.08.2017 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції, укладений між ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» та ПП «Агро-Транс» є удаваним та містить ознаки іншого правочину - договору оренди земельної ділянки.

Разом з тим оспорюваний договір, який є договором оренди землі, суперечить вимогам ст.ст. 4-6, 15, 17 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу.

ОСОБА_8 із вимогами ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на настання реальних насідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 3 статті 207 ГК України передбачено, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним та припиняється на майбутнє.

ОСОБА_1 приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи, що у ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» не було повноважень на передачу в оренду наданих йому в постійне користування земель, суд приходить до висновку щодо невідповідності спірного договору вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, отже заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного шляхом підписання сторонами удаваного правочину - договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017 р. № Г-20, між Державним підприємством Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1) та приватним підприємством «Агро-Транс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки відповідач 2 передав відповідачу 1 спірну земельну ділянку за актом прийому-передачі, то й повернення земельної ділянки має відбуватись в такий самий спосіб. Однак, сторонами за цим договором не надано належних та допустимих доказів повернення земельної ділянки відповідачу 2.

Таким чином вимога прокурора про повернення Державному підприємству «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1)» земельної ділянки підлягає задоволенню.

Також, відповідачем 2 надано суду клопотання від 21.12.2018 р. про закриття провадження у справі, оскільки відповідно до п.8.1. договору про організацію праці засуджених та обробіток земельної ділянки №1 від 23.05.2017 р. даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30.11.2018 р. Зважаючи на викладене, спірний договір припинений у зв'язку зі спливом строку, на який його було укладено з 11.2018 р., отже відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, серед іншого, якщо відсутній предмет спору. Також, на підтвердження факту припинення договору та належного виконання сторонами, у тому числі й підрядником, своїх зобов'язань за договором 14.12.2018 р. сторонами було підписано угоду про припинення спірного договору. На підставі викладеного, просить суд провадження у справі №908/1920/18 закрити.

Судом встановлено, що 14.12.2018 р. між ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінальної-виконавчої служби України (№1 )» та Приватним підприємством «Агро-Транс» укладено Угоду про припинення договору про вирощування товарної сільськогосподарської продукції №Г-20 від 18.08.2017 р. відповідно до умов якої сторони засвідчили, що укладений між ними договір про вирощування товарної сільськогосподарської продукції №Г-20 від 18.08.2017 р. є припиненим у зв'язку із спливом строку його дії, а саме: з 30.11.2018 р. Також сторони підписанням цієї угоди засвідчили факт належного виконання ними своїх зобов'язань за Договором.

В пункті 3 Угоди сторони визначили, що «результатом виконання підрядних робіт за договором є певний обсяг сільськогосподарської продукції, що була вирощена Підрядником та передана Замовнику у повному обсязі».

У пункті 4 Угоди зазначено, що ця угода є невідємною частиною договору, набуває чинності з моменту її підписання та скріплення печатками.

Суд зазначає, що відповідачем 2 не надано належних та допустимих доказів повернення земельної ділянки, а саме Акту-приймання передачі цієї ділянки, як і фактичного виконання умов спірного договору, в тому числі перерахування коштів в сумі 1 745 828,00 грн. відповідно до умов пункту 5.2. договору, отже вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Крім того, укладення сторонами Угоди про припинення договору про вирощування товарної сільськогосподарської продукції №Г-20 від 18.08.2017 р. не свідчить про відсутність предмету спору, оскільки недійсність договору встановлюється з моменту його укладання.

Відповідно до п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 р. № 11, розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_8 із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, понесених прокурором підлягають стягненню з відповідачів 1, 2 в загальному розмірі 3 524,00 грн. окремо з кожного по 1 762 ,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений шляхом підписання сторонами удаваного правочину - договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017 р. № Г-20, між Державним підприємством Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1) (70053, Запорізька область, Вільнянський район, с. Дружелюбівка, вул. Олімпійська, буд. 2; ) та приватним підприємством Агро-Транс (52605, Дніпропетровська область, Васильківський район, с. Манвелівка, вул. Лесі Українки, буд. 10; ).

3. Зобов'язати приватне підприємство Агро-Транс (52605, Дніпропетровська область, Васильківський район, с. Манвелівка, вул. Лесі Українки, буд. 10; ) повернути Державному підприємству Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№1) (70053, Запорізька область, Вільнянський район, с. Дружелюбівка, вул. Олімпійська, буд. 2; ) земельну ділянку площею 1247,02 га, отриману на підставі договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 18.08.2017 р. № Г-20.

4. Стягнути з приватного підприємства Агро-Транс (52605, Дніпропетровська область, Васильківський район, с. Манвелівка, вул. Лесі Українки, буд. 10; ) на користь прокуратури Запорізької області в особі Токмацької місцевої прокуратури (69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Матросова 29 а, ; розрахунковий рахунок № 0271, код класифікації видатків бюджету - 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

5. Стягнути з Державного підприємства Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 1) (70053, Запорізька область, Вільнянський район, с. Дружелюбівка, вул. Олімпійська, буд. 2; ) на користь прокуратури Запорізької області в особі Токмацької місцевої прокуратури (69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Матросова 29 а, ; розрахунковий рахунок № 0271, код класифікації видатків бюджету - 2800, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повне рішення складено 24.01.2019 р.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.