ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2019м. ДніпроСправа № 904/7601/17

Суддя Господарського cуду Дніпропетровської області Татарчук В.О. за участю секретаря судового засідання Білана О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» (с. Рівне, Покровський район, Донецька область)

до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби (м. Дніпро)

Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (м. Дніпро)

про стягнення 201037,83грн.

Представники:

від позивача: Гнатенко Ю.Є. дов. 28.12.2018

від відповідача 1: Дерець Т.В. дов. № 255/10/04-50-10 від 29.01.2018

від відповідача 2: Буданцева В.О. дов. № 01-08-157-12343 від 17.12.2018

вільний слухач: ОСОБА_4 пасп. серії НОМЕР_1

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест» звернулось з позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення матеріальної шкоди, а саме збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 201037,83грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «АПК-Інвест», як сільськогосподарське підприємство, яке протягом 2014-2016 років відповідало критеріям, визначеним пунктом 209.18 статті 209 Податкового кодексу України, подає до контролюючого органу за кожний податковий період дві декларації з податку на додану вартість (ПДВ): із розрахунками з бюджетом та спеціальну. Пунктом 209.18 статті 209 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності, які відповідають критеріям, визначеним статтею 209 цього Кодексу, але не обрали спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського, лісового господарства та рибальства, передбаченого статтею 209 цього Кодексу, і на загальних підставах вважаються платником податку на додану вартість, за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну власного виробництва, а також за молочні продукти, молочну сировину та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств у розмірі, зазначеному у пункті 209.2 цієї статті і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції. В зв'язку із скасуванням у 2015 році у судовому порядку протиправних рішень Дніпропетровської митниці ДФС про корегування митної вартості з метою повернення зайво сплачених до державного бюджету сум ПДВ, позивач керуючись чинним законодавством, неодноразово звертався до Дніпропетровської митниці ДФС, як до органу, що здійснює контроль за справлянням вказаних платежів до бюджету, із заявами про повернення зайво сплачених ПрАТ «АПК-Інвест» до державного бюджету коштів.

Проте, митний орган, протягом 2015-2016 років, в межах його компетенції, безпідставно та протиправно відмовляв позивачеві у поверненні зайво сплачених коштів, чим, впродовж тривалого часу, позбавляв платника податків права на розпорядження його власними обіговими коштами у розмірі 201037,83грн. За наведених обставин, ПрАТ «АПК-Інвест» звернулося із позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, за результатами розгляду якого постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 у справі №804/5862/16, яка була залишена у силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 18.04.2017 у справі №804/5862/16:

- визнано протиправною відмову відповідача-1 щодо повернення позивачу з Державного бюджету України суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 201037,83грн та зобов'язано Дніпропетровську митницю прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 201037,83грн та подати його для виконання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На виконання судового рішення, ПрАТ «АПК-Інвест» 18.05.2017 за платіжним дорученням №149 було отримано з Державного бюджету України суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 201037,83грн.

Проте, у зв'язку із зміною положень податкового законодавства у 2017 році, ПрАТ «АПК-Інвест» станом на дату отримання надмірно сплаченої суми з ПДВ з Державного бюджету України, було змушено провести коригування своїх податкових зобов'язань та зменшити розмір свого податкового кредиту на розмір отриманої суми - 201037,83грн, що підтверджується внесенням відповідних відомостей до строки 11.1 декларації з ПДВ ПрАТ «АПК-Інвест» за травень 2017 року.

ПрАТ «АПК-Інвест» зазначає, що через вчинення з боку відповідача-1 протиправних дій та прийняття ним протиправних рішень за обставин, встановлених наведеним вище судовим рішенням, на момент отримання відповідної суми, позивач через внесення змін з 01.01.2017 у податкове законодавство, як сільгоспвиробник, було позбавлено права залишити 201037,83грн у власному розпорядженні. Таким чином, за умови правомірної поведінки з боку Дніпропетровської митниці ДФС, ПрАТ «АПК-Інвест» мало б всі правові підстави для того, щоб залишити у власному розпорядженні суму ПДВ у розмірі 201037,83грн та спрямувати її на розвиток власного виробництва тваринницької продукції.

Таким чином, позивач вважає себе за належного платника податків, постраждалим від наслідків протиправних дій, рішень Дніпропетровської митниці ДФС, та таким, що має всі підстави на відшкодування з боку держави завданої йому майнової шкоди за завдані збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 201037,83грн.

Відповідач-1 заперечує проти позову з огляду на те, що зазначена позивачем сума - 201037,83грн є різницею у сплаті податку на додану вартість при здійсненні оформлення товару за митними деклараціями №110120000/2014/416475 від 28.11.2014, №110120000/2015/403166 від 25.03.2015, №10120000/2015/406490 від 30.05.2015 та №110120000/2015/407284 від 15.06.2015, на яку була збільшена сума ПДВ у зв'язку з прийняттям митницею рішень про коригування митної вартості.

Виконуючи судове рішення, що набрало законної сили, митницею 15.05.2017 підготовлено висновок (вих.№852/10/04-50-19-04) та направлено до органу Державної казначейської служби України. Зазначені кошти стягнуто з державного бюджету на поточний рахунок позивача 18.05.2017, що підтверджується випискою за рахунками обліку доходів державного бюджету (у вигляді електронного реєстру). Отримання зазначеної суми не заперечується і позивачем.

Також, згідно отриманої відповіді підприємства від 24.06.2016 №4438/10 та наданих документів Красноармійська ОДПІ повідомила, що:

- суми ПДВ митної декларації від 30.05.2015 №110120000/2015/406490 було включено до складу податкового кредиту за травень 2015 року декларації з ПДВ (спеціальний) від 18.06.2015 №, суми ПДВ по аркушу коригування до цієї митної декларації включені до складу податкового кредиту за серпень 2015 року декларації з ПДВ (спеціальний ) від 18.09.2015 №;

- суми ПДВ митної декларації від 15.06.2015 №110120000/2015/407284 було включено до складу податкового кредиту за червень 2015 року декларації з ПДВ (спеціальний) від 15.07.2015 №, суми ПДВ по аркушу коригування до цієї митної декларації був включений до складу податкового кредиту за вересень 2015 року декларації з ПДВ (спеціальний) від 19.10.2015 №.

Ця інформація і стала підставою для надання митницею позивачу відповіді про відсутність підстав для повернення коштів. Позиція митниці була підтримана Державною фіскальною службою України у листі від 25.08.2016 №18442/6/99-99-19-01-01-15 за результатами розгляду скарги позивача.

Неправомірним також, на думку відповідача-1, є посилання позивача на норми п. 209.18 ст. 209 Податкового кодексу України, оскільки зазначена норма передбачає право платника податку на залишення податку на додану вартість у повному обсязі та спрямування цих сум на підтримку власного виробництва, однак, це стосується суми податку, що підлягає сплаті до Державного бюджету за реалізацію продукції, виробленої у власних виробничих цехах. Сума податку на додану вартість, яка була повернута позивачу та яку він вважає упущеною вигодою, була сплачена позивачем при ввезені товару на митну територію України та не має відношення до реалізації продукції.

Відповідач-2 при попередньому розгляді справи відзив на позов не надав.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 по даній справі позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 вищевказане рішення суду скасовано та прийнято нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.05.2018 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зауважила, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. При цьому вибір способу захисту є прерогативою саме позивача, і суд повинен розглянути спір саме відповідно до обраного ним способу захисту з урахуванням обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Місцевий господарський суд встановивши наявність усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування збитків, а суд апеляційної інстанції - їх відсутність, не дослідили обставин прийнятності застосування п.п. 209.18 ст. 209 ПК України (у відповідній редакції) до даних правовідносин та не встановили, чи мав позивач взагалі право на залишення відповідних сум ПДВ у своєму розпорядженні відповідно до сказаної статті, на яку останній посилається в обґрунтування своїх вимог.

Проте місцевий господарський суд в порушення ст. 43 ГПК України (в редакції, чинній на момент винесення рішення) та суд апеляційної інстанції в порушення ст. 86 ГПК України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) не встановили, стосовно якого саме товару було проведення коригування митної вартості відповідачем-1, у зв'язку з чим, збільшилися зобов'язання позивача зі сплати ПДВ на загальну суму 201037,83грн, та чи використовувався цей товар сільськогосподарським підприємством для виготовлення зазначених у п.п. 209.18 ст. 209 ПК України товарів (послуг) з урахуванням видів господарської діяльності ПрАТ «АПК-Інвест», та як результат, чи був наділений позивач правом в даному випадку на залишення сум ПДВ у розпорядженні підприємства і на спрямування їх на підтримку власного виробництва тваринницької продукції.

В той же час, дослідження зазначених обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору, оскільки саме на п.п. 209.18 ст. 209 ПК України позивач посилається як на правову норму, що надавала йому право на залишення відповідних сум ПДВ у розпорядженні підприємства і на спрямування їх на підтримку власного виробництва тваринницької продукції.

Враховуючи викладене, беручи до уваги передбачені ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів у даній справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, достеменно встановити стосовно якого саме товару було проведення коригування митної вартості відповідачем-1, у зв'язку з чим збільшилися зобов'язання позивача зі сплати ПДВ на загальну суму 201037,83грн, та чи використовувався цей товар сільськогосподарським підприємством для виготовлення зазначених у п.п. 209.18 ст. 209 ПК України товарів (послуг) з урахуванням видів господарської діяльності ПрАТ «АПК-Інвест», та як результат - чи був наділений позивач правом в даному випадку на залишення сум ПДВ у розпорядженні підприємства і на спрямування їх на підтримку власного виробництва тваринницької продукції, проаналізувати докази, що надані сторонами на підтвердження їх вимог та заперечень, і в залежності від установлених обставин вирішити спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Саме вказані обставини були підставами для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 і постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 та направлення справи на новий розгляд.

Позивач при новому розгляді надав пояснення та додаткові обґрунтування обставин прийнятності застосування п.п. 209.18 ст. 209 ПК України (у відповідній редакції) до даних правовідносин та право ПрАТ «АПК-Інвест» на залишення відповідних сум ПДВ у своєму розпорядженні відповідно до вказаної статті.

Відповідач-1 при новому розгляді справи просить відмовити у задоволенні позову та додатково зазначає, що правовідносини між митницею та позивачем завершились з моменту отримання позивачем на його розрахунковий рахунок з державного бюджету суми 201037,83грн, яка є фактично різницею між сумою податку на додану вартість, розрахованою відповідно до рішення про коригування митної вартості, та сумою податку на додану вартість, розрахованою за заявленою декларантом за ціною договору митною вартістю товару «лізин: L-лізин моногідрохлорид 98,5% кормовий», на підставі оформлених митницею висновків про повернення надмірно сплачених платежів на виконання судових рішень, що набрали законної сили. Зазначена сума була повернута на рахунок позивача органами державного казначейства відповідно до висновку про повернення надмірно сплачених платежів, підготовленого митницею у встановленому порядку. Після підтвердження казначейством факту повернення коштів з державного бюджету та здійснення митного оформлення митницею оформлено відповідні аркуші коригування до митних декларацій. Довідка-розшифровка до рядка 11.1 податкової декларації з ПДВ за травень 2017 року та витяг з рахунку № 68521 «Розрахунки з іншими кредиторами за митними деклараціями», яка також свідчить про повернення отриманої у травні 2017 року суми до державного бюджету не є належними доказами у справі про наявність упущеної вигоди та її розміру, оскільки не містять інформації щодо причини повернення цих коштів та відповідно не можуть свідчити, що таке повернення пов'язане з неправомірними діями митниці. Питання подальшого повернення підприємством цих коштів до державного бюджету не стосується митниці та знаходиться в межах компетенції податкових органів.

Відповідач-2 при новому розгляді справи письмових пояснень з урахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.05.2018 не надав та представник в судовому засіданні заперечив проти позову.

В судовому засіданні 17.01.2019 були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статуту ПрАТ «АПК-Інвест», затвердженого загальними зборами засновників 11.09.2006, протокол № 1 (з подальшими змінами і доповненнями), основним видом діяльності товариства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

У 2016 році ПрАТ «АПК-Інвест» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненаправлення у встановлені законодавством строки висновку про повернення надмірно сплаченої суми ПДВ в загальному розмірі 201037,83грн до органу Державного казначейства України та зобов'язати відповідача негайно здійснити дії, передбачені ст. 43 Податкового кодексу України та розділом ІІІ Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 № 618, а саме: передати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів (надмірно сплачених сум ПДВ у загальному розмірі 201037,83грн) з відповідного бюджету на підставі заяви позивача № 508 про повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, надмірно сплачених до бюджету від 15.08.2016; встановити строк для подання відповідачем до суду звіту про виконання постанови суду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 у справі № 804/5862/16, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017, позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Дніпропетровської митниці ДФС щодо повернення ПрАТ «АПК-Інвест» з Державного бюджету України суми надмірно сплаченого ПДВ у розмірі 201037,83грн, викладену у листі від 23.08.2016 за вих. № 1753/10/04-50-19-01. Зобов'язано Дніпропетровську митницю ДФС прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України на користь ПрАТ «АПК-Інвест» суми надмірно сплаченого ПДВ у розмірі 201037,83грн та подати його для виконання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У зазначеній постанові встановлені наступні обставини.

З метою митного оформлення ввезених товарів в режимі імпорту ПрАТ «АПК-Інвест» подано до Дніпропетровської митниці ДФС митні декларації: №110120000/2014/415933 від 18.11.2014, №110120000/2015/402793 від 17.03.2015, №110120000/2015/406359 від 28.05.2015 та №110120000/2015/406994 від 09.06.2015, якими визначено митну вартість товару за першим методом (за ціною контракту).

За результатами митного контролю щодо вище вказаних митних декларацій Дніпропетровською митницею ДФС прийнято наступні рішення про коригування митної вартості товарів: №110120000/2014/400065/1 від 28.11.2014 (щодо МД №110120000/2014/415933 від 18.11.2014); №110120000/2015/400008/1 від 24.03.2015 (щодо МД №110120000/2015/402793 від 17.03.2015); №110120000/2015/400016/1 від 29.05.2015 (щодо МД №110120000/2015/406359 від 28.05.2015); №1101200-00/2015/400018/1 від 15.06.2015 (щодо МД №110120000/2015/406994 від 09.06.2015), а також відповідні картки відмови в прийнятті цих митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №110120000/2014/00249 від 28.11.2014, №110120000/2015/00039 від 24.03.2015, №110120000/2015/00063 від 29.05.2015 та №110120000/2015/00072 від 15.06.2015 відповідно, якими відповідач відмовив позивачу у прийнятті заявленої останнім митної вартості за першим методом (ціною контракту) та визначив митну вартість товарів за резервним методом, чим збільшив зобов'язання позивача зі сплати ПДВ на загальну суму 201037,83грн, мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання на загальну суму 59126,18грн та додаткового імпортного збору на такі товари на загальну суму 36429,69грн.

Ввезений позивачем на митну територію України товар був випущений у вільний обіг відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України за митними деклараціями №110120000/2014/416475 від 28.11.2014, №110120000/2015/403166 від 25.03.2015, №10120000/2015/406490 від 30.05.2015 та №110120000/2015/407284 від 15.06.2015, якими ПрАТ «АПК-Інвест», з урахуванням рішень митниці про коригування митної вартості, задекларувало митну вартість за резервним методом, сплативши митні платежі згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, та забезпечивши сплату різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митницею, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу, а саме: шляхом сплати у якості фінансової гарантії ПДВ на загальну суму 201037,83грн, мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання, на загальну суму 59126,18грн та додаткового імпортного збору на такі товари на загальну суму 36429,69грн, а саме: 11767,57грн (мито за МД №110120000/2014/415933 від 18.11.2014); 38561,40грн (ПДВ за МД №110120000/2014/415933 від 18.11.2014); 16075,60грн (мито за МД №110120000/2015/403166 від 25.03.2015); 12365,84грн (додатковий імпортний збір за МД №110120000/2015/403166 від 25.03.2015); 55151,67грн (ПДВ за МД №110120000/2015/403166 від 25.03.2015); 16499,71грн (мито за МД №10120000/2015/406490 від 30.05.2015); 12692,08грн (додатковий імпортний збір за МД №10120000/2015/406490 від 30.05.2015); 56606,68грн (ПДВ за МД №10120000/2015/406490 від 30.05.2015); 14783,30грн (мито за МД №110120000/2015/407284 від 15.06.2015); 11371,77грн (додатковий імпортний збір за МД №110120000/2015/407284 від 15.06.2015); 50718,08грн (ПДВ за МД №110120000/2015/407284 від 15.06.2015), всього на загальну суму 296593,70грн.

При цьому рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів: №110120000/2014/400065/1 від 28.11.2014, №110120000/2015/400008/1 від 24.03.2015, №110120000/2015/400016/1 від 29.05.2015 та №110120000/2015/4000-18/1 від 15.06.2015, а також відповідні картки відмови в прийнятті цих митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №110120000/2014/00249 від 28.11.2014, №110120000/-2015/00039 від 24.03.2015, №110120000/2015/00063 від 29.05.2015 та №110120000/2015/00072 від 15.06.2015 були оскарженні ПрАТ «АПК-Інвест» в судовому порядку.

Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 у справі № 804/3359/15 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПрАТ «АПК-Інвест» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення Дніпропетровської митниці ДФС від 28.11.2014 про коригування митної вартості товарів №110120000/2014/400065/1 у відношенні митної декларації №110120000/2014/415933 від 18.11.2014 та картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.11.2014 №110120000/2014/00249, а також про визнання протиправними дій Дніпропетровської митниці ДФС із прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 28.11.2014 №110120000/2014/400065/1 та видачі картки відмови від 28.11.2014 №110120000/2014/00249.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 у справі № 804/3359/15 рішення суду першої інстанції скасовано, а позов ПрАТ «АПК-Інвест» до Дніпропетровської митниці ДФС задоволено частково, визнано протиправними та скасовано рішення Дніпропетровської митниці ДФС від 28.11.2014 про коригування митної вартості товарів №110120000/2014/400065/1 та картку відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску-пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.11.2014 №110120000/201400249, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 у справі № 804/7663/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2015, позовні вимоги ПрАТ «АПК-Інвест» до Дніпропетровської митниці ДФС задоволено частково, визнано протиправними та скасовано рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 110120000/2015/400008/1 від 24.03.2015 та картку відмови Дніпропетровської митниці ДФС у прийнятті митної декларації, у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110120000/2015/00039 від 24.03.2015, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 у справі № 804/9527/15 позовні вимоги ПрАТ «АПК-Інвест» до Дніпропетровської митниці ДФС задоволено частково, визнано протиправними та скасовано рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №110120000/2015/400016/1 від 29.05.2015 та №110120000/2015/400018/1 від 15.06.2015, а також визнано протиправними та скасовано картки відмови Дніпропетровської митниці у прийнятті митних декларацій №110120000/2015/00063 від 29.05.2015 та №110120000/2015/00072 від 15.06.2015, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Таким чином, судовими рішеннями у справах № 804/3359/15, № 804/9527/15 та № 804/7663/15 встановлено правомірність визначення ПрАТ «АПК-Інвест» митної вартості ввезених ним товарів за першим методом (ціною контракту) та протиправність рішень Дніпропетровської митниці ДФС про коригування цієї митної вартості товарів, а також відповідних карток відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення, через що ці рішення відповідача скасовані.

В свою чергу суми ПДВ у загальному розмірі 201037,83грн за митними деклараціями №110120000/2014/416475 від 28.11.2014, №110120000/2015/403166 від 25.03.2015, №10120000/2015/406490 від 30.05.2015 та №110120000/2015/407284 від 15.06.2015 були включені ПрАТ «АПК-Інвест» до складу податкового кредиту за відповідні звітні періоди, що підтверджується податковими деклараціями з ПДВ позивача, копії яких долучені до матеріалів справи, а також листами ГУ ДФС у Донецькій області від 26.01.2016 №1306/05-16-22-02 та від 03.03.2016 №3962/8/05-16-14-01 та листом Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 17.02.2016 №2923/8/05-16-22-02, що свідчить про те, що позивач відповідно до ст. 198 Податкового кодексу України взяв участь у зменшенні податкових зобов'язань з ПДВ підприємства, які підлягають сплаті до Державного бюджету України.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 у справі № 804/5862/16 відповідачем-1 15.05.2017 підготовлено висновок та направлено до органу Державної казначейської служби України. Грошові кошти у сумі 201037,83грн було перераховано на рахунок позивача 18.05.2017 згідно з платіжним дорученням № 149.

Посилаючись на те, що за умови правомірної поведінки Дніпропетровської митниці ДФС позивач мав всі правові підстави залишити у власному розпорядженні суму ПДВ у розмірі 201 037грн відповідно до положень п.п. 209.18 ст. 209 Податкового кодексу України (у редакції, яка була чинною станом на дату подання позивачем митних декларацій та вчинення відповідачем-1 неправомірних дій (2014-2015рр)) та спрямувати зазначену суму на розвиток власного виробництва тваринницької продукції, в якості державної підтримки сільськогосподарських виробників, чого через неправомірні дії відповідача здійснено не було, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до Дніпропетровської митниці ДФС про стягнення грошових коштів в якості відшкодування шкоди в розмірі 201037,83грн, у зв'язку з прийняттям відповідачем рішень, які були визнані незаконними і скасовані.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 1166 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правила щодо відшкодування шкоди, завданої органом державної влади встановлені ст. 1173 ЦК України, згідно якої завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, даною правовою нормою встановлено, що державою підлягає до відшкодування шкода, яка завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади.

Отже, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173 ЦК України передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до ст. 546 Митного кодексу України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів. Митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і підпорядковується йому. Не допускається втручання у діяльність митниць інших територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику; митниця здійснює свою діяльність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (Автономна Республіка Крим; область; міста Київ, Севастополь). Окремі митниці можуть здійснювати свою діяльність на територіях двох чи більше адміністративно-територіальних одиниць або на всій території України.

За статтею 336 Митного кодексу України однією з форм митного контролю посадовими особами органів доходів і зборів, є перевірка документів та відомостей, які згідно статті 355 Митного кодексу України подаються органу доходів і зборів під час переміщення товарів через митний кордон України.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України відповідачем-1 здійснено митний контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також, ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що до збитків відносяться: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу державної влади, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Отже, позивач повинен довести протиправність дій відповідачів, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Також, важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд зазначає, що оскільки предметом спору є стягнення шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача-1, то позивачу необхідно довести склад цивільного правопорушення, його підстави та розмір неодержаних доходів.

Здійснюючи розрахунок суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач посилається на митні декларації:

№110120000/2014/416475 від 28.11.2014 (справа №804/359/15), розмір зайво сплаченого податку на додану вартість 38561,4грн;

№110120000/2015/403166 від 25.03.2015 (справа №804/7663/15), розмір зайво сплаченого податку на додану вартість 55151,67грн;

№10120000/2015/406490 від 30.05.2015 - розмір зайво сплаченого податку на додану вартість 56606,68грн;

№110120000/2015/407284 від 15.06.2015 (справа №804/9527/15), розмір зайво сплаченого податку на додану вартість 50718,08грн.

Після отримання у травні 2017 року суми зайво сплаченого податку на додану вартість, позивачем у червні 2017 року здійснено коригування податкового кредиту, внаслідок чого грошові кошти, отримані з бюджету із запізненням, було перераховано до бюджету за наслідками поточного звітного періоду (декларація з податку на додану вартість за травень 2017 року та довідка-розшифровка відомостей, внесених до рядка 11.1 декларації з ПДВ за травень 2017 року, зокрема на суму 20759664грн міститься в матеріалах справи).

Пунктом 209.18 ст. 209 ПК України (в редакції, чинній станом на дату подання позивачем митних декларацій та вчинення відповідачем-1 неправомірних дій (2014-2015р.р.)) було передбачено, що сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності, які відповідають критеріям, визначеним ст. 209 цього Кодексу, але не обрали спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського, лісового господарства та рибальства, передбаченого ст. 209 цього Кодексу, і на загальних підставах вважаються платником податку на додану вартість, за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну власного виробництва, а також за молочні продукти, молочну сировину та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції. У разі якщо товарно-матеріальні цінності, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення зазначених у цьому пункті товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з частки використання таких товарно-матеріальних цінностей в операціях сільськогосподарського виробництва та відповідно в інших операціях.

Таким чином, за умови правомірної поведінки з боку Дніпропетровської митниці ДФС, позивач мав всі правові підстави залишити у власному розпорядженні суму ПДВ у розмірі 201037,83грн у відповідності до положень підпункту 209.18 статті 209 Податкового кодексу України (у редакції, яка була чинною станом на дату подання позивачем митних декларацій та вчинення відповідачем-1 неправомірних дій (2014-2015)) та спрямувати зазначену суму на розвиток власного виробництва тваринницької продукції як державну підтримку сільськогосподарських товаровиробників.

На виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.05.2018 при новому розгляді справи судом встановлено наступне.

ПрАТ «АПК-Інвест», у відповідності до положень Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) у 2014 - 2016 р.р. здійснювало свій податковий облік як сільськогосподарське підприємство, яке відповідає критеріям, визначеним статтею 209 цього Кодексу, але не обрало спеціального режиму оподаткування.

ПрАТ «АПК-Інвест» є сільгоспвиробником, основними видами діяльності якого є: « 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.46 Розведення свиней, 01.50 Змішане сільське господарство, 10.11 Виробництво м'яса, 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах, 46.23 Оптова торгівля живими тваринами», що підтверджується видами діяльності позивача, зазначеними в статуті, статистичній довідці та статистичній звітності.

Товариство у 2014-2015 р.р. (період придбання лізину) користувалось на правах оренди земельними ділянками загальною площею 18000 - 19000га, на яких вирощувались зернові культури. Основні фонди товариства включають комбікормовий завод, п'ять свинокомплексів у складі тваринницького комплексу, м'ясокомбінат, автопарк вантажних та легкових автомобілів, сільськогосподарську техніку, насіннєвий завод.

Згідно зі статтею 209 ПК України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин), до сільськогосподарських підприємств належать резиденти, що здійснюють підприємницьку діяльність в сфері сільського, лісового господарства, рибальства, питома вага реалізації вироблених ними на власних або орендованих основних фондах сільськогосподарських товарів становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Питома вага сільськогосподарських товарів до вартості всіх реалізованих товарів ПрАТ «АПК-Інвест» протягом 2013 -2015 років становила 92 - 97 відсотків. Основний дохід отримано від реалізації продукції м'ясопереробки, що підтверджується копіями оборотних відомостей за рахунком 7013.

Питома вага іншої реалізації, а саме основних фондів, зернових культур та інш. в цей період становила 3-8 відсотків. Податкові зобов'язання та відповідно податковий кредит від таких операцій відображено в податкових деклараціях з ПДВ, код 0110.

Так, протягом 2014 року позивачем реалізовано зернових культур на суму 3,3млн.грн, олійних культур на суму 36,8млн.грн, свиней на суму 20,7млн.грн, продукції м'ясопереробки на суму 1412,8млн.грн.

Дані щодо реалізації продукції відображено в статистичній звітності за 2014 рік за формами 21-заг «Реалізація сільськогосподарської продукції», 1 П-НПП «Звіт про виробництво та реалізацію промислової продукції». Таким чином, питома вага реалізованої продукції тваринництва та м'ясопереробки становила 97,3% згідно статистичної звітності за 2014, 2015 роки.

Також, суд зазначає, що ПрАТ «АПК-Інвест» є платником податку на додану вартість на загальних підставах, що підтверджується свідоцтвом платника ПДВ №100332922 та витягом з реєстру платників ПДВ №010.

За відповідними митними деклараціями позивачем отримано лізин у кількості: № 110120000/2014/416475 від 28.11.2014 - 54т; № 110120000/2015/403166 від 25.03.2015 - 36т; № 110120000/2015/406490 від 30.05.2015 - 36т; № 110120000/2015/407284 від 15.06.2015 - 36т.

Лізин (амінокислота) є кормовою добавкою для комбікормів.

Придбана сировина (лізин) в повному обсязі використана при виробництві комбікормів на власному комбікормовому заводі. Виготовлений комбікорм використано для відгодівлі свиней на свинокомплексах тваринницького комплексу позивача.

Свині передані на забій на власний м'ясокомбінат, із отриманої сировини виготовлена м'ясна та ковбасна продукція, яка реалізована покупцям. Частину свиней реалізовано в живій вазі.

Від реалізації готової продукції нараховано податкові зобов'язання з ПДВ, які відображено в податковій декларації з ПДВ (спеціальній) - за кодом 0130, що подається платниками ПДВ - сільгоспвиробниками, що відповідають критеріям п. 209.18 ст. 209 ПКУ (копії містяться у матеріалах справи).

Тобто, лізин є складовою частиною сировини, яка шляхом багатостадійного процесу переробки і перенесення вартості бере участь у формуванні собівартості готової продукції.

Таким чином, податковий кредит від придбання такої сировини відображається в тій же декларації з ПДВ, що й податкові зобов'язання від реалізації готової продукції м'ясопереробки.

Судом досліджено схему операцій щодо формування собівартості готової продукції, що міститься в матеріалах справи.

Оприбуткування в бухгалтерському обліку добавок до комбікормів, до яких належить і лізин, відбувається за Дт рах. 20142 «Основна сировина (добавки) комбікормовий завод», відпуск у виробництво - з кредиту рах. 20142 в дебет рах. 233 «Виробництво комбікорму».

Відпуск готових комбікормів з комбікормового заводу на свинокомплекси тваринницького комплексу в бухгалтерському обліку відображається за Кт рах. 262 «Готова продукція комбікормового виробництва» в Дт рах. 20822 «Корми (власні) тваринницький комплекс».

Списання вартості кормів на собівартість вирощування свиней відображається за Кт рах. 20822 в Дт рахунків 2321* «Відтворення Свинокомплекс*», або в Дт рахунків 2322* «Опорос Свинокомплекса*», або в Дт рахунків 2323* «Дорощування Свинокомплекс*» - за субрахунками (позначка*), у відповідності до номеру свинокомплекса (від 1 до 5).

Дохід від реалізації продукції тваринництва в живій вазі відображається за Кт рах. 7012 «Дохід від реалізації продукції тваринництва» в Дт рах. 3611 «Розрахунки з вітчизняними покупцями за товари», податкові зобов'язання від реалізації відображаються за Кт рах. 6432 «Податкові зобов'язання (переробка м'яса)» в Дт рах. 7012.

Податкові зобов'язання з ПДВ відображено в податковій декларації з ПДВ (спеціальній) - за кодом 0130.

Переміщення свиней для забою на м'ясокомбінат відображається за Кт рах. 212* «Тварини на дорощуванні Свинокомплекс*» в Дт рах. 20131 «Основна сировина (м'ясо) м'ясокомбінат».

Через відділення забою та первинної обробки субпродуктів, рух свинини за яким обліковується за рах. 20131, сировина переробляється до стадії напівфабрикатів, облік яких здійснюється за рах. 251 «Напівфабрикати м'ясопереробки».

Облік надходження/вибуття сировини на стадіях переробки м'ясної сировини за технологічними процесами здійснюється за рахунками 234* «М'ясопереробка». Готова продукція м'ясокомбінату обліковується за Дт рах. 261 «Готова продукція м'ясопереробки» з Кт рахунків 234* або 251.

Дохід від реалізації продукції м'ясопереробки, тобто ковбасних виробів, замороженого м'яса, охолодженого м'яса, субпродуктів, відображається за Кт рах. 7013 «Дохід від реалізації продукції м'ясопереробки» в Дт рах. 3613 «Розрахунки з вітчизняними покупцями за готову продукцію м'ясопереробки», податкові зобов'язання від реалізації відображаються за Кт зах. 6432 «Податкові зобов'язання (переробка м'яса)» в Дт рах. 7013.

Податкові зобов'язання з ПДВ відображено в податковій декларації з ПДВ (спеціальній) - за кодом 0130.

Оборотні відомості за наведеними в схемі формування собівартості готової продукції за періоди: листопад, грудень 2014 року, березень, квітень, травень, червень 2015 року, також, містяться у матеріалах справи.

Таким чином, за результатами судового розгляду встановлено, що коригування митної вартості відповідачем-1 було проведено щодо придбаного позивачем лізину, у зв'язку з чим збільшилися зобов'язання позивача зі сплати ПДВ на загальну суму 201037,83грн, вказаний товар використовувався сільськогосподарським підприємством для виготовлення зазначених у п.п. 209.18 ст. 209 ПК України товарів (послуг) з урахуванням видів господарської діяльності ПрАТ «АПК-Інвест», та як результат позивач був наділений правом в даному випадку на залишення сум ПДВ у розпорядженні підприємства і на спрямування їх на підтримку власного виробництва тваринницької продукції.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що позивачем доведені всі складові (елементи) цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою), передбачені спеціальними нормами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

На підставі наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення матеріальної шкоди, а саме - збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 201037,83грн задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000 м. Дніпро, вул. Челюскіна,1, ідентифікаційний код 37988155) на користь приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» (85325 Донецька область, Покровський район, с. Рівне, вул. Шопена, б.1-А, ідентифікаційний код 34626750) матеріальну шкоду, а саме - збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 201037,83грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.01.2019.

Суддя В.О. Татарчук