СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2019 р. Справа № 922/1574/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Радіонова О.О.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - Куц К.К., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №311 від 20.11.2006, довіреність № б/н від 08.06.17 р.,

треті особи- не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.1102) на рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018 (повний текст складено 22.10.2018, суддя Калініченко Н.В.) у справі №922/1574/17

за позовом приватного сільськогосподарського підприємства "Барвінок", с.Колонтаїв

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на

стороні позивача:

ОСОБА_2, с.Любівка,

ОСОБА_3, с.Любівка

ОСОБА_4, с.Любівка

до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, с. Любівка

про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на нежитлові будівлі, а саме: складське приміщення (кладова) літ. "Б-1" площею 105,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; складське приміщення (тік-комбікормовий склад) літ. "Б-1" площею 526,2 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-є село Любівка Краснокутського району Харківської області; ферма (свинарник) літ. "Б-1" площею 498,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2; складське приміщення (зерносушарка) літ. "Б-1" площею 262,3 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-в село Любівка Краснокутського району Харківської області; складське приміщення (зерносховище) літ. "Б-1" площею 361,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; критий тік літ. "В-1" площею 1002,4 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-є село Любівка Краснокутського району Харківської області; складське приміщення (продовольчий склад) літ "Б-1" площею 163,1 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-ж село Любівка Краснокутського району Харківської області; ферма (свинарник) літ. "Б-1" площею 831,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2; нежитлова будівля (будинок тваринників) літ. "Б-1" площею 96,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2.

Позов мотивовано тим, що позивач у 2001-2004 роках став володільцем вищевказаного майна та по теперішній час безперервно та відкрито, в тому числі, з відома відповідача, володіє та користується ним. Вказані обставини, на думку позивача, з урахуванням приписів ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність наступних фактів:

добросовісного заволодіння позивачем спірним майном, оскільки таке майно було набуто не від власника - Любівської спілки пайовиків, а через ОСОБА_5, який є одноособовим засновником ПСП "Барвінок", та ПСП "Долина";

безперервності володіння, позаяк у 2005 році відбулася передача всіх спірних приміщень ОСОБА_6 на підставі розпорядження від 01.07.2007 та акту приймання-передачі від 01.07.2005;

безтитульності, оскільки між ПСП "Барвінок" та власником майна існували певні домовленості щодо зберігання і користування ним.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.07.2017 у цій справі, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.11.2017, позов задоволено повністю (а.с.15, 77 т.4).

Постановою Верховного Суду від 22.05.2018 рішення господарського суду Харківської області від 24.07.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області (а.с.155 т.4).

Повертаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив про неправильне застосування судами норм матеріального права та передчасність висновків судів про обґрунтованість позову. Верховний суд в своїй постанові вказав на наступне: "Обмежившись посиланням на добросовісність заволодіння спірним чужим майно, господарські суди не врахували, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, та не звернули увагу на те, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Крім того, дослідженню та з'ясуванню у даному випадку підлягають і підстави виникнення володіння позивача та їх ознаки (титульна/безтитульна)". Також суд касаційної інстанції в своїй постанові зазначив про те, що судами не надано оцінку доводам відповідача щодо відсутності такої умови для задоволення позову як безперервність володіння, оскільки строк володіння переривався у зв'язку із передачею 01.07.2005 майна ОСОБА_7

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду Харківської області від 10.10.2018 у справі №922/1574/17 в позові відмовлено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції встановив, що все майно, яке є предметом спору, позивач отримав на підставі правочину щодо передачі майна в користування і такий правочин не є підставою для набуття права власності, через те, що майно передавалося для зберігання та використання у сільськогосподарській діяльності і було передано за згодою власників цього ж майна. Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що в даному випадку спірне майно не має безтитульного статусу, оскільки воно було отримано позивачем на підставі правочину (ст. 202 ЦК України). Як зазначено в оскаржуваному рішенні, позивач не є добросовісним набувачем в розумінні положень ст. 344 ЦК України, оскільки майно не може належати йому на праві власності з огляду на те, що йому було достовірно відомо власника (власників) майна від якого позивач й отримав спірне майно.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що документи, на підставі яких спірне майно передано від третіх осіб до ПСП «Барвінок» не є цивільно-правовими угодами з власником майна, а лише підтверджують дату, з якої позивач добросовісно заволодів цим майном. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що позивач отримав спірне майно на підставі договірного зобов'язання. Позивач також зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано обставини щодо відсутності у будь-якої особи правовстановлюючих документів на спірне майно та факт його визнання як безхазяйного. Позивач наполягає на тому, що він добросовісно заволодів спірним майном і продовжує безперервно володіти ним протягом більш як 10 років, що є підставою для задоволення позову.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відсутності такої ознаки набувальної давності як добросовісність володіння, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав спірне майно на підставі правочину щодо передачі майна в користування. Відповідач вважає обгрунтованими висновки місцевого господарського суду про відсутність такої умови для набуття права власності за набувальною давністю як безтитульність володіння, оскільки спірне майно отримано позивачем від фактичних власників - Любівської спілки пайовиків. Просить рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018 у цій справі залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Позивач надав суду відповідь на відзив відповідача, в якому зазначає, зокрема, про те, що акти приймання-передачі майна від Любівської спілки пайовиків до ОСОБА_5 не є правочинами в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України, оскільки не створюють, не змінюють та не припиняють будь-яких прав та обов'язків сторін, які їх підписали. Позивач заперечує проти доводів відповідача про те, що спірне майно має титул, оскільки між Любівською спілкою пайовиків та ПСП «Барвінок» не укладено жодних договорів оренди, зберігання, оперативного управління тощо.

Третя особа - ОСОБА_5 надав суду письмові пояснення, в яких зазначає про те, що на час підписання ним з Любівською спілкою пайовиків актів приймання-передачі, спірне нерухоме майно не перебувало у власності будь-якої особи, правовстановлюючі документи на майно не існували, що свідчить про його безтитульність. Третя особа зазначає, що позивач добросовісно заволодів нерухомим майном, продовжує ним користуватись по теперішній час, за власний кошт його утримує та вживає заходів щодо запобігання його руйнуванню. Вважає позовні вимоги законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В судове засідання 31.01.2019 позивач не з'явився. Представник позивача надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, у зв'язку із його відрядженням та неможливістю прибуття в дане судове засідання.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Отже, підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки, які підтверджені документально.

Заявник не надав суду доказів в підтвердження обставин, на які він посилається в клопотанні.

Судова колегія приймає до уваги, що представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

За змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, позивач не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або керівника підприємства.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом суду, яке реалізується у разі неможливості вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що позивач був присутній в судовому засіданні 18.12.2018, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, позивач належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, неявка представника позивача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Треті особи в судове засідання 31.01.2019 також не з'явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено позивача та третіх осіб про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно з архівною довідкою Архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 11.07.2017 № 01-38/30 протоколом №1 від 14.12.1950 організовано Колгосп ім. Кірова, с. Любівка. У подальшому згідно з рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу (протокол від 23.01.1993 № 1) колгосп ім. Кірова був реорганізований в Любівську спілку пайовиків (а.с.99 т.2).

У зв'язку з тим, що Любівська спілка пайовиків не здійснювала господарської діяльності, її членами в 2000 році була створена ліквідаційна комісія.

Протоколом ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків від 19.05.2000 № 5 з метою зберігання майна та подальшого використання його за сільськогосподарським призначенням ОСОБА_5 було призначено уповноваженою особою власників майнових паїв для отримання виділеного майна (а.с.110 т.2).

Позивач, Приватне сільськогосподарське підприємство "Барвінок" зареєстровано 02.04.2001, номер запису: 0000105. Єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником підприємства є громадянин України - ОСОБА_5, що підтверджується статутом підприємства та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.15, 23 т.1).

Згідно з актами прийому-передачі від 20.06.2000 та від 14.08.2000 ліквідаційна комісія Любівської спілки пайовиків передала уповноваженому від власників майнових паїв ОСОБА_5 будівлі і споруди, а саме: зерносушарку - введено в експлуатацію 1992 р., критий тік - 1974 р., тік (комбікормовий склад) - 1972 р., продовольчий склад - 1981 р., благоустрій току - 1975 р., огорожу току - 1991 р., готель - 1985 р., розвантажувальну площадку - 1980 р., свинарник - 1965 р., свинарник - 1983 р., будинок тваринників - 1985 р. (а.с.30-32 т.1).

Вказане майно було передано ОСОБА_5 на баланс створеного ним ПСП "Барвінок", про що свідчить протокол загальних зборів засновників ПСП "Барвінок" від 03.04.2001 № 3 (а.с.153-154 т.1).

Згідно з актом прийому-передачі основних засобів від 10.06.2004 ПСП "Барвінок" прийняло майно, яке перебувало в оренді у ПСП АФ "Долина", а саме: зерносховище 1969 р., кладову 1964 р., тік 1975 р. , огорожу току 1991 р., автоваги 1979 р., їдальню 1978 р. (а.с.32 т.1).

Як свідчать матеріали справи, зазначене майно раніше було передано ліквідаційною комісією Любівської спілки пайовиків на користь ОСОБА_8 - засновника ПСП «Долина», що підтверджується актом приймання-передачі основних засобів від 27.05.2000 р. (т. 2 а.с. 120).

У подальшому, на підставі розпорядження від 01.07.2005 № 27 ПСП "Барвінок", передало ОСОБА_6 критий тік, тік (комбікормовий склад), продовольчий склад, зерносушарку, зерносховище, кладову, будинок тваринників, розвантажувальну площадку, 2 свинарники (а.с.7 т.3).

01.07.2005 між ПСП "Барвінок" та ОСОБА_6 підписано акт приймання-передачі вказаного нерухомого майна (а.с.8 т.3).

За замовленням ОСОБА_6 ТОВ "Будівельно-технічна інвентаризація" виготовило технічні паспорти за зазначені приміщення (а.с.14-54 т.3).

Крім того, за замовленням ОСОБА_6 експертом надано звіт від 23.07.2015 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта (а.с.55-62 т.3).

Рішенням ХХХV сесії V1 скликання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 03.06.2015 ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 (а.с.72 т.3).

У липні 2016 ОСОБА_6 звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області з позовною заявою до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, в якій просив суд визнати за ним за набувальною давністю право власності на зазначені вище приміщення. (а.с.2-4 т.3).

В процесі розгляду зазначеної справи ПСП «Барвінок», в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору також звернулося до суду з позовом в якому просило суд визнати за ним право власності на ці нежитлові приміщення, про що зазначено в рішенні Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 у справі № 627/938/16-ц (т. 2 а. с. 78-81) .

Вказаним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 у справі № 627/938/16-ц у позові ОСОБА_6 до Любівської сільради про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю, третя особа - ПСП "Барвінок" та в позові ПСП "Барвінок" до Любівської сільради, ОСОБА_6 про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.04.2017 у справі №627/938/16-ц рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 було скасовано в частині позову ПСП "Барвінок" про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю і провадження у справі у цій частині закрито, оскільки спір у цій частині підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (а.с.82 т.2).

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 у справі № 627/938/16-ц в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 до Любівської сільради про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю до суду апеляційної інстанції не оскаржувалося.

З матеріалів справи вбачається, що спірні нежитлові будівлі перебувають на бухгалтерському обліку ПСП "Барвінок", що підтверджується довідкою останнього від 11.05.2017 № 187 (а.с.33 т.1).

Згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Любівської спілки пайовиків державним реєстратором 26.05.2008 за № 3000403 внесено запис про припинення зазначеного суб'єкта господарювання; щодо ПСП АФ "Долина" державним реєстратором 31.01.2000 за № 0000422 також внесено запис про припинення цього суб'єкта господарювання (а.с.23-29 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 14.06.2016 р. № 22 спірним нежитловим будівлям присвоєно відповідні адреси (а.с.34 т.1).

На замовлення ПСП «Барвінок» у жовтні 2016 року районне комунальне підприємство «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» провело технічну інвентаризацію та виготовило технічні паспорти на нежитлові будівлі, які є предметом спору (а.с.35-79 т.1).

Відповідно до довідок КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації», на спірні об'єкти нерухомого майна право власності не зареєстровано (а.с.80-86 т.1).

Всі об'єкти нерухомого майна, що є предметом спору, зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно, як безхазяйні, про що свідчать залучені до матеріалів справи витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік нерухомого майна (т. 2 а. с. 67-77).

До матеріалів справи надано: технічні висновки КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» щодо технічного стану спірних об'єктів нерухомого майна; звіт про оцінку майна та звіт про проведення технічного обстеження майна, виконаних на замовлення ПСП «Барвінок» (а.с.87-147 т.1).

Позивач звертався до відповідача з листом №8 від 17.03.2016 з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки під господарський будівлями та дворами, які є предметами судового спору (а.с.189 т.1).

Рішенням V сесії VII скликання Любівської сільської ради від 30.03.2016 року рекомендовано ПСП «Барвінок» надати докази в підтвердження права власності на будівлі, які розташовані на земельній ділянці (а.с.191 т.1).

Позивач в позові зазначає, що він відкрито та безперервно користується спірним майном вже понад 10 років, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовною заявою в якій, на підставі ст. 344 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності за набувальною давність на нежитлові будівлі, які ідентифіковано останнім з урахуванням присвоєних їм адрес рішенням виконавчого комітету Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 14.06.2016 р. № 22, а також присвоєних їм номерів та літер РКП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації».

У травні 2018 (після прийняття господарським судом рішення від 24.07.2017 у справі №922/1574/17, яке в подальшому було скасовано постановою Верховного Суду від 22.05.2018 року) частку спірного майна (визнання права власності на яке є предметом даного спору) було відчужено позивачем на користь ОСОБА_7 (третя особа у цій справі), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.203-220 т.4).

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до положень частин 1, 4 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 Цивільного кодексу України (яка визначена підставою позову) можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння; відкритості; безперервності; безтитульності володіння.

У розумінні наведених положень володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Встановлення характеру володіння (добросовісне й недобросовісне) при виникненні спору здійснюється судом з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю.

Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним.

Володіння має бути безперервним упродовж визначених законом строків (для нерухомого майна упродовж 10 років, а для рухомого майна - 5 років).

Отже, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною давністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне); обставини, за яких виникло володіння спірним майном та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння; юридичний статус спірного майна.

Норми вищевказаної статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

З матеріалів справи вбачається, що у 2002 році членами Любівською спілкою пайовиків створено ліквідаційну комісію, на засіданні якої, 19.05.2000 року, вирішено призначити ОСОБА_5 уповноваженою особою від власників майнових паїв для отримання виділеного майна спілки з метою його подальшого зберігання та використання за сільськогосподарським призначенням.

Також на засіданні комісії вирішено надати право орендарю майна - ПСП АФ «Долина» (засновником якого є ОСОБА_8) розпоряджатись майном спілки з питання суборенди або використання майна третіми особами.

Вказані обставини відображено у виписці з протоколу №5 засідання ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків від 19.05.2000 (а.с.110 т.2).

20.06.2000 року та 14.08.2000 року ліквідаційна комісія Любівської спілки пайовиків передала ОСОБА_5 як особі, що уповноважена від власників майнових паїв, наступне нерухоме мйано: землесушарку, будинок тваринників, критий тік, тік/комбікормовий склад, продовольчий склад, благоустрій току, огорожу току, готель, розвантажувальну площадку, свинарник, свинарник, що підтверджується актами прийому-передачі (а.с.29-31 т.1).

Отже, ОСОБА_5 був призначений уповноваженою особою власників майнових паїв Любівської спілки пайовиків (власника майна) та отримав це майно від Любівської спілки пайовиків із метою зберігання та подальшого використання майна за сільськогосподарським призначенням.

03.04.2001 року ОСОБА_5, як єдиний засновник ПСП "Барвінок", передав вказане майно на баланс підприємства, з метою його використання у сільськогосподарській діяльності, що підтверджується протоколом загальних зборів засновників ПСП «Барвінок» (а.с.153-154 т.1).

Отже, ОСОБА_5, без згоди власників майнових паїв, фактично розпорядився спірним майном, передавши його у володіння та користування ПСП «Барвінок».

Крім того, частину спірного майна (зерносховище 1964 року побудови та кладова 1964 року побудови) було отримано позивачем за актом приймання-передачі від 10.06.2004 від ПСП АФ "Долина"(а.с.32 т.1). Вказане майно раніше було передано ліквідаційною комісією Любівської спілки пайовиків в оренду ПСП «Долина» (а.с.120 т.2).

Враховуючи наведене, позивач був обізнаний, що спірне майно не може належати йому на праві власності. Йому був відомий власник майна, а отже, позивач не є добросовісним володільцем у розумінні положень статті 344 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується, що майно, яке є предметом спору у цій справі, було отримано позивачем у користування за рішенням загальних зборів ПСП «Барвінок», єдиним учасником якого був ОСОБА_5 (протокол від 03.04.2001 №3), а також за актом приймання-передачі основних засобів від 10.06.2004.

Отже, володіння позивачем майном здійснювалось на підставі вказаних документів щодо передачі майна у користування, що свідчить про те, що таке майно не має статусу безтитульного.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що акти приймання-передачі, якими спірне майно передано від Любівської спілки пайовиків до ОСОБА_5 не є правочинами в розумінні ст.202 ЦК України, а тому володіння позивача було безтитульним.

Судова колегія враховує, що норми ст.344 Цивільного Кодексу України не застосовуються у випадку, коли володіння здійснювалось на підставі договірного зобов'язання або у будь-який інший передбачений законом спосіб.

У даному випадку акти приймання-передачі майна, на які посилається позивач, є належним доказом в підтвердження передачі майна в користування ОСОБА_5

Тобто, вказаними актами надано право ОСОБА_5 на користування спірним майном у сільськогосподарській діяльності.

Отже, майно було отримано ОСОБА_5 за волею власника (Любівської спілки пайовиків) шляхом підписання актів прийому-передачі, у зв'язку з чим доводи позивача про безтитульність володіння є безпідставними.

Як свідчать матеріали справи, на підставі розпорядження від 01.07.2005 № 27 ПСП "Барвінок" передало ОСОБА_6 (сину ОСОБА_5) критий тік, тік (комбікормовий склад), продовольчий склад, зерносушарку, зерносховище, кладову, будинок тваринників, розвантажувальну площадку, 2 свинарники (а.с.7 т.3).

Факт передачі позивачем вказаного майна ОСОБА_6 підтверджується актом приймання-передачі від 01.07.2005 (а.с.а.с.8 т.3).

Вказані обставини свідчать про те, що строк володіння позивача спірним майном переривався.

Під час розгляду цієї справи ОСОБА_6 (третя особа) надав суду пояснення (а.с.235 т.4) про те, що він ніколи не користувався приміщеннями, які були передані йому за актом приймання-передачі від 01.07.2005 від ПСП «Барвінок».

На підтвердження цих доводів третьою особою надано лист ОСОБА_6 до ПСП «Барвінок» від 07.07.2005, в якому ОСОБА_6 зазначає, що у зв'язку із неможливістю утримувати майно, прийняте за актом прийому-передачі від 01.07.2005, він просить вважати зазначений акт таким, що не набув чинності (а.с.122 т.2).

Однак, вказані доводи третьої особи суперечать доказам, які містяться в матеріалах справи.

Так, 14.07.2015 за замовленням ОСОБА_6 ТОВ "Будівельно-технічна інвентаризація" виготовило технічні паспорти за спірні приміщення (а.с.14-54 т.3).

23.07.2015 за замовленням ОСОБА_6 експертом надано звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта (а.с.55-62 т.3).

03.06.2015 Любівською сільською радою Краснокутського району Харківської області прийнято рішення про надання ОСОБА_6 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 (а.с.72 т.3).

Наведеним спростовуються доводи ОСОБА_6 про те, що 07.07.2005 він відмовився від користування спірним майном, оскільки у 2015 році він вчиняв дії на оформлення прав на земельну ділянку під нерухомим майном та виготовляв технічну документацію на приміщення.

Крім того, у липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області з позовною заявою до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, в якій просив суд визнати за ним за набувальною давністю право власності на зазначені вище приміщення. (а.с.2-4 т.3).

У своїй позовній заяві ОСОБА_6 зазначав про те, що він з 01.07.2005 фактично володіє нежитловими будівлями, підтримує їх у належному стані, виготовляє технічні паспорти.

Вищевказані обставини спростовують доводи позивача про безперервність володіння ним спірним майном.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 у справі № 627/938/16-ц у позові ОСОБА_6 до Любівської сільради про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю відмовлено з тих підстав, що заявником позову не доведено факту передачі майна, безперервного та добросовісного володіння цим майном, як цього вимагає ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України.

Разом із тим, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за ОСОБА_6 права власності за набувальною давністю, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не є доказом того, що майно не вибувало із володіння позивача.

В рішенні від 01.03.2017 у справі № 627/938/16-ц судом зазначено про те, що існують сумніви щодо законності передачі майна від ПСП «Барвінок» до ОСОБА_6, оскільки станом на 01.07.2005 ОСОБА_6 виповнилось лише 16 років, у зв'язку з чим він не міг здійснювати управління всіма нежитловими спорудами.

Вказані висновки суду є правовою оцінкою обставин справи, а тому не є преюдиціальними обставинами для цієї справи №922/1574/17 в розумінні ч.4 ст.75 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що після досягнення повноліття, у 2015 році ОСОБА_6, вчиняв дії на оформлення прав на земельну ділянку, розташовану під спірними будівлями, виготовляв технічну документацію на будівлі.

З огляду на вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про недоведеність позивачем такої умови для задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю як безперервність володіння.

Також судова колегія враховує, що оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено (наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 911/130/14).

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2018 (тобто після прийняття господарським судом рішення від 24.07.2017 у справі №922/1574/17, яке в подальшому було скасовано постановою Верховного Суду від 22.05.2018 року) позивач відчужив частку спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_7 (третя особа), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.203-220 т.4).

Отже, на час ухвалення судом оскаржуваного рішення суду від 10.10.2018 у цій справі право володіння позивача на частину спірного майна припинилось, що унеможливлює задоволення позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю в частині майна, що було відчужено ОСОБА_7

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано обставини щодо відсутності у будь-якої особи правовстановлюючих документів на спірне майно та факт його визнання як безхазяйного.

Однак, судова колегія не погоджується з такими доводами позивача, оскільки обставини, на які він посилається, не свідчать про добросовісність та безтитульність володіння позивачем спірним майном.

Крім того, спірне майно взято на облік як безхазяйне лише 25.07.2016, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік нерухомого майна (т. 2 а. с. 67-77).

Право власності на безхазяйне майно підлягає іншому способу захисту.

Натомість, при вирішенні цього спору встановленню підлягають обставини щодо юридичного статусу майна на час його отримання у володіння позивачем.

Отже, доводи позивача є необгрунтованими.

При вирішенні цього спору, судом враховано вказівки, які надав Верховний Суд в своїй постанові від 22.05.2018, направляючи справу №922/1574/17 на новий розгляд.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018 року у справі №922/1574/17 - без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення

Рішення господарського суду Харківської області від 10.10.2018 року у справі №922/1574/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.02.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.О. Радіонова