РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2019Справа № 910/19776/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар'єроуправління"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний майданчик"

про визнання недійсним договору оренди від 12.01.2017 № 120117

Представники:

від позивача: Доброчинська А.С.

від відповідача: Семенов М.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Запорізьке кар'єроуправління" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний майданчик" про визнання недійсним договору оренди від 12.01.2017 № 120117

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що основні засоби, які були передані в оренду відповідачем за оспорюваним договором, не ідентифіковані належним чином і не знаходяться у власності ТОВ "Будівельний майданчик", що свідчить про відсутність договірних відносин та порушення відповідачем при здійсненні господарської діяльності постанови Кабінету Міністрів України № 8 від 06.01.2010. Крім того, у договорі відсутні документи обліку роботи спецтехніки, які передбачені наказом Міністерства статистики України № 149 від 13.06.1997 - картки обліку роботи механізмів, журнали обліку роботи, довідки про виконані роботи. Також голова правління ПрАТ "Запорізьке кар'єроуправління" не мав права підписувати договір, оскільки відповідно до п. 9.59 статуту товариства діяло фінансове обмеження у 500 000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 (суддя Пінчук В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.08.2018 касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар'єроуправління" задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 у справі за № 910/19776/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

За наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу справу №910/19776/17 передано судді Картавцевій Ю.В.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 суд ухвалив: прийняти справу № 910/19776/17 до розгляду; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 04.12.2018.

08.11.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що основні засоби, які є предметом договору оренди, зареєстровані ГУ Держпраці у Запорізькій області; щодо посилання позивача на наказ Мінстату України №149 від 13.03.1997, вказані у ньому види документів не були передбачені умовами договору, а також не мають статусу первинних бухгалтерських документів; наявні у матеріалах справи докази підтверджують факт існування господарських операцій за оспорюваним договором; передбачене п. 9.42. статуту позивача повноваження щодо затвердження Наглядовою радою умов договорів на суму більше 500000,00 грн. стосується не надання згоди на укладення договору, а наступного, після укладання договору, затвердження останнього; позивач схвалив оспорюваний правочин наступними діями: прийняв основні засоби за договором оренди, використовував техніку у своїй господарській діяльності, відобразив у своєму бухгалтерському та податковому обліку з ПДВ операції по оспорюваному договору.

19.11.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач підтримав свої позовні вимоги та зокрема зазначив, що сторони в момент укладання оспорюваного договору розуміли, що сума такого договору перевищувала 500000,00 грн., вказаний факт встановлений у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у даній справі; позивачем уточнено у податковому обліку розрахунок суми податкових зобов'язань з ПДВ; матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження схвалення правочину Наглядовою радою позивача; показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 не є належними та допустимими доказами, оскільки відомості, зазначені у заявах свідка, стали відомі вказаним особам зі слів відповідача; щодо показань ОСОБА_5, вказана особа була звільнена з підприємства позивача та, відповідно, має негативне ставлення до позивача.

03.12.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав перебування представника у відрядженні.

У підготовче засідання 04.12.2018 з'явився представник відповідача, представник позивача у підготовче засідання не з'явився, про дату, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що позивачем не наведено тих обставин, наявність яких в силу ст. 216 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відкладення розгляду справи. Так, нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі у суді першої інстанції, тому неможливість одного з представників позивача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. З огляду на наведене, у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом відмовлено.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 04.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 18.12.2018.

11.12.2018 до відділу діловодства від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими зазначено, що позивач, приймаючи зміни до свого статуту, зокрема, щодо п.п. 9.42. та 9.59., не прийняв рішення про викладення статуту у новій редакції, а затвердив зміни у вигляді окремого документу «Зміни до Статуту», тоді-як преамбула договору оренди не містить посилань на такий документ, як зміни до статуту.

У підготовче засідання 18.12.2018 з'явились представники сторін; представник позивача подав пояснення та додаткові документи. Відповідно до пояснень, позивач зазначає, що статут та зміни до нього є єдиним неподільним документом, тому посилання відповідача на необізнаність з вказаними змінами до статуту не повинна братись до уваги.

У підготовчому засіданні 18.12.2018 з'ясовано, що судом були вчинені дії, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 закрито підготовче провадження у справі № 910/19776/17, призначено справу до судового розгляду по суті на 22.01.2019.

21.01.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення та документи щодо кримінального провадження 0005384.

21.01.2019 до відділу діловодства суду від відповідача надійшли додаткові документи та заперечення на додаткові пояснення, згідно з якими відповідач вказує про відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про обмеження у керівника позивача щодо представництва юридичної особи.

У судове засідання 22.01.2019 прибули представники позивача та відповідача. Представник позивача підтримав позов та заявив усне клопотання про виклик свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Представник відповідача проти клопотання про виклик свідків та проти позову заперечив.

Розглянувши клопотання про виклик свідків, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 89 Господарського процесуального кодексу України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. Суд має право зобов'язати учасника справи, який подав заяву свідка, забезпечити явку свідка до суду або його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Разом з тим, заявлене позивачем усне клопотання про виклик свідків було обумовлене тим, що у судовому засіданні 22.01.2019 представником відповідача зазначено, що серед поданих ним 21.01.2019 документів наявні дві заяви свідка - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у відповідь на що представник позивача заявив про необхідність їх виклику, оскільки у позивача наявні сумніви щодо показів свідків.

Так, оскільки позивачем не надано належного обґрунтування щодо того, в чому саме у представника позивача наявні сумніви щодо показів свідків, відсутні підстави для задоволення клопотання про виклик свідків, з огляду на що в його задоволенні судом відмовлено.

У судовому засіданні 22.01.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

12.01.2017 між Приватним акціонерним товариством "Запорізьке кар'єроуправління" (позивач, орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельний майданчик" (відповідач, орендодавець) укладено договір оренди основних засобів № 120117 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду основні засоби (техніку):

- навантажувач фронтальний САSЕ821Е, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 2,5 млн.грн. (без ПДВ);

- екскаватор КОВЕLСО SК330LC, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 1 166 666,67грн. (без ПДВ).

Згідно з п.1.2 Договору вартість майна, що передається в оренду, збільшена на суму ПДВ, є вартістю, яка використовується сторонами для вирішення питань, пов'язаних із відновленням стану майна, що підлягає поверненню з оренди, відшкодуванням збитків, пов'язаних із втратою орендованого майна та ін.

Відповідно до п.1.3 Договору передача в оренду здійснюється:

- навантажувача фронтального САSЕ821Е з 16.01.2017. Строк оренди становить з 16.01.2017 по 29.03.2017;

- екскаватора КОВЕLСО SК330LC з 01.02.2017. Строк оренди становить з 01.02.2017 по 29.03.2017.

Передача здійснюється на території орендаря за актом приймання-передачі в оренду, що є невід'ємною частиною цього договору.

Основні засоби (техніка) передаються в оренду для їх використання за технологічним призначенням в межах господарської діяльності орендаря. Час оренди визначається, як фактичний погодинний час роботи основних засобів (техніки) (п.1.4 Договору).

Пунктом 2.1 Договору узгоджено, що вступ орендаря у користування орендованими основними засобами настає одночасно з підписанням сторонами акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 2.3, 2.4 Договору передача техніки в оренду та її повернення здійснюється за актом приймання-передачі. Основні засоби (техніка) вважаються поверненими орендодавцю з оренди з часу підписання сторонами акта приймання-передачі з оренди.

Згідно з п.3.1 Договору, орендна плата за оренду становить:

- навантажувача фронтального САSЕ 821Е встановлена сторонами за домовленістю та складає 1 година роботи екскаватора - 550,00грн. з ПДВ. Сторони домовились, що мінімальний час роботи навантажувача протягом робочого тижня не повинен становити менше 40 годин. Максимальний час роботи навантажувача протягом одного дня, не повинен перевищувати 20 годин з метою надання часу для його технічного огляду та обслуговування.

- екскаватора КОВЕLСО SК330LC встановлена сторонами за домовленістю та складає з 01.02.2017 по 28.02.2017. 1 година роботи екскаватора - 1.125грн. з ПДВ, а з 01.03.2017 по 29.03.2017 складає 1 година роботи екскаватора - 1208,25грн. з ПДВ. Сторони домовились, що мінімальний час роботи екскаватора протягом робочого тижня не повинен становити менше 40 годин. Максимальний час роботи екскаватора протягом одного дня, не повинен перевищувати 20 годин з метою надання часу для його технічного огляду та обслуговування.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що сторони домовились визначити обсяг кількості часів оренди кожні два тижні або календарний місяць виходячи із фактичного часу роботи техніки, який визначається в акті здачі-приймання робіт (надання послуг), що складається та підписується сторонами по в середині та по останній даті календарного місяця.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2017, а в частині обов'язків по розрахунках або відшкодуванні нанесених збитків - до повного проведення розрахунків та відшкодування збитків між сторонами. Договір підписаний з обох сторін та скріплений печатками підприємств (п. 6.1. Договору).

Дослідивши зміст Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ст. 760 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 16.01.2017 (навантажувач фронтальний CASE 821Е). та акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 01.02.2017 (екскаватор KOBELCO SK330LC).

Судом встановлено, що уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-16 від 01.02.2017 на суму 115500,00 грн. (з ПДВ); №ОУ-17 від 15.02.2017 на суму 161400, 00 грн. (з ПДВ); №ОУ-22 від 28.02.2017 на суму 217660,00грн. (з ПДВ); №ОУ-35 від 29.03.2017 на суму 432998,96 грн. (з ПДВ).

Судом встановлено, що 29.03.2017 уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акт приймання - передачі основних засобів (техніки) з оренди - навантажувача фронтальний CASE 821Е та екскаватора KOBELCO SK330LC.

Позивач, звертаючись з позовними вимогами про визнання недійсним Договору, зазначає про те, що основні засоби, які були передані в оренду приватному акціонерному товариству "Запорізьке кар'єроуправління" за спірним договором не ідентифіковані належним чином і не знаходяться у власності товариства з обмеженою відповідальністю " Будівельний майданчик ". Позивач стверджує, що оскільки за відповідачем не зареєстровано право власності на основні засоби за договором оренди і відповідно на даний час не існує інформації про реального власника основних засобів, це свідчить про те, що договірних відносин не існувало та про те, що відповідачем при здійсненні господарської діяльності порушені вимоги постанови КМУ № 8 від 06.01.2010, що є підставою для визнання договору недійсним.

Як на підставу визнання оспорюваного Договору недійсним, представник позивача також посилається на відсутність в Договорі документів обліку роботи спецтехніки, які передбачені наказом Міністерства статистики України № 149 від 13.06.1997 , а саме: картки обліку роботи механізмів, журнали обліку роботи, довідки про виконанні роботи та інше.

Крім того, представник позивача вважає, що підставою визнання недійсним Договору є те, що особа (голова правління) не мав права підписувати договори, оскільки діяло фінансове обмеження у 500 тис. грн. відповідно до п. 9.59 Статуту приватного акціонерного товариства " Запорізьке кар'єроуправління "

Направляючи дану справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, Верховний Суд у постанові від 22.08.2018 зазначив, що з висновками попередніх судових інстанцій, що положення статуту позивача передбачають процедуру затвердження умов договорів, сума яких перевищує 500 000,00 грн., за поданням правління, а не надання дозволу на їх укладення, а тому голова правління уклав договір без порушення наданих йому повноважень, а також що на момент укладення спірного договору оренди спецтехніки уповноваженим підписантам об'єктивно не могло бути відомо, яка фактично загальна сума орендних платежів буде після закінчення договірних відносин погодитись неможливо, оскільки зазначення у п. 9.59 статуту позивача про повноваження правління на укладення господарських угод, пов'язаних з обіговими коштами на суму до 500 000,00 грн. є за своєю суттю обмеженням, оскільки повноваження правління на самостійне укладення договорів на більшу суму, без затвердження наглядової ради, неможливе. При оцінці судами обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення. Таким органом у цьому випадку є наглядова рада позивача. Докази схвалення нею оспорюваного правочину в матеріалах справи відсутні. Помилковим є посилання суду апеляційної інстанції при аналізі повноважень виконавчого органу позивача на ст. ст. 99, 145, 147 ЦК України, ст. ст. 58, 59, 62, 63 Закону України "Про господарські товариства", оскільки вказані норми регулюють діяльність виконавчих органів товариства з обмеженою відповідальністю, а позивач за своєю організаційно-правовою формою є акціонерним товариством і діяльність його виконавчого органу регулюється ст. 161 ЦК України, ст. 58, 59, 60 Закону України "Про акціонерні товариства".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Так, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Оскільки позивач є стороною Договору, який в силу ст. 626 Цивільного кодексу України спрямований на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків його сторін, суд доходить висновку про доведеність позивачем наявності у нього охоронюваного законом інтересу для звернення з даним позовом до суду.

Як встановлено судом, при укладені Договору сторони узгодили всі істотні умови, а саме, предмет договору, його мету, характеристики, умови передачі, орендну плату та строк дії договору.

Зокрема, пунктом 1.1. договору оренди передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в оренду основні засоби (техніку):

- навантажувач фронтальний САSЕ821Е, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 2,5 млн.грн. (без ПДВ);

- екскаватор КОВЕLСО SК330LC, вартість якого визначено за даними балансу орендодавця станом на дату укладення договору становить 1 166 666,67грн. (без ПДВ).

Відповідно до п. 6 Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.01.2010 № 8, юридичні і фізичні особи, іноземні фізичні і юридичні особи, особи без громадянства (що перебувають в Україні на законних підставах), які є власниками технологічних транспортних засобів чи використовують їх на законних підставах, або уповноважені ними особи (далі - власники) зобов'язані зареєструвати зазначені транспортні засоби протягом 10 днів після придбання або виникнення інших законних прав на їх використання, у тому числі у разі тимчасового ввезення на територію України.

Пунктом 7 зазначеного Порядку передбачено, що технологічний транспортний засіб, що належить юридичній особі, реєструється за місцезнаходженням органу управління юридичної особи, а той, що належить фізичній особі, - за місцем проживання або перебування фізичної особи. Допускається реєстрація технологічного транспортного засобу за місцем його експлуатації, у тому числі того, що перебуває у постійному користуванні або оренді юридичної чи фізичної особи.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що реєстрація технологічного транспортного засобу здійснюється на підставі письмової заяви власника за зразком, згідно з додатками 1 і 2, до якої додаються копії документів, що підтверджують правомірність придбання технологічного транспортного засобу; наказу про призначення посадової особи, відповідальної за безпечну експлуатацію та технічний стан технологічного транспортного засобу ( для юридичної особи ); експлуатаційної документації, сертифіката відповідності, свідоцтва про визнання відповідності тощо.

Перереєстрація технологічного транспортного засобу здійснюється у разі зміни найменування чи імені власника, форми власності, місця знаходження органу управління юридичної особи чи місця проживання або перебування фізичної особи - власника технологічного транспортного засобу; втрати або непридатності до подальшого використання свідоцтва про реєстрацію чи номерного знака; зміни вузлів та агрегатів, що мають ідентифікаційні номери; у разі переобладнання технологічного транспортного засобу за умови проведення фахівцями експертно-технічного центру експертизи на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці та в інших випадках, передбачених цим Порядком. ( п. 24 Порядку).

Таким чином, реєстрація технологічного транспортного засобу повинна проводитись в органах Держпраці лише його власником або уповноваженою власником особою; реєстрація технологічного транспортного засобу в органах Держпраці повинна проводитись за місцем реєстрації (проживання, знаходження) його власника або, в окремих випадках, за місцем його експлуатації; передача власником технологічного засобу в оренду (в тимчасове користування, у відповідальне зберігання та інше) не є підставою для перереєстрації такого технологічного засобу.

Судом встановлено, що відповідно до договорів управління майном № 1/12 від 01.12.2016 та № 2/12 від 02.12.2016, фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали, а ТОВ "Будівельний майданчик" прийняло в управління на строк, визначений вказаними договорами, майно, а саме технологічний транспортний засіб навантажувач фронтальний CASE821Е, 2008 року випуску, державний номер Т 08260 АР та екскаватор гусеничний KOBELCO SC330 LC, 2007 року випуску, державний номер Т 08031 АР.

Відповідно до п. 1.3. договорів управління майном відповідач має право від свого імені здійснювати щодо майна будь-які юридичні та фактичні дії, з урахуванням обмежень, встановлених у п. 1.4. договорів, а саме окрім відчужування майна будь-яким способом та укладання щодо майна договорів застави (іпотеки).

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів визнання вказаних договорів управління майном недійсними.

Таким чином, відповідач від свого імені та в інтересах фізичних осіб мав право укласти оспорюваний Договір оренди.

Отже, технологічний засіб - екскаватор гусеничний KOBELCO SC330 LC, 2007 року випуску, державний номер Т 08031 АР, який є предметом оспорюваного Договору, знаходиться в управлінні у ТОВ "Будівельний майданчик" з правом використання його у своїй господарській діяльності на підставі укладеного договору управління майном №2/12 з його власником - ОСОБА_4 Зазначений технологічний засіб зареєстрований належним чином в Головному управлінні Держпраці Запорізької області на його власника, що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію технологічного ТЗ серії АР 006992 від 28.10.2015; технологічний засіб - навантажувач фронтальний CASE821Е, 2008 року випуску, державний номер Т 08260 АР, який є предметом оспорюваного Договору, знаходиться в управлінні у ТОВ "Будівельний майданчик" з правом використання його у своїй господарській діяльності на підставі укладеного договору управління майном №1/12 з його власником - ОСОБА_3 Зазначений технологічний засіб зареєстрований належним чином в Головному управлінні Держпраці Запорізької області на його власника, що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію технологічного ТЗ серії АР 007365 від 10.08.2016.

Таким чином, основні засоби, які є предметом Договору, зареєстровані у Головному управлінні Держпраці Запорізької області. Крім того, технічні засоби, яким користувався позивач, мали всі необхідні індивідуальні ознаки оскільки вони мали державні номери.

Щодо доводів про відсутність в Договорі документів обліку роботи спецтехніки, які передбачені наказом Міністерства статистики України № 149 від 13.06.1997, а саме: картки обліку роботи механізмів, журнали обліку роботи, довідки про виконанні роботи та інш., то зазначені види документів не були передбачені умовами договору, як документи, які підтверджують факт виконання/надання послуг за договором. Обсяг та вартість оренди згідно з умовами Договору узгоджувались сторонами Договору лише на підставі відповідних актів.

Крім того, зазначені позивачем форми документів не мають статусу первинних бухгалтерських документів, оскільки в їх змісті не зазначені дані про ціну, суму та розмір наданих послуг, як це передбачено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні "

Статтею 17 Конституції України передбачено, що нормативно - правові акти міністерств підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законом.

Спеціальний порядок державної реєстрації нормативно-правових актів установлено Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992.

Критерієм чинності таких актів та їх застосування є державна реєстрація нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та занесення до Єдиного державного реєстру нормативно - правових актів, який запроваджений згідно з Указом Президента України від 27.06.1996 № 468.

Так, наказ Міністерства статистики України № 149 від 13.06.1997 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку роботи будівельних машин та механізмів» не зареєстрований в Мінюсті України, а тому не є обов'язковим для виконання.

Наведені висновки визнані обґрунтованими Верховним Судом у постанові від 22.08.2018 у даній справі.

Щодо доводів представника позивача про те, що голова правління позивача не мав права підписувати Договір, оскільки діяло фінансове обмеження у 500 тис. грн. відповідно до п. 9.59 статуту Приватного акціонерного товариства "Запорізьке кар'єроуправління", суд зазначає наступне.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).

Щодо правочину, то його юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Так, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Відповідно до пункту 9.58 статуту ПАТ "Запорізьке кар'єроуправління" в редакції, затвердженій загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 29.04.2011), правління є колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління поточною діяльністю товариства. Правління є підзвітним загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень.

Відповідно до п. 9.59 статуту ПАТ "Запорізьке кар'єроуправління" з урахуванням змін до статуту, затверджених загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 25.04.2013) до компетенції правління належить вирішення усіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань що належить до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. До компетенції правління належить, зокрема, укладання господарських угод, пов'язаних з обіговими коштами на суму до 500 000,00 грн.

В той же час, п. 9.42 статуту ПАТ "Запорізьке кар'єроуправління" з урахуванням змін до статуту, затверджених загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 25.04.2013) передбачено, що до компетенції наглядової ради належить зокрема затвердження умов договорів, розмір яких перевищує максимальний розмір, визначений пунктом 9.59 статуту товариства, за поданням правління.

Так, загальна вартість оренди техніки за Договором відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-22, ОУ-35, ОУ-16, ОУ-17 становила 927558,96 грн.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним суд виходить з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд зазначає, що у преамбулі Договору зазначено, що голова правління позивача ОСОБА_8 діє на підставі статуту товариства та директор відповідача ОСОБА_9 діє на підставі статуту.

Разом з тим, як встановлено судом, статут позивача в редакції, затвердженій загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 29.04.2011) було доповнено в пунктами 9.42 та 9.59 саме шляхом прийняття змін до статуту позивача, затверджених загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 25.04.2013), які оформлені окремим документом, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи.

При цьому, статут позивача, затверджений загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 29.04.2011), копія якого долучена до позову, не містить положень пунктів 9.42 та 9.59 (щодо відповідних обмежень правління та затвердження умов договорів наглядовою радою), оскільки, як встановлено судом, такі доповнення положень статуту позивача в редакції від 29.04.2011 оформлені окремим документом - Зміни до статуту ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправління», затверджені загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 25.04.2013).

Суд зазначає, що у разі якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

В той же час, як зазначав відповідач, йому не було відомо про викладені у змінах до статуту положення, тим більше, що такі положення викладені у окремому документі.

З цього приводу суд зазначає, що преамбулі Договору зазначено, що голова правління позивача діє на підставі статуту товариства, водночас, будь-яких вказівок на зміни до статуту позивача умови Договору не містять, як-от: «…що діє на підставі статуту зі змінами» тощо, тоді-як, як встановлено судом, сама редакція статуту позивача від 29.04.2011 не містить с положень пунктів 9.42 та 9.59 (щодо відповідних обмежень правління та затвердження умов договорів наглядовою радою).

При цьому, позивачем не надано доказів, що ним було доведено до відома відповідача положення пунктів 9.42 та 9.59, що викладені у Змінах до статуту позивача, затверджених загальними зборами акціонерів позивача (протокол №1 від 25.04.2013), на які (зміни) відсутні посилання у Договорі, тоді-як відповідач щодо обізнаності у вказаних положеннях статуту зі змінами заперечує.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», В Єдиному державному реєстрі містяться зокрема такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Суд наголошує на тому, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату укладання Договору - 12.01.2017 вбачається відсутність будь-яких вказівок щодо обмежень керівника позивача, в тому числі, на вчинення правочинів на суму більше 500000,00 грн.

Наведене в сукупності дає підстави для висновку, що відповідачу не було і не могло бути відомо про наявність обмежень щодо вчинення керівником позивача правочинів на суму більше 500000,00 грн., доказів протилежного суду не надано.

Отже, за умови недоведеності позивачем, що його контрагент (відповідач) знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника позивача при укладенні Договору, такий договір, за висновками суду, не може бути визнаний з цих підстав недійсним.

Більше того, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується виконання сторонами Договору його умов.

Так, як встановлено судом, на виконання умов Договору уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 16.01.2017 (навантажувач фронтальний CASE 821Е). та акт приймання-передачі основних засобів (техніки) в оренду від 01.02.2017 (екскаватор KOBELCO SK330LC).

Як встановлено судом, уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): №ОУ-16 від 01.02.2017 на суму 115500,00 грн. (з ПДВ); №ОУ-17 від 15.02.2017 на суму 161400, 00 грн. (з ПДВ); №ОУ-22 від 28.02.2017 на суму 217660,00грн. (з ПДВ); №ОУ-35 від 29.03.2017 на суму 432998,96 грн. (з ПДВ).

Як встановлено судом, уповноваженими представниками сторін - їх керівниками підписано та скріплено печатками акт приймання - передачі основних засобів (техніки) з оренди - навантажувача фронтальний CASE 821Е та екскаватора KOBELCO SK330LC.

Матеріали справи також містять нотаріально посвідчені заяви свідків:

ОСОБА_8, який зазначив, що ним як головою правління позивача було укладено спірний Договір на оренду техніки, яка була задіяна у виробничому циклі кар'єра; ним було особисто підписано Договір, акти приймання-передачі основних засобів (техніки) та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) під час виконання своїх службових повноважень;

ОСОБА_4, який зазначив, що він є власником екскаватора гусеничного KOBELCO SC330 LC (свідоцтво серії АР №006992), здійснив реєстрацію даного екскаватора в ГУ Держпраці Запорізької області та 02.12.2016 уклав з відповідачем договір управління майном;

ОСОБА_3, який зазначив, що він є власником навантажувача фронтального CASE821 E (свідоцтво серії АР №007365), здійснив реєстрацію даного екскаватора в ГУ Держпраці Запорізької області та 01.12.2016 уклав з відповідачем договір управління майном;

ОСОБА_5, який зазначив, що його було прийнято на роботу до Цеху автотранспорту і гірничо-дорожних машин ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправління» як машиніста бульдозера; наказом №106/к від 06.07.2016 його було переведено на посаду механіка Цеху автотранспорту і гірничо-дорожних машин ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправління»; навантажувач фронтальний CASE821 E поступив у розпорядження цеху у січні 2017 року і працював до літа 2017; екскаватор гусеничний KOBELCO SC330 LC у його віданні не знаходився, оскільки працював у гірничому цеху;

ОСОБА_6, який зазначив, що 08.07.2016 його було прийнято на роботу до Гірничого цеху ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправління» як учня слюсара чергового з ремонту обладнання; 01.03.2017 його було звільнено за власним бажанням; навантажувач фронтальний CASE821 E поступив у розпорядження цеху на початку 2017 року; він працював на вказаній машині як основний водій;

ОСОБА_7, який зазначив, що його було прийнято на роботу до Гірничого цеху ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправління» 23.10.2013 на посаду майстра; 01.07.2015 було переведено на посаду заступника начальника гірничого цеху; 08.02.2016 було переведено на посаду начальника гірничого цеху; 08.10.2018 звільнено за власним бажанням; навантажувач фронтальний CASE821 E знаходився у розпорядженні Цеху автотранспорту і гірничо-дорожних машин ПрАТ «Запорізьке кар'єроуправління», а отже йому не підпорядковувався; екскаватор гусеничний KOBELCO SC330 LC був переданий в роботу його цеху та був у його підпорядкуванні.

Оцінивши викладені вище докази, враховуючи висновки суду щодо недоведеності позивачем, що його контрагент (відповідач) знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника позивача при укладенні Договору та, відповідно, відсутності підстав для визнання Договору недійсним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар'єроуправління» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг покладаються на позивача у зв'язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.01.2019

Суддя Ю.В. Картавцева