ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" січня 2019 р.Справа № 922/3010/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

без виклику представників сторін

розглянувши клопотання другого відповідача :

- про застосування до позивача заходів процесуального примусу, викладене у відзиві

- про повернення позовної заяви (вх. № 31594 від 07.11.2018) та визнання зловживанням процесуальними правами подання позивачем завідомо безпідставного позову,

- заяву (вх. № 33627 від 30.11.2018) про повернення позовної заяви та визнання зловживанням процесуальними правами подання позивачем завідомо безпідставного позову по справі

за позовомОСОБА_2, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1
допершого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія", 61044, м. Харків, пр. Московський, 257, код 33122269 , другого відповідача - ОСОБА_3, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2 , третього відповідача - ОСОБА_4, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_3
про визнання недійсним окремих положень статуту
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія", ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 (відповідачі), в якій просить визнати недійсним окремі положення статуту Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія" (код в ), зареєстрованого 30 травня 2011 року, номер запису 0002230, а саме:

- пункту 4.7 в редакції, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представника учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів;

- пункту 5.9, що учасник товариства, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства в порядку, передбаченому чинним законодавством України;

- підпункту 4.3.1 пункту 4.3 в редакції, що з питань, вказаних в п.п.1), 2), 7) пункту 4.3 рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. З решти питань рішення приймаються звичайною більшістю голосів.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи від 06.11.2018 позовну заяву було передано до розгляду судді Прохорову С.А.

07.11.2018 до господарського суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_3 (вх. № 31586) про відвід судді Прохорову Сергію Анатолійовичу від розгляду справи № 922/3010/18.

Також, 07.11.2018 до суду надійшло клопотання ТОВ "Агентство корпоративних новин" (вх. №31620) про надання дозволу на трансляцію судових засідань по справі в засобах масової інформації.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.11.2018 відвід судді Прохорова С.А. у справі № 922/3010/18 визнано необґрунтованим; заяву про відвід передано на розгляд іншому судді, в порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.11.2018 (суддя Рильова В.В.) було відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 09.11.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Підготовче провадження було призначено на 04.12.2018.

12.11.2018 до суду надійшло клопотання позивача (вх. №31965 від 12.11.2018) про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.11.2018 було задоволено клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи № 922/3010/18 у закритому судовому засіданні. Постановлено проводити розгляд справи № 922/3010/18 у закритому судовому засіданні. В задоволенні клопотання ТОВ "Агентство корпоративних новин" про надання дозволу на трансляцію щодо процесу розгляду справи №922/3010/18 відмовлено.

Протокольними ухвалами від 04.12.2018, від 12.12.2018, та від 14.01.2019 підготовче засідання було відкладено на 12.12.2018, на 14.01.2019 та 24.01.2019 відповідно.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.12.2018 було продовжено строки підготовчого провадження до 06.02.2019.

28.11.2018 другим відповідачем надано відзив на позовну заяву (вх. № 33379) згідно якого заперечує проти позову та просить суд застосувати до позивача заходи процесуального примусу.

Також другим відповідачем стосовно розгляду справи були заявлені:

- клопотання про повернення позовної заяви (вх. № 31594 від 07.11.2018) та визнання зловживанням процесуальними правами подання позивачем завідомо безпідставного позову,

- повідомлення про рейдерство (вх. № 31593 від 07.11.2018),

- заяву (вх. №33627 від 30.11.2018) про повернення позовної заяви та визнання зловживанням процесуальними правами подання позивачем завідомо безпідставного позову.

Вказані документи, подані другим відповідачем долучені до матеріалів справи.

Вирішуючи клопотання другого суд виходив з наступного.

В обґрунтування своїх заяв (клопотань), ОСОБА_3 вказує, що 01.11.2018 Позивач вже звертався до господарського суду Харківської області з позовом до тих самих відповідачів, про той же предмет і з тих же підстав (номер справи 922/2984/18, суддя Ольшанченко В.І.). Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.11.2018 у справі № 922/2984/18 позов ОСОБА_2 було повернуто без розгляду. Наступного дня ОСОБА_2 було подано новий аналогічний позов, який розглядається у цій справі № 922/3010/18.

Зазначені обставини, на думку заявника, вказують на те, що ОСОБА_5 намагався уникнути призначення судді для розгляду його позову в порядку автоматизованого розподілу справи, маніпулює роботою системи авторозподілу справ і робить все можливе для призначення "потрібного" та "комфортного" для нього судді шляхом подання завідомо дефектних позовів.

З цього приводу, суд зазначає, що статтею 174 ГПК України визначається право позивача на подання відповідної заяви про відкликання позовної заяви (п.З ч.5).

Частиною 8 ст. 174 ГПК України передбачається, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Відповідачем не обґрунтовано яким саме чином раніше подана позовна заява є зловживанням процесуальними правами.

Крім того, другий відповідач вважає, що поданий ОСОБА_2 позов є завідомо безпідставним, предмет спору у ньому відсутній і він має очевидно штучний характер, оскільки, жодне корпоративне право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, не було порушено.

В своєму клопотанні вх. № 31594 від 07.11.2018 та в заяві вх. №33627 від 30.11.2018 другий відповідач просить визнати зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_2 завідомо безпідставного позову за відсутності предмета спору та повернути позовну заяву ОСОБА_2 на підставі норм ст. 43 Господарського процесуального кодексу України (п.3 ч. 2 та ч. 3).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Слід зазначити, що порядок вирішення питань прийняття позовних заяв до розгляду (відкриття провадження по справі, залишення позову без руху, повернення позовних заяв, відмова у відкритті провадження по справі чи направлення справи за підсудністтю) встановлено главою 2 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені питання вирішуються судом на протязі 5 днів з дня надходження позовної заяви до суду.

Як вже було зазначено вище, питання про відкриття провадження у справі та прийняття позову до розгляду суддею Прохоровим С.А. вирішено, а саме, ухвалою суду від 09.11.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Дослідивши аргументи другого відповідача суд вважає, що вони є по суті позицією відповідача щодо заявлених позивачем вимог (запереченнями на позов).

Також, суд зазначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов'язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч.ч.1, 2, 3 ст.2 ГПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. по справі №18-рп/2004, визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Проаналізувавши зміст позовних вимог позивача, заперечень на позов, наведені положення ГПК України та інші обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позивач претендує на захист свого інтересу.

Суд зазначає, що у даній справі відсутні підстави вважати, що позивач зловживає наданими йому процесуальними правами шляхом подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Разом з тим, вжиття заходів відповідальності може позбавити позивача права доступу до суду та суперечитиме практиці Європейського суду з прав людини щодо розгляду справи судом. Європейський суд з прав людини вказує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі "право на суд", яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25).

При цьому, суд зазначає, що питання ж щодо наявності підстав позову, його обґрунтованості та підтвердженості доказами будуть досліджуватися судом при розгляді справи по суті.

З огляду на те, що у діях позивача суд не вбачає ознак зловживання процесуальними правами, а також те, що застосування таких заходів щодо повернення заяви є правом саме суду, яке не пов`язане з поданням клопотань іншими учасниками процесу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання вх. № 31594 від 07.11.2018 та заяви вх. №33627 від 30.11.2018 про визнання зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_2 завідомо безпідставного позову за відсутності предмета спору та повернення позовної заяви ОСОБА_2 на підставі норм ст. 43 Господарського процесуального кодексу України (п.3 ч. 2 та ч. 3).

Крім того, другим відповідачем не обґрунтовано застосування до позивача такого виду заходу процесуального примусу як накладення штрафу, який він просить вжити до позивача в якості заходів процесуального примусу у своєму відзиві на позовну заяву (вх. № 33379 від 28.11.2018), посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 135 ГПК України.

Відповідно до статті 131 ГПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно статті 132 ГПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов'язків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 135 ГПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Другим відповідачем у своєму клопотанні не наведено жодних доказів зловживання позивачем своїми процесуальними правами та підстав застосування такого виду заходу процесуального примусу як накладення штрафу, передбачених ст. 135 ГПК України.

За таких обставин, суд визнає заявлене другим відповідачем у відзиві на позовну заяву, клопотання необґрунтованим, та відмовляє в його задоволенні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 131, 132, 135, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання другого відповідача вх. № 31594 від 07.11.2018 та заяви вх. №33627 від 30.11.2018 про визнання зловживанням позивачем процесуальними правами та повернення позовної заяви відмовити.

В задоволенні клопотання другого відповідача про застосування до позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу - відмовити.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.01.2019.

Суддя С.А. Прохоров