РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.01.2019Справа № 910/16279/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

позовну заяву Комунального підприємства "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва"

до Управління освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації

про стягнення 1 366 677,00 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення 1 366 677,00 грн. заборгованості за послуги з організації гарячого харчування у закладах освіти Оболонського району міста Києва.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №1503-1П від 19.03.2018 в частині оплати за послуги з організації гарячого харчування у закладах освіти Оболонського району міста Києва, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість у сумі 1366677,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/116279/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 27.12.2018.

27.12.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання в якому відповідач просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 27.12.2018 враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/16279/18 до судового розгляду по суті на 24.01.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання. Відповідачу направлено ухвалу про повідомлення про розгляд справи по суті.

Представники сторін в судове засідання 24.01.2019 не з'явились.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.2018 між Комунальним підприємством "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва" (позивач, учасник) та Управлінням освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (замовник, відповідач) було укладено договір №1503-1П (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого передбачено, що учасник зобов'язується у 2018 році надати замовнику послуги, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити послуги на умовах, визначені цим договором.

Найменування послуги: послуги з гарячого харчування в 32 закладах. Освіти (ДК 021:2015:55520000-1 - кейтерингові послуги) (далі - послуги). Найменування (перелік) та вартість послуг, зазначені в розрахунку вартості послуги (додаток №1), що є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2., п. 1.3, п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 1.6. договору передбачено, що замовник зобов'язується прийняти і оплатити послуги на умовах, визначених цим договором.

Учасники зобов'язуються надати послуги із дотриманням норм харчування, якість яких відповідає умовам встановленим згідно з тендерною документацією торгів замовника та відповідно чинного законодавства (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 3.1. договору орієнтована ціна цього договору на 2018 рік становить: 234777008,00 грн. без ПДВ, яка визначається згідно розрахунку вартості послуг (додаток №1).

У додатку №1 до договору №1503-1П від 19.03.2018 контрагентами було погоджено розрахунок вартості послуг за вказаним правочином.

У відповідності до п. 3.2 договору, остаточна ціна договору визначається за підсумком заявок, поданих і оплачених замовником учаснику протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, розрахунки здійснюються в безготівковій формі за рахунок бюджетних коштів, згідно акту наданих послуг виконавцем шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок.

У відповідності до п.п. 4.4, 4.5 договору замовник проводить розрахунки з учасником у відповідності до вимог ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України через УДКСУ у Оболонському районі ГУ ДКСУ у м. Києві. У випадку затримки оплати послуги замовником, як бюджетною установою (через відсутність коштів на розрахунковому рахунку), замовник зобов'язується провести оплату наданих учасником послуг протягом 14-ти банківських днів з дня надходження коштів на свій рахунок.

У пункті 10.1. договору сторони погодили, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його представниками сторін, скріплення печатками та діє до 31.12.2018, а в частині оплати - до повного виконання зобов'язань. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 15.03.2018.

На виконання умов договору, у період з 16.10.2018 по 27.10.2018 позивач надав, а відповідач прийняв послуги на суму 1366677,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг №17 від 24.10.2018 та №18 від 05.11.2018 підписаними виконавцем та замовником без жодних зауважень та заперечень.

05.11.2018 позивачем та відповідачем складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 15.10.2018 по 27.10.2018, згідно із яким заборгованість відповідача перед позивачем за договором №1503-1П від 19.03.2018 становить 1366677,00 грн.

Відповідач звернувся до відповідача із претензією вих. №189 від 05.11.2018 з вимогою сплатити заборгованість за надані послуги на суму 1 366 677,00 грн., що отримана відповідачем (вхід. №740 від 05.11.2018).

Оскільки, відповідач в порушення умов договору №1503-1П від 19.03.2018 оплати послуг з організації гарячого харчування у закладах освіти Оболонського району міста Києва на суму 1366677,00 грн. не здійснив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із актами приймання-передачі наданих послуг №17 від 24.10.2018 та №18 від 05.11.2018 позивач надав, а відповідач прийняв послуги з організації гарячого харчування на загальну суму 1366677,00 грн.

Відповідач підписав вказані акти та прийняв надані позивачем послуги без заперечень та зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пунктах 4.2, 4.4, 4.5 договору сторони погодили, що розрахунки здійснюються в безготівковій формі за рахунок бюджетних коштів, згідно акту наданих послуг виконавцем шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок. Замовник проводить розрахунки з учасником у відповідності до вимог ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України через УДКСУ у Оболонському районі ГУ ДКСУ у м. Києві. У випадку затримки оплати послуги замовником, як бюджетною установою (через відсутність коштів на розрахунковому рахунку), замовник зобов'язується провести оплату наданих учасником послуг протягом 14-ти банківських днів з дня надходження коштів на свій рахунок.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що строк оплати послуг, наданих за договором №1503-1П від 19.03.2018 у період з 16.10.2018 по 27.10.2018 на загальну суму 1366677,00 грн., настав.

Щодо фінансування закупівлі послуг за договором №1503-1П від 19.03.2018 за рахунок бюджетних коштів суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 194 ГК України передбачено, що неналежне виконання зобов'язання третьою особою не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 29.06.2004 у справі "Войтенко проти України" та від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" вказав, що відсутність відповідних асигнувань у Державному бюджеті не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

На підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (постанова від 15.05.2012 у справі №11/446 за позовом ТОВ "Компанія "Тітал" до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи).

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язання зі сплати заборгованості за надані позивачем по договору послуги.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як підтверджено матеріалами справи відповідач оплату вартості наданих позивачем послуг на суму 1366677,00грн. у строки передбачені договором, не здійснив.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за договором №1503-1П від 19.03.2018 у період з 16.10.2018 по 27.10.2018 на загальну суму 1366677,00 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, суд задовольняє позовні вимоги Комунального підприємства "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва" до Управління освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення 1 366 677,00 грн. заборгованості за послуги з організації гарячого харчування у закладах освіти Оболонського району міста Києва.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління освіти Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (04211, м. Київ, вулиця ЙОРДАНСЬКА, будинок 11-А, ідентифікаційний код 37445442) на користь Комунального підприємства "Шкільне харчування Оболонського району м. Києва" (04205, м. Київ, ПРОСПЕКТ ОБОЛОНСЬКИЙ, будинок 20, ідентифікаційний код 19475243) заборгованість у розмірі 1 366 677,00 грн. та судовий збір у розмірі 20500,16 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.01.2019.

Суддя О.В. Гулевець