ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2019 Справа № 917/1355/18

за позовною заявою Комунального підприємства Полтавської обласної ради

"Полтававодоканал", 36020, м.Полтава, П. Орлика, 40 а, ідент. код 03361661

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м.Полтава,

вул. Старий Поділ, 5, ідент. номер 00131819

про визнання недійсним правочину

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін:

від позивача: Купріян К.І., дов.№ 59 від 10.10.2018 року

від відповідача: Фурайда Н.І., дов.№ 10-75/1909 від 08.02.2018 року

31.10.2018 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"(надалі-позивач) до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"(надалі-відповідач) про визнання недійсним правочину - заяву ПАТ "Полтаваобленерго" № 10-75/14241 від 28.09.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою № 10-75/14241 від 28.09.2018 суперечить вимогам ст.203 Господарського кодексу України, оскільки за вимогою відповідача, яку він зарахував у вказаній заяві, строк виконання на момент вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог не настав.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 03.12.2018 року.

Відповідачем 15.11.2018 року подано відзив (вх.№ 10681) на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує з огляду на те, що позовна заява не узгоджується з нормами матеріального права, зокрема ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім цього, вважає безпідставними твердження позивача про те, що відповідач не має права вчиняти дії, спрямовані на виконання рішення суду у справі №13/91, оскільки виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 28.09.2009 року у справі №13/91 було зупинено ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 року в зв'язку із дією Закону України №1730-YІІІ від 03.11.2016 року «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон №1730-VIII).

При цьому, зазначає, що виконання судових рішень, згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється на підставах та у спосіб, визначених цим законом та іншими законами та нормативно-правовими актами. Зазначений закон не містить заборони щодо можливості виконання судового рішення шляхом проведення зарахування зустрічних вимог. Добровільне виконання може здійснюватись у будь-який передбачений чинним законодавством спосіб, або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Тому, за твердженням відповідача, зупинене ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 року у справі №13/91 виконавче провадження стосується виключно примусового виконання рішення, а оскаржуваний правочин-заява про зарахування однорідних грошових вимог вчинений ПАТ «Полтаваобленерго» у відповідності до ст.203 ГК України та ст.601 ЦК України, оскільки на момент його вчинення між ПАТ «Полтаваобленерго» та КППОР «Полтававодоканал» існували зустрічні грошові зобов'язання, строк виконання яких настав. Зупинене виконавче провадження ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 року у справі №13/91 не зупиняє наявність зобов'язання зі сплати грошових коштів.

26.11.2018 року позивач подав суду відповідь на відзив (вх.№ 11047), в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що зупинення органом ДВС вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305346 щодо виконання наказу № 13/91 виключає можливість зарахуванням вимог за даним наказом, оскільки вважає, що строк виконання за ним не настав.

На думку позивача, строк для можливості зарахування зустрічних однорідних вимог настане тільки у разі поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадження № 48305346 щодо виконання наказу № 13/91.

Крім цього, позивач, у відповіді на відзив просить суд звернути увагу на те, що, наголошуючи про неможливість проведення зарахування зустрічних однорідних вимог взагалі (з посиланням на положення ст. 15 ЗУ «Про електроенергетику»), відповідач в цей же час, вважає за можливе проведення такого зарахування, однак виключно на його умовах. А саме, 21.09.2018 року позивачем на адресу відповідача надіслано заяву (вих. № юр/3644 від 21.09.2018 року) про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Даною заявою КП ПОР «Полтававодоканал» повідомило ПАТ «Полтаваобленерго» про зарахування зустрічних однорідних вимог у такому порядку:

- зобов'язання ПАТ «Полтаваобленерго» перед КП ПОР «Полтававодоканал» за

послуги водопостачання та водовідведення припиняються на суму 31 171,27 грн., в т.ч. ПДВ 5 195,22 грн.;

- зобов'язання КП ПОР «Полтававодоканал» перед ПАТ «Полтаваобленерго» зі

сплати активної електроенергії за вересень 2018 року згідно договору про постачання електричної енергії від 01.01.2018 року № 94р припиняються на суму 31 171,27 грн., в т.ч. ПДВ 5 195,22 грн.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення дану заяву відповідач отримав 26.09.2018 року.

Позивач зазначає, що законодавством не передбачено спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням.

Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Заява ПАТ «Полтаваобленерго» № 10-75/14241 від 28.09.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог надійшла на адресу КП ПОР «Полтававодоканал» 02.10.2018 року.

Таким чином, оскільки заява КП ПОР «Полтававодоканал» надійшла на адресу відповідача раніше, ніж заява останнього, позивач вважає, що зарахування однорідних зустрічних вимог повинно було відбутися на підставі саме його заяви.

Однак, у відповідь на заяву КП ПОР «Полтававодоканал», ПАТ «Полтаваобленерго» надіслало лист № 10-74/14842 від 10.10.2018 року, в якому зазначило, що відповідно до Закону України «Про електроенергетику» плата за поставлену електроенергію споживачам здійснюється виключно грошовими коштами, що, в свою чергу, на думку відповідача не допускає зарахування зустрічних вимог взагалі, тому відповідач залишив заяву КП ПОР «Полтававодоканал» вих. № юр/3644 від 21.09.2018 року без виконання.

При цьому, Закон України «Про електроенергетику», який регламентує порядок здійснення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію не містить будь-яких положень щодо заборони припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

05.12.2018 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх.№ 11391), в якому відповідач зазначає, що зупинене виконавче провадження №48305346 щодо виконання наказу №13/91 стосується виключно примусового виконання рішення, а оскаржуваний правочин - заява про зарахування однорідних грошових вимог вчинений ПАТ «Полтаваобленерго» у відповідності до ст.203 ГК України та ст.601 ЦК України, оскільки на момент його вчинення між ПАТ «Полтаваобленерго» та КППОР «Полтававодоканал» існували зустрічні грошові зобов'язання, строк виконання яких настав. Зупинене виконавче провадження не зупиняє наявність зобов'язання зі сплати грошових коштів.

Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не заборонено вчиняти суб'єктам господарських відносин правочини на погашення існуючої заборгованості, а тому оскаржуваний правочин-заява про зарахування однорідних грошових вимог, вчинений сторонами у відповідності до ст.203 ГК України та ст.601 ЦК України, не підпадає під їх дію.

Щодо посилання позивача у відповіді на відзив на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №юр/3644 від 21.09.2018 року зазначає наступне.

Статтею 15-1 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку.

Таким чином, законодавство передбачає оплату за спожиту електричну енергію виключно грошовими коштами.

Статтею 602 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених договором або законом.

Оскільки вимоги чинного законодавства України забороняють здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію у інший спосіб ніж грошовими коштами, ПАТ «Полтаваобленерго» залишило заяву КППОР «Полтававодоканал» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.09.2018 року №юр/3644 без виконання. Тому, посилання КППОР «Полтававодоканал» на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №юр/3644 від 21.09.2018 року, як підставу для визнання оскаржуваного правочину у даній справі недійсним, вважає безпідставним.

18.12.2018 року відповідачем подано до суду клопотання (вх.№ 11821) про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом Полтавської області справи № 917/1555/18, що на думку відповідача пов"язана з даною.

З огляду на обставини справи, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки відсутність рішення господарського суду по справі № 917/1555/18 не перешкоджає вирішенню даного спору.

18.12.2018 року за результатами проведення підготовчого засідання, ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.01.2019 року.

В судовому засіданні 17.01.2019 року представник позивача наполягає на задоволенні позову у повному обсязі, представник відповідача позов заперечує.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, -

встановив:

02.10.2018 на адресу позивача надійшла заява відповідача № 10-75/14241 від 28.09.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої припиняються зобов'язання ПАТ "Полтаваобленерго" перед КП ПОР "Полтававодоканал" за послуги з водопостачання та водовідведення на суму 31171,16 грн. та припиняються зобов'язання КП ПОР "Полтававодоканал" перед ПАТ "Полтаваобленерго" з інфляційних нарахувань за прострочення виконання зобов'язань по сплаті за активну електричну енергію в сумі 31171,16 грн., згідно наказу Господарського суду Полтавської області від 28.09.2009 року № 13/91.

Позивач вважає, що дана заява не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та підлягає визнанню недійсною, з огляду на наступне.

Так, за заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог припиняються зобов'язання відповідача перед позивачем на суму 31171,16 грн., що випливають: з угоди № 42-6 від 01.02.2006 року та рахунку № 899-09 від 20.09.2018 року, угоди № 44-16 від 01.07.2011 року та рахунку № 2951-09 від 18.09.2018, угоди № 32-8 від 01.03.2003 року та рахунку № 2220-09 від 18.09.2018.

Позивач зазначає, що між ним та відповідачем було укладено угоди № 42-6 від 01.02.2006 року, № 44-16 від 01.07.2011 року та № 32-8 від 01.03.2003 року про надання послуг з водопостачання та водовідведення. На підставі даних угод позивач зобов'язується надавати послуги з водопостачання та водовідведення відповідачу, а останній зобов'язується сплачувати за надані послуги на умовах, які визначені вказаними угодами.

Також, за заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог припиняються зобов'язання позивача перед відповідачем на суму 31171,16 грн. згідно наказу Господарського суду Полтавської області від 28.09.2009 року по справі № 13/91.

Дані зобов'язання виникли на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 15.09.2009 року по справі № 13/91, яким з КП "Полтававодоканал" на користь ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" стягнуто суму заборгованості у загальному розмірі 7754906,61 грн., в тому числі: 4160913,64 грн. - сума боргу за використану електроенергію, 13620,60 грн. - сума боргу за перетоки реактивної енергії, 697801,86 грн. - сума пені, 2477597,88 грн. - сума інфляційних, 379157,63 грн. - сума 3 % річних, 25500,00 грн. - сума держмита; 315,00 грн. - сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання зазначеного рішення 28.09.2009 року судом було видано відповідний наказ, який пред'явлено відповідачем для виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - ДВС), відкрито виконавче провадження № 48305346.

03.11.2016 року прийнято Закон України № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон № 1730). Даним законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, а також внесено відповідні зміни до Закону України «Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон № 1404).

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Позивач зазначає, що на момент вчинення відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та на даний час виконавчі дії за виконавчим провадженням № 48305346 щодо виконання наказу № 13/91 було зупинено постановою органу ДВС від 27.04.2018 року, яка, в свою чергу, винесена на виконання ухвали Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 року у справі № 13/91 (з урахуванням приписів п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження").

На підтвердження вказаного, позивачем надано:

- копію ухвали господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 року по справі № 13/91 про задоволення скарги КП "Полтававодоканал" на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області по справі № 13/91, якою визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця від 12.01.2018 року про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305346; зобов"язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зупинити вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305346;

- копію постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 27.04.2018 року ВП № 48305346 про зупинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 13/91 від 28.09.2009 року.

На думку позивача, за даним виконавчим провадженням, ні орган ДВС, ні ПАТ "Полтаваобленерго" не мають права вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання рішення суду у справі № 13/91.

Враховуючи зупинення органом ДВС вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305346 щодо виконання наказу № 13/91, позивач стверджує, що строк виконання за ним на момент подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог не настав, а отже, дана обставина виключає можливість зарахування вимог за наказом № 13/91, оскільки не можливе пред'явлення до зарахування вимоги за зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Таким чином, позивач вважає, що спірна заява не містить всіх необхідних ознак для її правомірності та законності, тобто є такою, що вчинена відповідачем без врахування положень діючого законодавства.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсним правочин - заяву ПАТ "Полтаваобленерго" № 10-75/14241 від 28.09.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що правочин, який оскаржується позивачем, вчинений ПАТ "Полтаваобленерго" у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме, відповідає вимогам ст. 203 Господарського кодексу України та ст. 601 Цивільного кодексу України.

Також відповідач заперечує твердження позивача про те, що ПАТ "Полтаваобленерго" не має права вчиняти будь-які дії, направлені на виконання рішення суду у справі № 13/91, посилаючись на те, що зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що зупинене ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 року у справі № 13/91 виконавче провадження стосується виключно примусового виконання рішення, та не зупиняє наявність зобов'язання зі сплати грошових коштів. Крім того, за твердженням відповідача, Закон № 1730 не забороняє вчиняти суб'єктам господарських відносин правочини на погашення існуючої заборгованості, а тому, оскаржуваний правочин - заява про зарахування однорідних грошових вимог не підпадає під його дію.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у позові КП "Полтававодоканал" повністю.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується із ст. 601 ЦК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Спірний правочин - заява ПАТ "Полтаваобленерго" № 10-75/14241 від 28.09.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, внаслідок якого припиняються господарські зобов'язання, а саме:

- зобов'язання ПАТ "Полтаваобленерго" перед КП "Полтававодоканал" за послуги з водопостачання та водовідведення на суму 31171,16 грн. (за договорами та рахунками вказаними вище), та

- зобов'язання КП "Полтававодоканал" перед ПАТ "Полтаваобленерго" зі сплати інфляційних нарахувань за прострочення виконання зобов'язань по сплаті за активну електричну енергію в сумі 31171,16 грн., згідно наказу Господарського суду Полтавської області від 28.09.2009 року № 13/91.

Позивач не заперечує факту існування вказаних зобов'язань чи сум таких зобов'язань, проте, вважає, що оскільки органом ДВС вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305346 щодо виконання наказу № 13/91 зупинено, то строк виконання за ним на момент вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог не настав.

Суд не погоджується з вказаним висновком позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

При цьому, за змістом ст. 203 Господарського кодексу України для зарахуванням зустрічних однорідних вимог достатньо заяви однієї сторони.

Ця заява є одностороннім правочином, який вчиняється однією стороною та створює обов'язки для іншої сторони без згоди на те останьої.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо). Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.02.2016 у справі № 6-2784цс15.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Висновок позивача про те, що зарахуванню зустрічних однорідних вимог перешкоджає зупинення виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 28.09.2009 року № 13/91 органом ДВС, не відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24.02.2016 у справі № 6-2784цс15.

Так, Верховний Суд України вказав про те, що зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань.

Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог.

Таким чином, висновки позивача щодо відсутності підстав для припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, суперечать правовим позиціям Верховного Суду України.

Вказані зобов'язання є однорідними (сплата грошових коштів) та такими, строк виконання яких настав або строк яких не зазначений чи визначений моментом витребування.

Випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог передбачені в ст.602 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.203 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивач не навів жодних встановлених договором або законом підстав, які б перешкоджали (забороняли) зарахуванню зустрічних вимог викладених у спірній заяві відповідача № 10-75/14241 від 28.09.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, підстави для визнання недійсним правочину - заяви ПАТ "Полтаваобленерго" № 10-75/14241 від 28.09.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, відсутні.

При прийнятті рішення судом врахована правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.03.2018 у справі № 904/10149/16.

Враховуючи викладене, позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" про визнання недійсним правочину - заяви ПАТ "Полтаваобленерго" № 10-75/14241 від 28.09.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 29.01.2019 року

Суддя Іванко Л.А.