ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р. Справа№ 910/1559/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного територіального управління юстиції у Львівській області

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2018

у справі № 910/1559/18 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал-Інвест-Україна»

до: 1. Державної казначейської служби України;

2. Головного територіального управління юстиції у Львівській області

про відшкодування шкоди 405 459,81 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кристал-Інвест-Україна» (надалі - ТОВ «Кристал-Інвест-Україна», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (надалі - відповідач-1) та Головного територіального управління юстиції у Львівській області (надалі - ГТУЮ у Львівській області, відповідач-2) про стягнення 405 459,81 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням з позивача виконавчого збору згідно постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби (надалі - ВПВР УДВС) ГТУЮ у Львівській області від 01.07.2015 у виконавчому провадженні №37673173.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі №910/1559/18 позов задоволено, стягнуто з Державного бюджету України через казначейську службу України на користь ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» грошові кошти у розмірі 405 459, 81 грн в рахунок відшкодування шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що переважна сума боргу була погашена позивачем поза межами виконавчого провадження; сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, не є достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника; відсутні підстави для повторного доказування неправомірності дій органів виконавчої служби, адже існування даної обставини підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили; відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, відбувається шляхом стягнення з державного бюджету відповідної суми відшкодування, а не з рахунку органу, яким завдано таку шкоду; грошові кошти в сумі 405 459,81 грн, які перераховані до державного бюджету підлягають стягненню на користь позивача, як завдані останньому збитки.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ГТУЮ у Львівській області звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач-2 вказував на відсутність у нього грошових зобов'язань перед позивачем з огляду на те, що при поданні позовної заяви останнім було підмінено поняття матеріальної шкоди та здійснення дій щодо повернення коштів, виходячи з того, що постанова про стягнення виконавчого збору була визнана протиправною та скасована після закінчення виконавчого провадження, а сума стягнутого виконавчого збору, не може вважатись збитками в розумінні статті 22 ЦК України; судом не досліджено наявність необхідних складових цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, завданої органом державної влади.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/1559/18.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на безпідставності доводів апелянта про відсутність у нього перед позивачем грошових зобов'язань, оскільки останнім не заявлялося вимог щодо стягнення з відповідача-2 грошових коштів; протиправність дій ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області встановлено ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.10.2017 у справі №5015/6798/11, з урахуванням доповнення резолютивної частини постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017, яка набрала законної сили та не може бути поставлена під сумнів в силу ст. 75 ГПК України; судом правомірно встановлено наявність усіх елементів складу правопорушення для відшкодування шкоди на користь позивача; відповідачем-2 не надано доказів на підтвердження викладених в апеляційній скарзі обставин, які можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

20.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких останній повідомив про скасування постановою Верховного Суду від 03.08.2018 ухвали Господарського суду Львівської області від 11.10.2017 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 у справі №5015/6798/11, що, на переконання апелянта, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову у даній справі.

27.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про залишення доповнення до апеляційної скарги без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України, вказуючи на те, що постанова Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №5015/6798/11, на яку посилається апелянт, була прийнята після ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі.

У зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації та припиненням здійснення правосуддя Київським апеляційним господарським судом матеріали справи було передано до новоутвореного Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2018, апеляційну скаргу ГТУЮ у Львівській області передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 апеляційну скаргу ГТУЮ у Львівській області на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі № 910/1559/18 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, відкрито Північним апеляційним господарським судом апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено її до розгляду на 21.01.2019.

У судове засідання позивач та відповідач-1 явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Вислухавши думку представника відповідача-2, враховуючи, що позивач та відповідач-1 не повідомили суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача-2 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

21.01.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Львівської області від 23.12.2011 у справі № 5015/6798/11 з ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» стягнуто на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» в особі філії ПАТ «ІМЕКСБАНК» у м. Львові 4 222 117,67 грн заборгованості, 25 500,00 грн державного мита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2012 рішення Господарського суду Львівської області від 23.12.2011 у справі № 5015/6798/11 залишене без змін.

На примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 23.12.2011 у справі № 5015/6798/11 Господарським судом Львівської області видано наказ від 12.04.2012 № 5015/6798/11.

Постановою головного державного виконавця Германчук Р.В. від 22.04.2013 відкрито виконавче провадження №37673173 з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 12.04.2012 у справі №5015/6798/11, встановлено для боржника строк для добровільного виконання рішення суду до 29.04.2013, попереджено, що у випадку невиконання рішення в наданий для самостійного виконання строк, рішення буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

24.05.2017 старшим державним виконавцем Курман Б.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

31.05.2017 старшим державним виконавцем Курман Б.Г. винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження. В межах виконавчого провадження №54020211 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» 405 459,81 грн виконавчого збору на підставі постанови №ВП37673173, виданої 01.07.2015.

Постановою старшого державного виконавця Курман Б.Г. від 06.06.2017 накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Кристал-Інвест-Україна», що знаходяться на всіх рахунках, відкритих боржником в АТ «УкрСибБАНК», ПАТ «Полтава-банк», АТ «Укрексімбанк».

Постановою від 26.06.2017 арешт на вказані вище грошові кошти знято у зв'язку із надходженням 23.06.2017 на рахунок органу державної виконавчої служби коштів в сумі, необхідній для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Кристал-Інвест-Україна», вважаючи дії відділу державної виконавчої служби неправомірними, звернулося до Господарського суду Львівської області зі скаргою на дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.10.2017 у справі № 5015/6798/11 скаргу ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» задоволено частково, визнано недійсною постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області від 01.07.2015 про стягнення з ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» виконавчого збору в сумі 405459,81 грн; визнано недійсною постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курман Б.Г. від 25.05.2017 про відкриття виконавчого провадження №54020211 з виконання постанови ВП №37673173, виданої 01.07.2015 про стягнення виконавчого збору в сумі 405459,81 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 ухвалу Господарського суду Львівської області від 11.10.2017 у справі № 5015/6798/11 частково змінено та доповнено резолютивну частину ухвали наступним текстом: «визнати незаконними дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курман Б.Г. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 54020211 від 25.05.2017 з виконання постанови ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області № ВП 37673173 від 01.07.2015». В решті ухвалу Господарського суду Львівської області від 11.10.2017 залишено без змін.

Враховуючи обставини, викладені у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017, позивач звернувся до ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою № 156 від 18.12.2017 про повернення грошових коштів у розмірі 405 459,81 грн, стягнутих в межах виконавчого провадження № 54020211 в рахунок виконавчого збору на підставі постанови №ВП 37673173 від 01.07.2015, яку визнано судом недійсною.

Надаючи відповідь на вказану заяву, в листі №170 від 09.01.2018 відповідач-2 зазначив про відсутність правових підстав для повернення таких коштів.

У зв'язку з тим, що вказану суму виконавчого збору не було повернуто позивачеві, останній звернувся з даним позовом до суду про стягнення з Державного бюджету через Державну казначейську службу України на користь ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» 405 459,81 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням виконавчого збору.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи скаржника, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою передбачено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначає стаття 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв'язку із спричиненням позивачеві шкоди, завданої протиправними діями органів ДВС ГТУЮ у Львівській області внаслідок неправомірного стягнення виконавчого збору.

Частиною 2 статті 27 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 визначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб міністерств, інших центральних органів виконавчої влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави в порядку, визначеному законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 24 березня 1998 року N 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» та Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Статтями 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

При цьому, як правильно зазначив місцевий господарський суд, у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1174 ЦК України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження».

Відтак, виходячи з приписів ст.ст. 1173, 1174 ЦК України участь органів Державного казначейства України як іншого відповідача є ознакою, притаманною для всіх спорів про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.

Згідно зі ст. 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пп. 2 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У рішенні Конституційного суду України №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі № 1-36/2001 визначено, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 (надалі - Порядок).

Безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання казначейством та його територіальними управліннями рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів (п. 2 Порядку виконання рішень).

Отже, за правилами Бюджетного кодексу в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України. При цьому відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, відбувається шляхом стягнення з державного бюджету відповідної суми відшкодування, а не з рахунку органу яким завдано таку шкоду.

У зв'язку з викладеним місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що саме центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є виконавцем судового рішення про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, згідно приписів ст. 56 Конституції України та ст.ст. 1173, 1174 ЦК України потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою.

Так, спеціальна правова конструкція статей 1173, 1174 ЦК України, на відміну від загальних елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для наявності підстав для стягнення шкоди, виключає такий елемент як наявність вини.

За умовами даного делікту відповідальність органу державної влади настає у випадку незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкода), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою. За відсутності хоча б одного з цих (трьох) елементів цивільна відповідальність не настає.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіянням ним шкоди.

При цьому, неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відтак, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом вказаної норми, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

На переконання колегії суддів, з огляду на приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України та преюдиціальне значення обставин, встановлених ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2017 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 у справі №5015/6798/11, а саме, неправомірності дій органів виконавчої служби щодо безпідставного стягнення з ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» виконавчого збору у сумі 405 459,81 грн, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх повторного доказування.

Отже, задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції правомірно виходив з наявності на момент її розгляду усіх елементів цивільно-правової відповідальності, в тому числі наявності встановленого факту неправомірності дій органу ДВС та незаконності прийнятих ним рішень.

Разом з тим, переглядаючи рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі №910/1559/18 в апеляційному порядку, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2018 та 10.04.2018 відповідачем-2 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва були подані клопотання про зупинення провадження у справі №910/1559/18 на підставі п.5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

В обґрунтування зазначених клопотань, відповідач-2 вказував на наявність на розгляді Касаційного господарського суду касаційної скарги ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області на ухвалу Господарського суду Львівської області від 11.10.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 у справі № 5015/6798/11, які стали підставою для подання позову у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 розгляд зазначених клопотань було відкладено до 25.04.2018, а в подальшому, при ухваленні оскаржуваного рішення в їх задоволенні було відмовлено з посиланням на ч. 3 ст. 195 ГПК України, з огляду на відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 13 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини 1 ст. 227 ГПК України передбачено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Ухвалою суду від 21.03.2018 постановлено закрити підготовче провадження у справі № 910/1559/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.04.2018.

Отже, вказані клопотання про зупинення провадження у справі представником відповідача-2 були подані до початку розгляду справи по суті та були обґрунтовані обставинами, які виникли на момент відкриття провадження у даній справі.

Враховуючи викладене, у господарського суду була об'єктивна можливість розглянути зазначені клопотання, не відкладаючи їх вирішення до прийняття оскаржуваного рішення у даній справі.

Крім того, як вбачається з поданих відповідачем-2 до суду апеляційної інстанції доповнень до апеляційної скарги, останнім наголошується на безпідставності позовних вимог, з огляду на скасування 03.08.2018 Верховним Судом ухвали Господарського суду Львівської області від 11.10.2017 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 у справі № 5015/6798/11.

Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі № 5015/6798/11 касаційну скаргу ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 11.10.2017 скасовано, а провадження за скаргою ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» на дії та рішення ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області закрито.

У судовому засіданні 21.01.2019 представник відповідача-2 також повідомив суд, що після закриття провадження в господарській справі №5015/6798/11 щодо оскарження дій та рішень органів ДВС, ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до УДВС ГТУЮ у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії, однак, вказаний позов залишено без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що 10.01.2019 Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову у справі № 857/3786/18, якою залишено без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №1340/4996/18 за адміністративним позовом ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» до УДВС ГТУЮ у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанов, зобов'язання вчинити дії, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №1340/4996/18 залишено без змін.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права; обов'язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Відповідно до частин 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що постанова Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 5015/6798/11 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2019 у справі № 857/3786/18 були ухвалені після прийняття оскаржуваного рішення у даній справі, на переконання колегії суддів, причини неподання відповідачем-2 вказаних доказів під час розгляду справи судом першої інстанції, а також станом на час звернення з апеляційною скаргою є такими, що не залежали від нього з об'єктивних причин.

Виходячи з приписів статті 269 ГПК України, необхідності перевірки законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне прийняти подані відповідачем докази та здійснити перегляд справи з їх урахуванням.

Як було зазначено вище, суд першої інстанції, приймаючи рішення про відшкодування шкоди у розмірі 405 459,81 грн, обґрунтовано визнав доведеним наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення з боку органів ДВС, ґрунтуючись на встановлених судовими рішеннями обставинах визнання дій та рішень органів ДВС ГТУЮ у Львівській області незаконними, та факту неправомірності стягнення суми виконавчого збору з позивача.

Проте, на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції встановлено відсутність такого обов'язкового елементу складу цивільного правопорушення, як незаконність дій державного органу, без якого прийняття рішення про притягнення до юридичної відповідальності цього органу шляхом стягнення з державного бюджету завданої ним шкоди, є неможливим та порушуватиме основоположні засади здійснення судочинства.

З огляду на встановлені обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» до Державної казначейської служби України та ГТУЮ у Львівській області про стягнення 405 459,81 грн в рахунок відшкодування шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ГТУЮ у Львівській області такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі №910/1559/18 - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Судовий збір, сплачений апелянтом у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, на підставі ч. 3 ст. 129 ГПК України, підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Львівській області на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі №910/1559/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2018 у справі №910/1559/18 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал-Інвест-Україна» відмовити повністю.

4. Матеріали справи №910/1559/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.01.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська