УХВАЛА

м. Київ

22.01.2019Справа № 910/23246/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп", м. Одеса

до Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач", м. Київ

про стягнення 2 847 216,25 грн.,-

За розглядом заяви Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач"

про розстрочення виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Карплюк Л.Р. (адвокат);

від відповідача (заявника): Кірчев В.О. (адвокат).

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 2 240 532,49 грн. заборгованості за Договором про розробку проектної документації на нове будівництво № 25.1/07/2013 від 05.08.2013р., 111 752,00 грн. 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання зобов'язання, 494 931,76 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Підченко Ю.О.) від 06.04.2018р. у справі №910/23246/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. (повний текст складено 27.07.2018р.) у справі №910/23246/17 рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2018р. у справі №910/23246/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп" 2 240 532,49 грн. - заборгованість, 111 752,00 грн. - 3% річних, 494 931,76 грн. - інфляційних втрат, 42 708 грн. - судовий збір за подачу позовної заяви та 64 062,37 грн. - судовий збір за подачу апеляційної скарги.

14.08.2018р. Господарським судом міста Києва на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. видано відповідний наказ.

17.10.2018р. до суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" про розстрочення виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. у даній справі, відповідно до якої заявник просить суд розстрочити сплату присудженої до стягнення суми заборгованості (2 847 216,25 грн.) строком на 1 рік рівними частинами.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018 року, у зв'язку з перебуванням судді Підченка Ю.О. у відпустці вказану заяву передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2018р. вирішення питання про прийняття заяви Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" про розстрочення виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. відкладено до повернення матеріалів справи №910/23246/17 з суду касаційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 11.10.2018р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 у справі № 910/23246/17 залишено без змін.

15.11.2018р. матеріали справи № 910/23246/17 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2018р. розгляд заяви Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" про розстрочення виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. у справі №910/23246/17 призначено на 18.12.2018р.

У запропонований судом строк до суду від позивача надійшли письмові пояснення на заяву відповідача про розстрочення судового рішення у даній справі, за змістом яких позивач заперечує проти доводів, викладених відповідачем у заяві, вказує на недоведеність останнім обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зокрема, перебування товариства у скрутному матеріальному становищі. Стягувач напроти зауважує, що боржником умисно не виконується рішення суду, яке набрало законної сили, про що свідчить, зокрема, відкриття після накладення арешту на існуючі рахунки останнім нового рахунку, по якому за період з 13.09.2018р. по 19.09.2018р. проведено операцій з грошовими коштами на суму понад 173 млн. грн.

З посиланням на положення ч. 5 ст. 331 ГПК України стягувач наголошує на тому, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення (у даному випадку 24.07.2019 року).

У судових засіданнях 18.12.2018р. та 15.01.2019р. судом оголошувались перерви до 15.01.2019р. та 22.01.2019р. відповідно.

22.01.2019р. до суду від відповідача серед іншого надійшло доповнення до заяви про розстрочення виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р., відповідно до змісту якої окрім заявлених вимог про розстрочення судового рішення у даній справі заявник просить суд скасувати арешти, накладені приватним виконавцем Ляпіним Д.В. в межах виконавчого провадження № 57013286 згідно постанов від 17.12.2018р. та 18.12.2018р.

У судовому засіданні 22.01.2019р. представник заявника підтримав заяву та просив суд її задовольнити.

У судових засіданнях 18.12.2018р., 15.01.2019р. та 22.01.2019р. представники стягувача заперечували проти задоволення заяви боржника з підстав викладених своїх поясненнях та просили суд відмовити у задоволенні заяви про розстрочення судового рішення у даній справі.

Розглянувши матеріали поданої відповідачем заяви, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" про розстрочення виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р., з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 статті 331 ГПК України).

Таким чином, розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

При розгляді заяви про розстрочку судового рішення суду необхідно встановити обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі у визначений строк або встановленим господарським судом способом, врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

В обґрунтування поданої до суду заяви відповідач (заявник) посилається на тяжкий фінансовий стан товариства, що перешкоджає виконанню рішення суду у справі, на підтвердження чого надав Баланси (звіти про фінансовий стан) та звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2017 рік та І півріччя 2018 року.

Боржник вказує на заінтересованість у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило одночасно не збанкрутувати та продовжити господарську діяльність, при цьому, зазначає, що присуджена до стягнення з нього судовим рішенням сума є досить великою і сплата всієї суми боргу призведе до нових боргових накопичень.

Як на окрему підставу для надання розстрочення судового рішення відповідач посилається на те, що ним виконано майже на 90% свої зобов'язання за укладеним з позивачем договором № 25.1/07/2013 про розробку проектної документації на нове будівництво від 05.08.2013р., на підтвердження чого долучив до матеріалів справи акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.10.2013 року по 22.01.2018 року.

У доповненні до заяви про розстрочення судового рішення у даній справі заявник вказує на наявність правових підстав для скасування арештів, накладених приватним виконавцем Ляпіним Д.В. в межах виконавчого провадження № 57013286 згідно постанов від 17.12.2018р. та 18.12.2018р., оскільки такі арешти у разі задоволення заяви про розстрочення рішення суду та встановлення іншого строку його виконання є безпідставними.

Поряд з цим, заявник вказує на те, що накладення арештів жодним чином не сприяє реалізації самої мети арешту майна боржника - забезпеченню виконання рішення суду та не відповідає засадам здійснення виконавчого провадження.

Протягом усього розгляду заяви боржника про розстрочення виконання судового рішення у справі стягувач вказує на безпідставність заяви боржника, недоведеність останнім обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, зокрема, перебування товариства у скрутному матеріальному становищі.

Суд дослідив доводи обох сторін та подані ними докази на їх підтвердження та відзначає наступне.

Так, заявником долучено до матеріалів справи Баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2017 року, відповідно до якого необоротні активи - 89 тис. грн., оборотні активи - 87 749 тис. грн., власний капітал - 31 385 тис. грн., поточні зобов'язання і забезпечення - 119 134 тис. грн., баланс - 87 749 тис. грн.

Згідно звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік чистий фінансовий результат (прибуток) - 0,00 грн., збиток - 25 250 тис. грн.

У відповідності до Балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2018 року необоротні активи - 79 тис. грн., оборотні активи - 273 088 тис. грн., власний капітал - 32 854 тис. грн., поточні зобов'язання і забезпечення - 305 942 тис. грн., баланс - 273 088 тис. грн.

Згідно звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2018 року чистий фінансовий результат (прибуток) - 0,00 грн., збиток - 1 469 тис. грн.

Як на тому наголошує стягувач у свої поясненнях та протягом розгляду заяви у судових засіданнях подані боржником баланси (звіти про фінансовий стан) лише відображають стан підприємства на конкретну дату.

За змістом п. 3 Розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 № 73 (далі - Положення) баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов'язання і власний капітал, а звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) - звіт про доходи, витрати, фінансові результати та сукупний дохід.

Як передбачено в п. 1 Розділу ІІ Положення фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності. Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду.

Суд погоджується з доводами стягувача про те, що подані боржником баланси (звіти про фінансовий стан) лише відображають стан підприємства на конкретну дату.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що боржником подано звіти про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік та про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2018 року, які свідчать про збитковість господарської діяльності боржника.

Суд відхиляє як необґрунтовані та відповідно погоджується з доводами стягувача про безпідставність та відсутність будь-якого доказового значення у розумінні процесуального закону поданого боржником акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.10.2013 року по 22.01.2018 року, оскільки такий акт підписано та скріплено печаткою лише з боку відповідача.

Поряд з цим суд відзначає, що виконання відповідачем, як про те зазначає останній своїй заяві майже на 90% своїх зобов'язань за укладеним з позивачем договором № 25.1/07/2013 про розробку проектної документації на нове будівництво від 05.08.2013р., що не заперечується позивачем при розгляді питання про розстрочення виконання судового рішення, за висновком суду в деякій мірі може свідчити про невисокий ступніть вини відповідача у виникненні даного спору.

При розгляді цієї заяви з урахуванням її конкретних обставин суд виходить з того, що у будь-якому разі розстрочення судового рішення є правом суду, проте відповідна процесуальна дія має відбуватись у виняткових випадках.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Згідно ч. 2, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У даному випадку суд встановив збитковість товариства заявника та наявність ризику припинення його діяльності у зв'язку з одномоментним стягненням суми боргу у примусовому порядку, яка за висновком суду є значною.

У своїх письмових поясненнях та у судових засіданнях з розгляду заяви відповідача, позивач зауважував на умисному невиконанні боржником судового рішення зі спору та звертав увагу суду на реальну можливість у останнього виконати рішення суду, про що свідчить відкриття боржником рахунку у банківській установі (після накладення арешту на існуючі рахунки боржника в процесі примусового виконання рішення суду), по якому за період з 13.09.2018р. по 19.09.2018р. проведено операцій з грошовими коштами на суму понад 173 млн. грн.

Суд дослідив наведені стягувачем вище обставини та вважає такі доводи останнього не достатньо обґрунтованими.

З наявної у матеріалах справи копії листа АТ "УкрСиббанк" № 81-14/11 від 27.09.2018р. та доданої до нього виписки про рух коштів по рахунку № 5130 дійсно вбачається рух грошових коштів на названу стягувачем суму коштів.

У своїх запереченнях щодо письмових пояснень стягувача та у судовому засіданні 22.01.2019р. представник боржника вказав на те, що вказані кошти були перераховані на виконання своїх зобов'язань за кредитними договорами, проте такі обставини матеріалами справи жодним чином не підтверджуються та відповідно не враховуються судом при вирішення заяви боржника.

Водночас з вказаної виписки по рахунку не вбачається призначення відповідних платежів, відтак суд позбавлений можливості дослідити такі обставини.

У матеріалах справи міститься лист АТ "УкрСиббанк" № 13-1-4/1193 "БТ" від 31.10.2018р. та додана до нього виписка про рух коштів по рахунку № 5130, з якої вбачається, що переказ коштів здійснювався боржником згідно договору суборенди земельної ділянки та згідно договору делегування та за умовами договору встановлене кредитове блокування.

Іншої будь-якої інформації виписка банківської установи не містить.

Суд наголошує на тому, що в силу положень статей 14, 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

У даному випадку суд керується положенням ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України, відповідно до якої підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а також положеннями ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України щодо свободи договору.

Щодо викладених заявником у доповненні до заяви про розстрочення судового рішення у даній справі вимог про скасування арештів, накладених приватним виконавцем Ляпіним Д.В. в межах виконавчого провадження № 57013286 згідно постанов від 17.12.2018р. та 18.12.2018р., суд погоджується з доводами стягувача про те, що такі вимоги виходячи з конструкції ст. 331 ГПК України не можуть бути предметом розгляду при вирішенні питання щодо розстрочення виконання судового рішення та відповідно відхиляються судом.

Інші доводи, міркування пояснення сторін судом розглянуті, але до уваги та врахування при розгляді заяви не приймаються, оскільки на результат її вирішення судом не впливають.

Врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, скрутний матеріальний стан боржника та наявну загрозу його банкрутства, суд вважає за доцільне подану Приватним акціонерним товариством "Київхімпостач" заяву задовольнити частково та розстрочити виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. у частині стягнення заборгованості у розмірі 2 847 216,25 грн. строком на 1 рік рівними частинами. В іншій частині вимог боржника (заявника) належить відмовити за необґрунтованістю.

При розгляді цієї заяви, суд враховує, на що також вказував у своїх поясненнях стягувач, що в силу положень ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення (у даному випадку 24.07.2019 року).

Керуючись ст. ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" про розстрочення виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. у справі №910/23246/17 задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018р. у справі №910/23246/17 у частині стягнення заборгованості у розмірі 2 847 216,25 грн. строком на 1 рік рівними частинами.

3. В іншій частині у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Київхімпостач" відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 25.01.2019р.

Суддя Морозов С.М.