ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р., м. Київ Справа№ 910/11622/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Зубець Л.П.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2018р., м. Київ (повний текст складено 02.11.2018р.) у справі №910/11622/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 31348,63 грн.

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості у сумі 31348,63 грн, з яких: пеня у сумі 24681,66 грн, 3% річних у сумі 1245,37 грн, інфляційні втрати у сумі 5421,60 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №1576/15-БО-10 від 31.12.2014р. в частині своєчасної оплати поставленого природного газу.

1.3. Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення, становить більше 10% від вартості несвоєчасно оплаченого спожитого газу і є неспіврозмірним. В той час як неустойка як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов'язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

Відповідач зазначає, що стягнення з останнього нарахованих Позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат може призвести до негативних наслідки як для працівників Філії, так і для бюджетів усіх рівнів, до яких Відповідач регулярно сплачує податки та збори (обов'язкові платежі), передбачені чинним законодавством України.

Крім того, Відповідач звертає увагу на те, що в порушення ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України Позивачем не надано та до позовної заяви не долучені докази, які підтверджують наявність у Позивача будь-яких збитків, які б були спричинені простроченням саме Відповідача.

Також Відповідач просить зменшити розмір пені, 3% та інфляційних, які будуть підлягати стягненню за результатами справи, на 80 відсотків.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. 31.12.2014р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу №1576/15-БО-10, відповідно до п.1.1 якого Позивач зобов'язався передати у власність Відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД , а Відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п.3.3 договору приймання-передача газу, переданого Позивачем Відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.7.2 договору у разі невиконання Відповідачем п.6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановляється тривалістю у 5 років.

Згідно з розділом 11 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

2.2. На виконання умов договору Позивач передав, а Відповідач в свою чергу прийняв імпортований природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р. на суму 70035,05 грн, від 28.02.2015р. на суму 55789,47 грн, від 31.03.2015р. на суму 49380,67 грн, від 30.04.2015р. на суму 14813,17 грн, від 31.10.2015р. на суму 12164,66 грн, від 30.11.2015р. на суму 34327,04 грн, від 31.12.2015р. на суму 52156,54 грн.

2.3. На виконання договору Відповідач перерахував Позивачу: 1) 30.01.2015р. - 91939,68 грн; 2) 11.09.2015р. - 98078,67 грн; 3) 22.10.2015р. - 35621,28 грн; 4) 25.11.2015р. - 71244,00 грн. Вказане підтверджується виписками ПАТ «Ощадбанк» по рахунку Позивача та випискою Позивача за операціями, проведеними між сторонами.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2018р. у справі №910/11622/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача пеню у розмірі 24681,66 грн, 3% річних у сумі 1245,37 грн, інфляційні втрати у сумі 5421,60 грн та судовий збір у сумі 1762,00 грн.

3.2. Рішення обґрунтоване тим, що в порушення Цивільного кодексу України та умов укладеного між сторонами договору Відповідач не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що наведені Відповідачем доводи залишені поза увагою суду, який не надав їм відповідної оцінки, а зроблені судом висновки не відповідають приписам чинного законодавства.

На думку Відповідача, місцевий суд не врахував наступні обставини: 1) Відповідач відносився до теплогенеруючого підприємства, що на той період забезпечував постачання теплової енергії; 2) наданий по договору газ використовувався Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживалась бюджетними установами та населенням, яке мало заборгованість за спожиту теплову енергію та надані послуги з газопостачання; 3) зміни організаційно-правової форми та повернення у 2014 році цілісного майнового комплексу Іршанського гірничо-збагачувального комбінату до державної власності, що спричинило фактично новий початок виробництва з його послідуючим налаштуванням; 4) наявності негативних інфляційних процесів в економіці держави; 5) спад попиту на реалізацію основної продукції та нестабільності внутрішнього та зовнішнього ринків.

Відповідач стверджує, що місцевим судом не враховано п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України», ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ключовими принципами якої є верховенство права та належне здійснення правосуддя, які є елементами права на справедливий суд.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, мотивуючи тим, що місцевим судом повно досліджено всі обставини справи. Так, Позивач вказує, що доводи Відповідача спростовуються тим, що Відповідач є суб'єктом підприємництва, який здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, а наявність фінансової економічної кризи та інфляційних процесів є обставинами, які мають вплив загального характеру на всіх учасників господарювання, зокрема, Позивача і Відповідача.

Також Позивач зазначив про безпідставність посилання Відповідача на незастосування п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України», зміст якого в частині зменшення пені кореспондується з ст.233 Господарського кодексу України. Водночас місцевим судом при прийнятті рішення враховано ст.233 Господарського кодексу України.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 21.11.2018р. Відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 02.11.2018р. у справі №910/11622/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та вирішено здійснити перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2018р. у справі №910/11622/18 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Застосоване законодавство

7.1. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

7.2. Згідно з ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

7.3. Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Як вірно встановлено місцевим судом, між Позивачем та Відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу №1576/15-БО-10 від 21.12.2014р., на виконання якого Позивач передав, а Відповідач прийняв імпортований природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р. на суму 70035,05 грн, від 28.02.2015р. на суму 55789,47 грн, від 31.03.2015р. на суму 49380,67 грн, від 30.04.2015р. на суму 14813,17 грн, від 31.10.2015р. на суму 12164,66 грн, від 30.11.2015р. на суму 34327,04 грн, від 31.12.2015р. на суму 52156,54 грн.

Проте Відповідач оплатив поставлений Позивачем газ з простроченням строку оплати визначеного п.6.1 договору, відповідно до якого оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Так, як вбачається виписок ПАТ «Ощадбанк» по рахунку Позивача та виписки Позивача за операціями, проведеними між сторонами, Відповідач оплатив: 1) акт від 31.01.2015р. на суму 70035,05 грн - 30.01.2015р.; 2) акт від 28.02.2015р. на суму 55789,47 грн - 30.01.2015р. на суму 21904,63 грн, а 11.09.2015р. на суму 33884,84 грн; 3) акт від 31.03.2015р. на суму 49380,67 грн - 11.09.2015р., 4) акт від 30.04.2015р. на суму 14813,17 грн - 11.09.2015р. на суму 14813,16 грн, а 22.10.2015р. на суму 0,01 грн; 5) акт від 31.10.2015р. на суму 12164,66 грн - 22.10.2015р.; 6) акт від 30.11.2015р. на суму 34327,04 грн - 22.10.2015р. на суму 23456,61 грн, а 25.11.2015р. на суму 10870,43 грн; 7) акт від 31.12.2015р. на суму 52156,54 грн - 25.11.2015р.

З наведеного вбачається, що Відповідач прострочив свої зобов'язання за укладеним між сторонами договором з повної та своєчасної оплати поставленого Позивачем Відповідачу газу, тобто Відповідачем порушено п.6.1 договору.

За вказаних обставин, Позивач просить стягнути з Відповідача пеню у сумі 24681,66 грн за загальний період прострочки з 17.03.2015р. по 10.09.2015р., 3% річних у сумі 1245,37 грн за загальний період прострочки з 17.03.2015р. по 10.09.2015р., інфляційні втрати у сумі 5421,60 грн за загальний період прострочки квітень-серпень 2015р.

8.3. Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546, ст.549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.2 договору у разі невиконання Відповідачем п.6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Здійснивши перерахунок заявлених Позивачем вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені у сумі у сумі 24681,66 грн за загальний період прострочки з 17.03.2015р. по 10.09.2015р., апеляційний суд приходить до висновку, що розрахунок Позивача є арифметично вірним та вказані вимоги підлягають задоволенню.

8.4. Згідно з ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених Позивачем вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 3% річних у сумі 1245,37 грн за загальний період прострочки з 17.03.2015р. по 10.09.2015р., інфляційні втрати у сумі 5421,60 грн за загальний період прострочки квітень-серпень 2015р., апеляційний суд приходить до висновку, що розрахунок Позивача є арифметично вірним та вказані вимоги підлягають задоволенню.

8.5. Відповідач подав до суду клопотання про зменшення розміру пені, 3% та інфляційних, які будуть підлягати стягненню за результатами справи, на 80 відсотків, в задоволенні якого місцевим судом правомірно відмовлено, оскільки Відповідачем в розумінні ч.1. ст.233 Господарського кодексу України жодними належними та достатніми доказами не доведено суду наявності підстав для зменшення розміру неустойки за невиконання зобов'язання у строк, визначений умовами договору.

8.6. При цьому, апеляційний суд відхиляє аргументи Відповідача, що місцевий суд не врахував наступні обставини при прийнятті рішення: 1) Відповідач відносився до теплогенеруючого підприємства, що на той період забезпечував постачання теплової енергії; 2) наданий по договору газ використовувався Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживалась бюджетними установами та населенням, яке мало заборгованість за спожиту теплову енергію та надані послуги з газопостачання; 3) зміни організаційно-правової форми та повернення у 2014 році цілісного майнового комплексу Іршанського гірничо-збагачувального комбінату до державної власності, що спричинило фактично новий початок виробництва з його послідуючим налаштуванням; 4) наявності негативних інфляційних процесів в економіці держави; 5) спад попиту на реалізацію основної продукції та нестабільності внутрішнього та зовнішнього ринків.

Так, доводи Відповідача спростовуються тим, що Відповідач є суб'єктом підприємництва, який здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, а наявність фінансової економічної кризи та інфляційних процесів є обставинами, які мають вплив загального характеру на всіх учасників господарювання, зокрема, Позивача і Відповідача.

8.7. Апеляційний суд відхиляє аргументи Відповідача, що місцевим судом не враховано п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України», оскільки зміст п.3.17.4 постанови в частині зменшення пені кореспондується з ст.233 Господарського кодексу України. Водночас місцевим судом при прийнятті рішення враховано ст.233 Господарського кодексу України.

8.8. Апеляційний суд відхиляє аргументи Відповідача, що місцевим судом не враховано ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ключовими принципами якої є верховенство права та належне здійснення правосуддя, які є елементами права на справедливий суд, оскільки при перегляді оспорюваного рішення апеляційним судом не встановлено порушення місцевим судом ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені у сумі 24681,66 грн, 3% річних у сумі 1245,37 грн, інфляційних втрат у сумі 5421,60 грн підлягають задоволенню у повному обсязі, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання Відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого природного газу.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2018р. у справі №910/11622/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2018р. у справі №910/11622/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 30.01.2019р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Л.П. Зубець

С.І. Буравльов