РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2019Справа № 910/14927/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новострой+»

про стягнення 128.305,30 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

07.11.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новострой+» про стягнення 128.305,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонам дистриб'юторського договору № 148Д від 01.12.2017 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 706.054,76 грн, що підтверджується видатковими накладеними за період з 01.12.2017 по 01.11.2018. У зв'язку з тим, що відповідачем лише частково виконано свої зобов'язання за договором по оплаті поставленого товару, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 128.305,30 грн, з яких: 109.997,18 грн основного боргу, 10.607,93 грн. пені, 5.499,86 грн штрафу, 1.305,33 грн інфляційних втрат, 895,00 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/14927/18 від 12.11.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п'ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

21.11.2018 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 відкрито провадження у справі № 910/14927/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 26.11.2018 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 909 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02222, м. Київ, вул. Бальзака, 55, офіс 257, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 26.11.2018 (номер відправлення 909) було повернуто до суду поштовим відділенням зв'язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з п. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Відповідач вимог ухвали про відкриття виконавчого провадження у справі від 26.11.2018 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новострой+» (далі - дистриб'ютор, відповідач) укладено дистриб'юторський договір № 148Д (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати (поставити) у власність дистриб'ютора в обумовлені строки товар, а дистриб'ютор зобов'язується прийняти такий товар та оплатити його вартість у розмірі, на умовах і в порядку, визначених цим договором та здійснити його продаж від свого імені та за власний рахунок по власних каналах збуту гуртом і в роздріб.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість поставленого товару у повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість та позивачем нараховані пеня, штраф, інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 13.1 договору він вступає в силу з моменту підписання сторонами та скріплення печатками уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2018.

Відповідно до п. 2.5 договору товар вважається поставленим постачальником та переданим у власність покупця з моменту підписання покупцем або перевізником, який здійснює транспортування за дорученням покупця накладних, які свідчать про факт отримання товару (видаткові та/або транспортні накладні) і не потребує підписання між сторонами цього договору будь-яких актів приймання-передачі товару.

Згідно з п. 2.4 договору датою поставки (передачі) товару постачальника у власність покупця є дата зазначена у видатковій накладній на товар (кожної окремої партії товару).

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 706.054,76 грн, що підтверджується наступним видатковими накладеними:

№ РН-0001875 від 19.12.2017 на суму 12.306,24 грн,

№ РН-0001880 від 19.12.2017 на суму 1.457,42 грн,

№ РН-0001876 від 20.12.2017 на суму 913,87 грн,

№ РН-0001883 від 20.12.2017 на суму 5.600,54 грн,

№ РН-0001890 від 21.12.2017 на суму 21.497,22 грн,

№ РН-0001891 від 21.12.2017 на суму 9.604,02 грн,

№ РН-0001919 від 28.12.2017 на суму 4.723,50 грн,

№ РН-0001921 від 29.12.2017 на суму 15.626,88 грн,

№ РН-0000020 від 17.01.2018 на суму 8.623,20 грн,

№ РН-0000029 від 24.01.2018 на суму 4.311,60 грн,

№ РН-0000042 від 31.01.2018 на суму 4.347,65 грн,

№ РН-0000116 від 12.03.2018 на суму 21.779,71 грн,

№ РН-0000133 від 20.03.2018 на суму 92.762,50 грн,

№ РН-0000162 від 27.03.2018 на суму 12.045,60 грн,

№ РН_0000163 від 27.03.2018 на суму 5.333,28 грн,

№ РН-0000176 від 29.03.2018 на суму 3.690,40 грн,

№ РН-0000194 від 02.04.2018 на суму 4.911,20 грн,

№ РН-0000195 від 02.04.2018 на суму 1.992,00 грн,

№ РН-0000198 від 02.04.2018 на суму 8.664,19 грн.,

№ РН-0000205 від 03.04.2018 на суму 1.113,78 грн,

№ РН-0000219 від 11.04.2018 на суму 3.841,46 грн,

№ РН-0000223 від 12.04.2018 на суму 1.782,05 грн,

№ РН-0000236 від 16.04.2018 на суму 5.438,40 грн,

№ РН-0000238 від 17.04.2018 на суму 4.036,50 грн.,

№ РН-0000241 від 17.04.2018 на суму 891,02 грн,

№ РН-0000245 від 17.04.2018 на суму 2.576,81 грн,

№ РН-0000249 від 18.04.2018 на суму 439,08 грн,

№ РН-0000263 від 20.04.2018 на суму 2.227,56 грн,

№ РН-0000264 від 20.04.2018 на суму 3.930,80 грн,

№ РН-0000272 від 23.04.2018 на суму 5.237,34 грн,

№ РН-0000268 від 25.04.2018 на суму 3.718,65 грн,

№ РН-0000344 від 03.05.2018 на суму 3.832,60 грн,

№ РН-0000350 від 04.05.2018 на суму 4.226,20 грн,

№ РН-0000352 від 04.05.2018 на суму 53.245,68 грн,

№ РН-0000373 від 10.05.2018 на суму 8.174,59 грн,

№ РН-0000374 від 10.05.2018 на суму 18.950,11 грн,

№ РН-0000398 від 15.05.2018 на суму 13.365,77 грн,

№ РН-0000416 від 17.05.2018 на суму 5.704,37 грн,

№ РН-0000435 від 22.05.2018 на суму 66.724,42 грн,

№ РН-0000493 від 31.05.2018 на суму 19.581,70 грн,

№ РН-0000595 від 07.06.2018 на суму 79.465,54 грн,

№ РН-0000548 від 11.06.2018 на суму 22.256,64 грн,

№ РН-0000573 від 14.06.2018 на суму 4.277,76 грн,

№ РН-0000585 від 14.06.2018 на суму 3.208,32 грн,

№ РН-0000708 від 02.07.2018 на суму 7.443,36 грн,

№ РН-0000710 від 02.07.2018 на суму 76.533,59 грн,

№ РН-0000728 від 04.07.2028 на суму 8.772,58 грн,

№ РН-0000730 від 04.07.2018 на суму 5.264,40 грн,

№ РН-0000955 від 31.07.2018 на суму 3.610,08 грн,

№ РН-0001191 від 31.08.2018 на суму 25.992,58 грн.

Відповідно до п. 8.2 договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 14 (чотирнадцяти) банківських днів з дати поставки товару.

Додатковою угодою № 1 від 01.12.2017 сторони дійшли згоди, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати виставлення рахунку-фактури постачальником.

Додатковою угодою № 1 від 16.03.2018 сторони дійшли згоди, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати виставлення рахунку-фактури постачальником.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 29.10.2018 заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 109.997,18 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та складає 109.997,18 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 109.997,18 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 10.8 договору передбачено, що при простроченні оплати товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення платежу, за кожен день прострочення від суми заборгованості, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штрафу у розмірі 5 (п'яти) відсотків від суми простроченої заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати за отриманий товар.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті поставленого товару відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача, становить 10.607,93 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 10.607,93 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Оскільки прострочення з оплати товару мало місце, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 5.499,86 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача).

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 1.305,33 грн інфляційних втрат та 895,00 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1.305,33 грн інфляційних втрат та 895,00 грн - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новострой+» (02222, м. Київ, вул. Бальзака, 55, офіс 257, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» (02094, м. Київ, вул. Віскозна, 3, ) 109.997 (сто дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) грн 18 коп. основного боргу, 10.607 (десять тисяч шістсот сім) грн 93 коп. пені, 5.499 (п'ять тисяч чотириста дев'яносто дев'ять) грн 86 коп. штрафу, 1.305 (одна тисяча триста п'ять) грн 33 коп. інфляційних втрат, 895 (вісімсот дев'яносто п'ять) грн 00 коп. - 3% річних, 1.924 (одна тисяча дев'ятсот двадцять чотири) грн 58 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова