ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"14" січня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1716/18
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.
при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.
за участю представників:
від позивача: не зявився
від відповідача: ОСОБА_1 довіреність, ОСОБА_2 - довіреність
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про стягнення 54 475,40 грн.
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ" суму в розмірі 54 475,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
18.07.2017р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ПАРИТЕТ" (Перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 ФАКТОРИ (Замовник) було укладено Договір перевезення вантажу автомобільним Транспортом №23/06-0049, згідно умов п.1.1., Перевізник зобовязується прийняти в обумовлені строки та відповідно доставити, ввірений йому Замовником, або відправником, зазначеним Замовником в пункт призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а Замовник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до пункту 2.2. Договору, перевезення виконуються відповідно до цього договору, Статуту автомобільного транспорту та порядком передбаченим чинним законодавством України. При міжнародних перевезеннях і також відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, Митної Конвенції про міжнародне перевезення вантажів автотранспортом.
Згідно п.4.4. Договору, Перевізник приймає на себе відповідальність за збереження в дорозі вантажу Замовника, що перевозиться.
Відповідно до п.6.1. Договору, Перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної або часткової втрати, псування або пошкодження при перевезенні в розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що шкода виникла не з його вини.
Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2017р. (п.9.1. Договору).
У відповідності до заявки №24/11-0017 та міжнародної товарно-транспортної накладної, вантаж (скло) було прийнято відповідачем для перевезення за замовленням товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 ФАКТОРИ, за маршрутом Болгарія Україна.
19.04.2018р. під час розвантаження автомобілю НОМЕР_1, НОМЕР_2 було виявлено пошкодження вантажу (скло), що підтверджується актом №93 від 19.04.2018р.
Зі змісту звіту про проведення інспекційний робіт №498, складений ФОП ОСОБА_4, вбачається, що внаслідок пошкодження вантажу Замовнику було спричинено шкоду в сумі 2 250,90 дол. США, що склало 58 856,02 грн.
Також, позивач зазначає, що 01.02.2018р. між приватним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА" та товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 ФАКТОРИ було укладено договір страхування №550217106.16, зі змісту якого вбачається, що пошкоджений вантаж було страховано позивачем.
Відповідно до умов додаткової угоди №1 до від 10.04.2018р. до договору страхування №550217106.16, страховою сумою є 110% дійсної вартості вантажів, що підлягають страхуванню за цим договором. Дійсна вартість визначається як вартість вантажу за ціною виробника та/або постачальника, включаючи витрати по перевезенню, зберіганню, фрахт, митні витрати, комісія тощо.
Отже, з врахуванням вищенаведеної додаткової угоди, розмір страхового відшкодування збільшився на 10% та склав 64 741,62 грн.
В свою чергу, позивач визнав пошкодження вантажу страховим випадком та у звязку з чим, було сплачено товариству з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 ФАКТОРИ 54 475,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5311 від 07.05.2018р., з вирахуванням франшизи в сумі 4 527,95 грн. та вартості придбаних залишків у розмірі 5 738,27 грн.
21.06.2018р. позивач звернувся до відповідача з претензією (вих.№2073), відповідно до якої запропонував відповідачу здійснити оплату суми страхового відшкодування в розмірі 54 475,40 грн., яка відповідачем була залишено без відповіді.
З врахуванням наведеного, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із даним позовом для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2018р., позовну заяву приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА" (вх.№1853/18) було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.08.2018р. позовну заяву приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА" (вх.№1853/18) прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №916/1716/18 за правилами спрощеного позовного провадження.
07.09.2018р. відповідач подав до суду клопотання (вх.№2-4551/18) про призначення судової експертизи у справі №916/1716/18, у задоволенні якого судом було відмовлено, з підстав його недоведеності та необґрунтованості.
07.09.2018р. відповідач звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-4548/18) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, яке судом було задоволено, у звязку з чим, ухвалою Господарського суду Одеської області, справу №916/1716/18 було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
04.12.2018р. відповідач вдруге звернувся до суду із клопотанням (вх.№2-6131/18) про призначення судової експертизи, у задоволенні якого судом було відмовлено, з підстав його необґрунтованості та недоведеності.
Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.
За клопотанням позивача, судові засідання проводились із використанням системи відеоконференцзвязку.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:
Частиною 1 ст.1 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.
Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.
Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Зі змісту ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено в ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. і Протоколу до Конвенції 1978р., ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.
Згідно заявки №24/11-0017 та міжнародної товарно - транспортної накладної, вантаж (скло) було прийнято відповідачем для перевезення, водій ОСОБА_5, автомобіль DAF д.н. ААВН2149СР, напівпричеп д.н. НОМЕР_3, маршрут Болгарія - Україна.
З вищевикладеного вбачається, що дане перевезення вантажу є міжнародним, а тому регулюється положеннями Конвенції.
Відповідно до ч.1 ст.23 Конвенції якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.
Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).
Відшкодування збитків передбачено також і ст.224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:
- протиправної поведінки,
- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
За приписами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Щодо визначення суми заподіяних збитків, суд зазначає наступне:
Вартість вантажу була визначена в інвойсі №501542238, згідно умов конвенції сума завданого збитку має розраховуватись виходячи з вартості вантажу визначеної в інвойсі №501542238, розмір заподіяних збитків був визначений на підставі акту №93 від 19.04.2018р., звіту №498 про проведених інспекційних роботах ФОП ОСОБА_4 та бухгалтерської довідки №65 від 23.04.2018р. ТОВ ОСОБА_3 ФАКТОРИ.
Відповідно до ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.
Міжнародна товарно - транспортної накладна не містить жодних застережень відповідача щодо пошкодження вантажу чи його упаковки, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач прийняв вантаж у непошкодженому стані.
Відповідно до ч.1 ст.17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.
Згідно ч.2 ст. 17 Конвенції однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.
Відповідно до ч.4 ст. 17 Конвенції за умови дотримання пунктів 2-5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин:
a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній;
b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню;
c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача;
d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників;
e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць;
f) з перевезенням худоби.
Слід зазначити, що відповідач не було доведено належними та допустимими доказами обставини, що пошкодження вантажу сталось внаслідок обставин передбачених ч.ч.2, 4 ст.17 Конвенції, а тому має відшкодувати завдані збитки.
Отже, з врахуванням зазначеного та встановлення судом, що відповідачем вантаж було прийнято цілісним, а доставлено у пошкодженому стані, у суду наявні підстави для покладення саме на відповідача обовязку з відшкодування збитків, сплачених позивачем товариству з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 ФАКТОРИ у звязку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 54 475,40 грн.
При цьому, на увагу суду не заслуговують заперечення відповідача, з огляду на наступне:
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач на посилається на Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. та на Статут автомобільного транспорту:
Суд зазначає, що в даному випадку, Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, не регулюють перевезення небезпечних, великовагових, великогабаритних вантажів, пошти та перевезення вантажів у міжнародному сполученні, оскільки такі перевезення мають свої особливості, що стосуються виконання комплексу вимог при вантажно-розвантажувальних роботах, власне процесу перевезення та його документального оформлення, а також узгодження таких правил із відповідними компетентними установами.
Крім того, не приймаються судом в якості належних заперечень на позов відповідача з посиланням на положення Статуту автомобільного транспорту, оскільки:
Згідно п.134 Статуту автомобільного транспорту, автотранспортне підприємство або організація звільняються від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу в разі, коли:
а) вантаж прибув у справному автомобілі (контейнері) за справними пломбами вантажовідправника, а штучний вантаж - зі справними захисною маркіровкою, бандеролями, пломбами вантажовідправника або виготовлювача.
Також згідно п.133 Статуту автомобільного транспорту, автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало, зокрема внаслідок:
а) вини вантажовідправника (вантажоодержувача);
6) особливих природних властивостей вантажу, який перевозиться;
в) дефектів тари або упаковки, які не могли бути виявлені по зовнішньому вигляду при прийманні вантажу до перевезення, або застосування тари, що не відповідає властивостям вантажу або встановленим стандартам, при відсутності слідів пошкодження тари у дорозі:
г) здачі вантажу до перевезення без вказівки в товарно-транспортних документах на його особливі властивості, що вимагають особливих умов або застережних заходів для збереження вантажу при перевезенні або зберіганні.
Відповідно заявки №24/11-0017 до Договору в частині Додаткові умови було зазначено Замовником тільки такі особливі Інтрукції для перевезення даного типу вантажу (скло), а саме «наявність пасків, висота стійок під ящики зі склом не більше 2365 мм, наявність спеціального взуття, каски та жилету у водія.
Відповідач стверджує, що зазначені в Заявці особливі інструкції ним було дотримано повністю. При якісних властивостях тари(ящиків) та якісного, цілого скла в тарі(ящиках) , вантаж-скло не мало постраждати.
В свою чергу, водій, приймаючи вантаж-скло на складі вантажовідправника, оглянув лише зовнішній вид тари (ящиків), які візуально були цілі та без пошкоджень.
Відповідач вказує, що водій, не має повноважень рвати, різати плівку на тарі (ящики) або розбирати тару (ящики) в яких перевозиться вантаж-скло.
Як саме було упаковано скло в тару(ящики), в якому стані скло знаходилось уже в упакованій тарі (ящики), і як тара(ящики) зі склом після упакування зберігалася на складі вантажовідправника, відповідачу не відомо, та на момент прийняття вантажу-скло змоги викрити внутрішні пошкодження скла в тарі(ящиках) не було можливим.
Також, відповідач вказує, що вантаж-скло був відвантажений Замовнику в непошкодженій тарі (ящики).
З цього приводу, суд зазначає, що оскільки, водієм не було перевірено стан вантажу в тарі на час його завантаження для перевезення та не було встановлено його пошкодження, у звязку з чим водій й не скористався правом відмовитись від його перевезення, а прийнявши вантаж для перевезення без відповідних заперечень несе повну відповідальність за збереження вантажу під час його перевезення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до приписів ст.129 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн.
Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 202, 233, 237, 238, 240, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний тест рішення складено 25 січня 2019 р.

Суддя О.В. Цісельський