РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2019 м. КиївСправа № 910/11993/18

За позовом: товариство з обмеженою відповідальністю "САМГАЗ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "СТУДІЯ 1+1";

про: спростування недостовірної інформації.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: Пурій А.Я.

відповідача: Мартиновська З.І.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САМГАЗ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "СТУДІЯ 1+1" про спростування недостовірної інформації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що інформація, поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 у вечірньому ефірі телеканалу "СТУДІЯ 1+1" в програмі "ГРОШІ" у вигляді трансляції сюжету "ІНФОРМАЦІЯ_2", НОМЕР_1 випуск (ІНФОРМАЦІЯ_3) є недостовірною, та такою, що підлягає спростуванню, оскільки не має жодного відношення до фінансово-господарської діяльності позивача та призводить до втрати ділової репутації останнього, що призвело до звернення позивача до суду із вимогам про спростування такої інформації.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.09.2018 № 910/11993/18 вказану позовну заяву залишено без руху на підставі п. 4 ч. 3 ст. 162 ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 7 (сім) днів з дня вручення даної ухвали.

До господарського суду в межах строку надійшла заява позивача з якої вбачається, що позивачем усунуті недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі господарського суду від 11.09.2018 № 910/11993/18.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11993/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 22.10.2018.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню, зокрема з тих підстав, що позивачем не доведено, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, обрано неналежний спосіб захисту та пред'явлено вимоги від імені фізичної особи, яка його на це не уповноважувала.

Судове засідання призначене на 22.10.2018 не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Балац С.В. у відпустці.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про те, що відповідач не надав жодних доказів, що поширені ним відомості є достовірними.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 12.11.2018 сторони повідомлені про призначення підготовчого судового засідання на 03.12.2018.

В підготовчому засіданні 03.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.12.2018.

У порядку передбаченому ст. 90 Господарського процесуального кодексу України відповідач подав до суду заяву свідка, в якій зокрема зазначив, що не вважає, що ним поширені недостовірні відомості щодо позивача, отже не вбачає підстав для розміщення спростування.

В судовому засіданні 12.12.2018 оголошено перерву до 14.01.2019.

В судовому засіданні 14.01.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

ІНФОРМАЦІЯ_1 у вечірньому ефірі телеканалу "СТУДІЯ 1+1", що належить товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "СТУДІЯ 1+1", в програмі "ГРОШІ" НОМЕР_1 випуск транслювався сюжет "ІНФОРМАЦІЯ_2" (ІНФОРМАЦІЯ_3).

Позивач вважає, що поширена інформація у сюжеті " ІНФОРМАЦІЯ_2 " щодо позивача не відповідає дійсності.

Отже, позивач просить зобов'язати товариствj з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "СТУДІЯ 1+1", протягом одного місяця з моменту набрання судовим рішенням законної сили поширити в ефірі ТРК "СТУДІЯ 1+1" в одному із випусків програми "ГРОШІ" спростування наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у вечірньому ефірі телеканалу "СТУДІЯ 1+1" в програмі "ГРОШІ" відбулася трансляція сюжету "ІНФОРМАЦІЯ_2". В даному сюжеті було помилково поширено відомості, які не відповідають дійсності, а саме зазначено, що товариство з обмеженою відповідальністю "САМГАЗ" є фірмою, пов'язаною із ОСОБА_5. Також, в даному сюжеті було помилково зазначено, що ОСОБА_6 (один із співвласників ТОВ "САМГАЗ") являється колишнім керівником «фірташівського» «Рівнегазу». Зазначена інформація не відповідає дійсності, оскільки:

- товариство з обмеженою відповідальністю "САМГАЗ" не є фірмою, пов'язаною із ОСОБА_5;

- співвласник ТОВ "САМГАЗ" ОСОБА_7 ніколи не обіймав посаду керівника «фірташівського» «Рівнегазу».»

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб'єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень, а об'єктом інформаційних відносин є інформація.

Як визначено статтею 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Згідно з частиною 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Статтею 94 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, та таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому за змістом приписів статті 91 ЦК право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Дослідивши запис ефіру програми "ГРОШІ" на диску, який міститься в матеріалах справи та проаналізувавши зміст оспорюваного сюжету судом встановлено, що в сюжеті загалом йде мова про незгоду підприємців із встановленням лічильників обліку газу і зокрема зазначено, що товариство з обмеженою відповідальністю "САМГАЗ" є виробником газових лічильників "САМГАЗ", що в свою чергу сторонами спору не заперечується.

У сюжеті прямо не вказується, що позивач є фірмою пов'язаною з ОСОБА_5 - таке висловлювання відсутнє.

Стосовно наведеного позивачем речення: "Їх виготовляє фірма колишнього керівника «фірташівського» «Рівнегазу» ОСОБА_6 суд зазначає, що останній працював у виробничому об'єднанні "РІВНЕГАЗ", що підтверджується копією трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Інформація, щодо ОСОБА_6, а також достовірність чи недостовірність цієї інформації, можливість її спростування, як такої, що порочить його честь та гідність ніяким чином не стосується діяльність суб'єкта господарської діяльності.

Отже, позивачем не надано до суду, жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують юридичний склад правопорушення щодо поширення недостовірної інформації, а саме: факт того, що поширена інформація стосується саме позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до частини другої статті 47 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "САМГАЗ" до товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "СТУДІЯ 1+1" про спростування недостовірної інформації є недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд керуючись п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24.01.2019.

Суддя С.В. Балац