УХВАЛА

м. Київ

30.01.2019Справа № 910/971/19

Суддя Привалов А.І., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-промислова компанія «Енергія»

про забезпечення позову

у справі № 910/971/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-промислова

компанія «Енергія»;

до філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - акціонерне товариство «Кристалбанк»;

про розірвання договору

без участі представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-промислова компанія «Енергія» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» про розірвання Договору № ПЗ/ПХ-181477/НЮ від 24.09.2018р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.09.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір № ПЗ/ПХ-181477/НЮ поставки та передачі у власність товару - ручного інструменту на загальну суму 1 607 184,85 грн. Підставою для укладення договору є виконана процедура тендерної закупівлі UA-2018-08-09-000227-а. В порушення умов п. 5.2. договору поставки відповідач з листами або заявками щодо поставки товару до позивача до теперішнього часу не звертався, у зв'язку з чим позивач просить розірвати договір поставки у судовому порядку.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу - філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», будь-яким іншим особам, що діють в інтересах відповідача, стягнення, списання, тощо грошових коштів з рахунків АТ «Кристалбанк» у розмірі 96 431,09 грн. на виконання умов Банківської гарантії № Г/2018/637-20.

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Водночас, у даному випадку судом не встановлено наявності виняткових обставин, в зв'язку з чим, заява розглядається без повідомлення учасників справи у відповідності до приписів ч. 1 ст.140 ГПК України.

Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову та додані до неї докази, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходами забезпечення позову є тимчасове обмеження прав особи тією мірою та таким чином, як це необхідно для збереження в період розгляду справи можливості безперешкодного виконання рішення суду, в разі задоволенню позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову, заявник зазначає, що позбавлений можливості виконати умови договору поставки через неготовність покупця до прийняття товару, оскільки в порушення умов п. 5.2. договору, відповідач з листами або заявками щодо поставки товару до позивача до теперішнього часу не звертався.

Отже, відповідач фактично штучним образом створив умови, за яких постачальник звернувся до АТ «Кристалбанк» з вимогою про перерахування коштів відповідно до банківської гарантії № Г/2018/637-20, наданої банком за Договором № ПЗ/ПХ-181477/НЮ від 24.09.2018р.

Позивачем не додано до матеріалів справи належних і допустимих доказів, які свідчать про неможливість виконання умов Договору № ПЗ/ПХ-181477/НЮ від 24.09.2018р., зокрема відсутній вказаний договір поставки.

Крім того, позивачем належними засобами доказування також не доведено твердження щодо негативного впливу на його господарську діяльність та майновий стан можливість повернення банківської гарантії у розмірі 96431,09 грн. АТ «Кристалбанк», у разі її перерахування відповідачу.

Таким чином, суд відзначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Крім того, суд вважає, що обрані позивачем заходи забезпечення позову не можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки заявником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а також враховуючи, що заявлені заходи забезпечення позову не відповідають предмету спору, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви приватного акціонерного товариства "Астра Люкс" про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-промислова компанія «Енергія» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано: 30.01.2019р.

Суддя А.І. Привалов