ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/705/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Мишкіної М.А., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання І.М. Станковій,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016"

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2018, прийняте суддею Невінгловською Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 21.09.2018,

у справі № 916/705/18

за позовом: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал"

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" звернулось з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" про визнання укладеним з дня набрання чинності рішенням суду типового договору про надання послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" в редакції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірною відмовою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" від укладання типового договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення в редакції позивача, який, на думку останнього, в обов'язковому порядку має бути укладеним зі споживачем житлово-комунальної послуги на підставі "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (далі Правила №630).

16.07.2018 до Господарського суду Одеської області від Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд позовні вимоги викласти в наступній редакції: "Визнати укладеним з дня набрання чинності рішенням суду договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" в редакції позивача", яка ухвалою від 06.08.2018 судом першої інстанції була прийнята до розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.09.2018 у справі № 916/705/18 (суддя Невінгловська Ю.М.) в задоволені позову Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" відмолено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за своїм змістом проект договору, який був запропонований позивачем, не відповідає змісту (умовам) типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 20.05.2009, тоді як матеріально-правовими підставами звернення з даним позовом позивачем визначено, саме застосування Правил №630.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2018 у справі № 916/705/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" про визнання укладеним з дня набрання чинності рішенням суду договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" в редакції позивача задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" на користь Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" витрати по сплаті судового збору у сумі 4405 грн.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що відмовляючи в укладенні договору суд першої інстанції порушує законні права мешканців будинку на належне утримання спільного майна та дотримання санітарних вимог щодо утримання житлового фонду, а також перешкоджає Обєднанню виконувати обовязки, покладені на нього Законом України "Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" та вважає що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що договір наданий позивачем не відповідає змісту (умовам) типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 20.05.2009, оскільки згідно з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Також, позивач зауважує, що суд першої інстанції неправильно застосовує положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 та від 14.12.1018 у справі № 916/705/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" та призначено справу до судового розгляду.

20.12.2018 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" надійшов відзив на апеляційну скаргу Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016", в якому відповідач просив суд рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2018 у справі №916/705/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" - задоволення.

У відзиві відповідач зазначає, що основним документом, який регулює відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення є Правила №630, та затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 20.05.2009 типовий договір, який укладається між виконавцем, з однієї сторони, та фізичною або юридичною особою, яка є власником (наймачем, орендарем) житлового та нежитлового приміщення (будинку садибного типу, квартири, господарських та інших нежитлових приміщень), з другої сторони. Інші договори між учасниками організаційних та господарських відносин у сфері послуг укладаються відповідно до норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Відповідно до змісту договору доданого до листа від 22.01.2018 №65/22, позивач просив відповідача укласти договір для використання води для виконання своїх обов'язків на санітарно-технічні потреби на умовах, викладених у договорі, при цьому, як вбачається із змісту цього договору та не заперечується позивачем даний проект договору має відступи від положень типового договору, затвердженого Правилами №630 і врегульовує відносини сторін на розсуд позивача. Між тим, відповідач зазначає, що проект договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, який було надано відповідачем, позивачем розглянуто не було, будь яких заперечень не внесено, протоколу розбіжностей не складено.

У судовому засіданні 30.01.2019 представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представник відповідача проти її задоволення висловив заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

30.06.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016", метою створення якого відповідно до статуту об'єднання (нова редакція), затвердженого рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку №1 по вул. Висоцького в місті Одеса від 21.11.2016, є забезпечення і захист прав співвласників, щодо користування, володіння і розпорядження спільним майном будинку, збереження і поліпшення техніко-економічних характеристик будинку з метою комфортного проживання (перебування) користувачів житлових та нежитлових приміщень, зниження витрат і втрат ресурсів на утримання спільного майна і на споживання житлово-комунальних послуг, благоустрою прибудинкової території та побутового обслуговування населення.

Рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 №1360-VII "Про передачу багатоквартирних жилих будинків, що обліковуються на балансі комунальних підприємств житлово-комунального сервісу Одеської міської ради, в управління (на баланс) об'єднань співвласників багатоквартирних будинків" було вирішено передати на баланс, зокрема, Обєднанню співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Володимира Висоцького, 1.

01.06.2017 Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" прийняло на баланс багатоквартирний будинок, розташований по вул. Володимира Висоцького, 1, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі.

22.01.2018 позивач звернувся до відповідача з листом №65/22, в якому просив підписати, скріпити печаткою та повернути проект Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. При цьому, позивачем було повідомлено відповідача, що всі власники квартир будинку №1 по вул. Висоцького споживачі холодної води на прямих договорах.

Зазначений лист був отриманий відповідачем 23.01.2018, про що свідчить відповідна відмітка про реєстрацію зазначеного листа Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал".

Зі змісту договору, доданого до листа від 22.01.2018 №65/22, вбачається, що позивач просив відповідача укласти договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та гарячої води і водовідведення з метою використання позивачем води для виконання своїх обов'язків на санітарно-технічні потреби на умовах, викладених у договорі. Запропонований Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" проект договору, що не заперечується скаржником, має відступи від положень типового договору, затвердженого Правилами №630, і врегульовує відносини сторін на розсуд позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" листом №588-04/575 від 12.02.2018 надало відповідь позивачу, в якому повідомило останнього, що форма типового договору, зазначена у постанові Кабінету Міністрів України №630 від 20.05.2009, призначена для укладання договорів між виконавцем та власником (наймачем, орендарем) житлового та нежитлового приміщення (будинку садибного типу, квартири, господарських та інших нежитлових приміщень), однак Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" є балансоутримувачем житлового будинку, в звязку з чим виступати стороною такого договору не може. Типова форма, за якою укладаються договори між Водоканалом та обєднаннями співвласників багатоквартирного будинку, законодавством не передбачена, однак, враховуючи положення статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" надало власний проект договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з додатками. У зазначеному листі відповідач також повідомив позивача про необхідність встановлення розподільного приладу обліку води.

Відмова Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" від укладання запропонованого саме позивачем договору і стала підставою для звернення Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" з позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є вимога Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" про визнання укладеним з дня набрання чинності рішенням суду договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, укладеного між Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" в редакції позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Господарський суд Одеської області виходив з того, що за своїм змістом проект договору, який був запропонований позивачем, не відповідає змісту (умовам) типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 20.05.2009, тоді як матеріально-правовими підставами звернення з даним позовом позивачем визначено, саме застосування Правил №630.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

За положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості в силу приписів статті 6, частини першої статті 627 Цивільного кодексу України.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 630 Цивільного кодексу України визначено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

В силу частини третьої статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Аналогічні приписи містяться і в статті 174 Господарського кодексу України відповідно до якої визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Порядок укладення договорів визначений у статтях 179-188 Господарського кодексу України.

Частиною третьою і четвертою статті 179 Господарського кодексу України передбачено, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладення господарських договорів.

Частинами першою-шостою вищезазначеної статті встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

У даному випадку відповідач заперечував не щодо окремих умов договору, а взагалі проти укладення договору на основі типового договору, призначеного для укладення договору з власником (наймачем, орендарем) житлового чи нежитлового приміщення, яким позивач не є, а тому надіслав проект договору, форма якого розроблена ним для укладення договорів з об'єднаннями співвласників багатоквартирного будинку.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Особливості укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів передбачені статтею 184 Господарського кодексу України, згідно з частиною якої, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду врегульовано статтею 187 Господарського кодексу України, відповідно до якої спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов'язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв'язані зобов'язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються чинним Законом України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-V від 24.06.2004 з подальшими змінами та доповненнями (далі - Закон України "Про житлово-комунальні послуги"), який визначає комунальні послуги як результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина пята статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № відповідач проводить, зокрема, господарську діяльність: забір, очищення та постачання води (36.00), каналізація, відведення та очищення січних вод (37:00) та є правонаступником Комунального підприємства "Одесводоканал".

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Частиною третьою статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також форма Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 2 Правил №630 централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Пунктом 8 Правил №630 встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір).

При цьому, колегія суддів зауважує, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Так, як вбачається з долученого позивачем до матеріалів справи проекту договору (додаток до листа від 22.01.2018 №65/22), Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016" визначене як балансоутримувач багатоквартирного будинку та споживач (суб'єкт користування) комунальної послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Стаття 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачає, що предметом діяльності об'єднання співвласників багатоквартирного будинку є, серед іншого, "сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг", для чого об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку статтями 10, 16, 22 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" надано право укладати відповідні договори з суб'єктами, що надають відповідні житлово-комунальні послуги.

Між тим, доказів того, що співвласники житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Володимира Висоцького, 1, прийняли рішення делегувати позивачу право на управління будинком в частині укладення від їх імені з відповідачем договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення до матеріалів справи не надано. Навпаки, позивач не заперечує, що мешканці будинку уклали індивідуальні договори з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал".

В свою чергу метою укладення відповідного договору позивач визначає необхідність поставки води для виконання позивачем своїх обов'язків на санітарно-технічні потреби, тобто для власних потреб.

Як зазначалося вище, згідно з частинами другою, шостою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Таким чином, оскільки позивач не є власником (користувачем) будинку у м. Одесі по вул. Володимира Висоцького, 1 чи окремих його приміщень і обладнання в ньому, та не підпадає під визначення "власника" у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (стаття 29), об'єднання співвласників багатоквартирного будинку в даному випадку може виступати лише у статусі споживача.

Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "ВЕСНА 2016", як споживач, звернулось до відповідача з вимогою укласти саме типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в редакції позивача, за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вищезазначений типовий договір може бути укладено лише з особою, яка є власником (наймачем, орендарем) житлового та нежитлового примiщення (будинку садибного типу, квартири, господарських та iнших нежитлових примiщень).

Отже, незважаючи на імперативні приписи чинного законодавства України, які зобовязують споживача та виконавця укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений на основі типового договору, типова форма за якою укладаються договори між водоканалом та обєднанням співвласників багатоквартирного будинку законодавством не передбачена, що свідчить про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" обовязку підписання з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення саме як типового.

Дослідивши умови запропонованої позивачем редакції договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, надісланого листом від 22.01.2018 №65/22, з урахуванням посилань позивача на те, що зазначений договір є Типовим та розробленим відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що умови спірного договору не відповідають умовам типового договору, через значні відступлення його пунктів від редакції типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 20.05.2009, що позивачем по справі не заперечується.

При цьому, посилання скаржника на те, що згідно з частиною четвертою статті 179 Господарського кодексу України сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови, що і було зроблено позивачем, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Під конкретизацією необхідно розуміти перехід від загальних ознак певного явища до більш чітких індивідуально визначених шляхом деталізації його окремих складових, тобто така операція перш за все направлена на розкриття змісту правочину, що, як наслідок, спричиняє збільшення та уточнення його умов, при цьому така конкретизація не повинна призводити до відступу від змісту Типового договору.

Натомість запропоновані позивачем умови договору підміняють поняття конкретизації умов договору на їх оптимізацію шляхом зміни запропонованих Типовим договором умов, при цьому нівелюючи баланс учасників договірних відносин, надаючи безпідставні преференції на користь позивача.

Отже, за наданим позивачем проектом договору, встановлено врегулювання правовідносин сторін у спосіб, що не передбачений чинним законодавством. Позивачем не доведено наявності відповідного правовідношення, зокрема, обов'язку відповідача щодо укладення договору саме в наданій позивачем редакції; умови договору в запропонованій позивачем редакції є внутрішньо суперечливими та не відповідають чинному законодавству.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відмова у задоволенні позовних вимог у даній справі не позбавляє позивача можливості врегулювати спірні відносини з виконавцем послуг відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", узгодивши умови договору за погодженням сторін згідно з процедурою, визначеною Господарським кодексом України та відповідно до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за №936/15627. Вказане спростовує доводи скаржника про те, що відмовляючи в укладенні договору суд першої інстанції порушив законні права мешканців будинку на належне утримання спільного майна та дотримання санітарних вимог щодо утримання житлового фонду, а також перешкоджає Обєднанню виконувати обовязки, покладені на нього Законом України "Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку".

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог, тому підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту Південно-західний апеляційний господарський суд не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обєднання співвласників багатоквартирного будинку ВЕСНА 2016 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2018 у справі №916/705/18- без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Обєднання співвласників багатоквартирного будинку ВЕСНА 2016.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 31.01.2019.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Суддя ОСОБА_4
Суддя ОСОБА_5