номер провадження справи 22/100/18-28/120/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 Справа № 908/1736/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Федорова Олена Владиславівна, розглянувши у відкритому судовому засіданні при секретарі Рикун А.В. в загальному позовному провадженні справу

за позовом Виконавчого комітету Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області (71330, Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Благовіщенка, пров. Центральний, буд. 10)

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут (69035, м.Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7)

про стягнення 44217,56 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 02.10.2018, представник; ОСОБА_2, ордер ЗП№73715 від 21.11.2008, адвокат;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № Др-26-1218 від 27.12.2018, присутній;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернувся Виконавчий комітет Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут про стягнення 44217,56 грн. вартості недовідпущеного газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постачання газу за договором №41DBZpz484-17 від 20.11.2017, укладеним між сторонами, було припинено (обмежено) оператором ГРМ на виконання неправомірного доручення постачальника (відповідача), тому наявні підстави для стягнення вартості недовідпущеного газу відповідно до п. 6.3.2 договору.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2018 справу №908/1736/18 передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 22/100/18-28/120/18, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.12.2018.

Ухвалою від 19.12.2018 закрито підготовче провадження, справу №908/1736/18 призначено до судового розгляду по суті на 15.01.2019.

В судовому засіданні 15.01.2019 були присутні представники позивача. Відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

В судове засідання з'явився представник відповідача ОСОБА_3, повноваження якої на ведення справи визначені в довіреності підприємства. Допущена судом до участі в судовому засіданні в якості представника не була, оскільки в силу вимог Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 № 1401-VIII представництво у судах першої інстанції здійснюється виключно прокурором або адвокатом. Належних документів, що підтверджують повноваження представника відповідача, суду не надано.

Відповідно до позиції, викладеної у відзиві на позов та в письмових запереченнях, відповідач вважає, що були відсутні підстави для відновлення газопостачання позивачу в листопаді - грудні 2017 року, оскільки існувала прострочена заборгованість позивача за природний газ відповідно до актів прийому-передачі за листопад грудень 2015 року за договором постачання природного газу 2015 року. Врегулювання розбіжностей по цій заборгованості відбувалось в судовому порядку. Відповідно до приписів п.3.8 Типового договору на постачання природного за регульованим тарифом до прийняття рішення судом щодо врегулювання цих розбіжностей вартість послуг з постачання газу встановлюється за даними постачальника. Оскільки за даними постачальника у споживача була наявна заборгованість за спожитий газ, відповідач вважає, що він не мав можливості відновити постачання природного газу, а тому відсутня вина відповідача як обовязковий елемент господарського правопорушення.

Представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Відповідно до відповіді на відзив позивач вважає, що акти за листопад грудень 2015 не були узгоджені споживачем, а заборгованість по ним була спірною, тому, на думку позивача, дана заборгованість не вважалась простроченою. Крім того, позивач зауважив, що незважаючи на дану заборгованість сторони уклали та виконували договір постачання природного газу на 2016 рік, а також сторони уклали договір постачання природного газу на 2017 рік. Позивач вважає, що відповідно до п. 4 розділу ІІ Правил постачання природного газу наявність заборгованості за природний газ є підставою для відмови в укладенні договору постачання, а не для відмови в постачанні природного газу по вже укладеному договору.

Згідно наданих позивачем письмових пояснень за правовою природою стягувана позивачем сума є оперативно-господарською санкцією, яку відповідач повинен сплатити у звязку з порушенням ним правил здійснення господарської діяльності.

По закінченні судового засідання 10.01.2018 судом прийнято рішення та проголошено його вступну та резолютивну частини.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут (постачальник, відповідач) та Виконавчим комітетом Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області (споживач, позивач) існували договірні відносини з постачання природного газу в 2015 за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-352017 від 01.12.2015.

У справі № 908/895/16 Товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Виконавчого комітету Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області суми основного боргу за цим договором в розмірі 338385,29 грн., пені в розмірі 36938,78 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 4670,87 грн. та 3% у розмірі 2523,95 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, постачальник посилався на те, що на підставі п.5.13.2 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 №618, у зв'язку з несправністю засобу вимірювальної техніки споживача постачальником було здійснено перерахунок об'єму протранспортованого газу за проектною номінальною потужністю неопломбованого газового обладнання за листопад грудень 2015 року.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 у справі №908/895/16, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2016, у задоволенні позову відмовлено через недоведеність наявності підстав для технічного перерахунку протранспортованого газу.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2017 у справі № 908/895/16 скасовано рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2016, а справу №908/895/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи №908/895/16 рішенням господарського суду Запорізької області від 07.11.2017 позов задоволено. Стягнуто з Виконавчого комітету Благовіщенської сільської ради Камянсько Дніпровського району Запорізької області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут 338 385,29 грн. основного боргу, 36938,78 грн. пені, 4 670,87 грн. інфляційних втрат, 2523,95 грн. - 3% річних та 5 737,78 грн. судового збору.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі №908/895/16 рішення господарського суду Запорізької області від 07.11.2017 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут" відмовлено.

Апеляційним судом встановлено, що в період з 28.10.2015 по 28.12.2015 (до моменту зняття приладу обліку) у постачальника були відсутні підстави щодо технічного розрахунку об'єму використання газу, так як ним не доведено відсутність або непридатність засобів вимірювальної техніки споживача.

Таким чином, спір щодо оплати природного газу, поставленого за договором 2015 року, був вирішений судом по суті тільки в січні 2018 року.

З метою постачання природного газу в 2016 році сторонами був укладений договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №1141049SO7DB026 від 11.03.2016.

31.01.2017 споживач надіслав постачальнику лист від 30.01.2017 №02-01-26/52, в якому повідомив про пролонгацію договору постачання №1141049SO7DB026 від 11.03.2016 у звязку з відсутністю заперечень сторін проти продовження його дії та гарантував оплату за спожитий у грудні 2016 року та в січні 2017 року природний газу у триденний строк після надходження від відповідача оригіналу додаткової угоди від 11.01.2017 щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.

Посилаючись на невиконання споживачем зобовязань згідно гарантійного листа №02-01-28152 від 30.01.2017 та наявність у споживача заборгованості за спожитий у 2016 2017 році природний газ, Камянсько-Дніпровське відділення Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» направило споживачу повідомлення №619 від 24.02.2017 про припинення (обмеження) газопостачання.

01.03.2017 Камянсько-Дніпровським відділенням Публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» сумісно з позивачем було складено акт №303150 про припинення (обмеження) газопостачання та пломбування вхідної засувної арматури газопроводу або газорозподільного пункту (за його наявності).

У звязку з наявністю між сторонами спірних питань щодо оплати спожитого природного газу за договором № 1141049SO7DB026 від 11.03.2016, постачальник звертався до господарського суду Запорізької області з позовом у справі № 908/1293/17 про стягнення заборгованості в сумі 204 882,19 грн., а також 15 640,58 грн. пені, 3 529,62 грн. 3% річних та 12 460,35 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського Запорізької області від 19.07.2017 у справі № 908/1293/17 позов задоволено частково, стягнуто з Виконавчого комітету Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут заборгованість за договором № 1141049SO7DB026 від 11.03.2016 у розмірі 193 653,86 грн., пеню в розмірі 10 440,62 грн., 3% річних у розмірі 3 412,47 грн., інфляційні витрати у розмірі 8 071,44 грн. та судовий збір у розмірі 3355,04 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Судом встановлено при розгляді справи №908/1293/17, що договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 1141049SO7DB026 від 11.03.2016 був укладений сторонами на період постачання газу з 01.01.2016 до 31.12.2016 та був продовжений на 2017 рік, оскільки сторонами договору не заявлено за місяць до закінчення його дії відповідної заяви про його припинення. Крім того, сторонами було укладено додаткову угоду від 11.01.2017 до договору, відповідно до якої сторони домовились на поставку природного газу у 2017 році та погодили річний плановий обсяг постачання газу на 2017 рік.

На виконання умов договору № 1141049SO7DB026 від 11.03.2016 постачальник поставив споживачу в період з січня по квітень 2016 року та з листопада 2016 по квітень 2017 року природний газ, який був частково оплачений споживачем, заборгованість склала 193 653,86 грн., яка була стягнута судом разом із нарахованою на цю суму боргу пенею, 3% річних та інфляційними втратами.

01.08.2017 на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

06.10.2017 споживач оплатив основний борг за договором № 1141049SO7DB026 від 11.03.2016 в розмірі 193653,86 грн., що підтверджується інформацією про трансакції з єдиного веб-порталу використання публічних коштів.

13.10.2017 наказ було повернуто до суду Управлінням Державної казначейської служби у Камянсько-Дніпровському районі Запорізької області у звязку з його повним фактичним виконанням.

Таким чином, заборгованість за договором постачання 2016 року оплачена позивачем у повному обсязі в жовтні 2017 року.

З метою постачання природного газу в листопаді грудні 2017 року сторонами справи було укладено 20.11.2017 договір №410ВZpz484-17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів. Оператором газорозподільної системи (далі оператор ГРМ) за даним договором є Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз».

Відповідно до п. 1.1 цього договору постачальник зобовязується передати у власність споживачу в 2017 році природний газ (далі газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 1.2 договору визначено, що річний плановий обсяг постачання газу складає до 4,27 тис. куб.м., з них по місяцях: листопад 1,5 тис. куб.м.; грудень 2,77 тис. куб.м.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання.

Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6 договору) здійснюється згідно з п. 4.2.3 договору до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє в частині постачання газу з 01.11.2017 до 31.12.2017.

Як свідчать матеріали справи, відповідач виставив позивачу рахунок №00009448 від 20.11.2017 на оплату природного газу за листопад в сумі 15533,10 грн.

Позивач перерахував відповідачу платіжним дорученням №679 від 22.11.2017 попередню оплату за постачання природного газу за листопад 2017 року в сумі 15533,10 грн. згідно рахунку №00009448 від 20.11.2017. Оплату проведено банком 24.11.2017.

Також позивач оплатив квитанціями № №17,18 від 13.12.2017 витрати постачальника на припинення та відновлення газопостачання в загальному розмірі 617,26 грн.

Посилаючись на те, позивачем виконані всі необхідні умови для відновлення газопостачання, а саме: внесено передоплату за договором, оплачено витрати постачальника на припинення та відновлення газопостачання, оплачено заборгованість по договору 2016 року, яка була підставою для припинення газопостачання, позивач звернувся до відповідача з листом від 07.12.2017 №02-01-25 про відновлення газопостачання.

На цей лист відповідач надав відповідь листом від 12.12.2017 № Zpz04-СЛ-6275-1217 про відсутність підстав для відновлення газопостачання через наявність у споживача заборгованості за використаний в листопаді грудні 2015 року природний газ в сумі 338385,29 грн. та відсутність письмового підтвердження споживача щодо його подальших дій згідно рішення суду від 07.11.2017, яким стягнуто вказану заборгованість.

На звернення позивача від 14.12.2017 про відновлення газопостачання оператор ГРМ ПАТ «Запоріжгаз» повідомив у листі від 14.12.2017 № Zpz03.1-СЛ-25666-1217, що відключення споживача від газопостачання 01.03.2017 було виконано ПАТ «Запоріжгаз» за дорученням постачальника природного газу ПАТ «Запоріжгаз Збут» відповідно до розділу VІ глави 7 п.п.3 Кодексу газорозподільних систем, а також глави ІІ п. 14 правил постачання природного газу. Також зазначено, що 17.11.2017 до ПАТ «Запоріжгаз» було надіслано лист ТОВ «Запоріжгаз Збут» про наявність у споживача заборгованості за використаний природний газ. Згідно глави ІІ п. 15 Правил постачання природного газу відновлення газопостачання споживачу боржнику здійснюється за погодженням постачальника. На час звернення споживача від постачальника не надходило повідомлення про відновлення газопостачання. Тому для відновлення газопостачання необхідно звернутися до постачальника.

18.12.2017 позивач звернувся до постачальника та оператора ГРМ з листами про відновлення газопостачання, посилаючись на те, що всі необхідні оплати споживачем здійснені, а рішення про стягнення заборгованості 2015 року не набрало чинності.

Оскільки газопостачання не було відновлено, позивач звернувся до відповідача із претензією від 19.04.2018 №02-01-25/257 на підставі п. 10.1 договору та п. 5 розділу ІV Правил постачання природного газу про відшкодування вартості недовідпущеного газу в сумі 44217,56 грн.

Відповідач надав відповідь на претензію (лист від 03.05.2017 № Zpz04-Ск-2309-0518), згідно якої не визнав вимоги позивача. Зауважив, що газопостачання було припинено відповідно до п. 16 розділу ІІІ Правил постачання природного газу у звязку із наявністю у позивача заборгованості за використаний природний газ за листопад грудень 2015 року згідно договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №2015/ТП-БО-352-017 від 01.12.2015 в сумі 338385,29 грн. Зауважив, що судове провадження про стягнення цієї заборгованості тривало до 22.01.2018, тому відповідно до п. 12 розділу ІІІ Правил постачання природного газу вартість природного газу визначалась за даними постачальника. Наявність заборгованості та судового провадження, на думку відповідача, були підставою для ненадання дозволу на відновлення газопостачання позивачу.

Платіжним дорученням №692 від 27.04.2018 відповідач повернув позивачу попередню оплату за природний газ в розмірі 15533,10 грн.

На підставі вказаних обставин позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення 44217,56 грн. вартості недовідпущеного газу.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором на постачання природного газу для потребу непобутових споживачів № 41DBZpz484-17 від 20.11.2017, який за змістом закріплених у ньому прав та обовязків сторін є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 цього договору постачальник зобовязується передати у власність споживачу в 2017 році природний газ в обсязі 4,27 тис. куб.м., з яких в листопаді 1,5 тис. куб.м.; в грудні 2,77 тис. куб.м.

В порушення вказаних умов договору відповідач не поставив позивачу природний газ в листопаді - грудні 2017 року, незважаючи на здійснення позивачем 100% попередньої оплати обсягу природного газу за листопад 2017 року згідно рахунку відповідача.

Доводи відповідача про те, що постачання газу позивачу правомірно не здійснювалось відповідачем суд визнав безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1382/27827, в редакції, яка діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин (далі Правила постачання природного газу), було передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Правил постачання природного газу споживач має право укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником.

В даному випадку договір про постачання природного газу на листопад грудень 2017 року був укладений сторонами і відповідач зобовязався виконати умови договору з постачання погоджених сторонами планових обсягів газу.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що постачання газу здійснюється за умови відсутності заборгованості у споживача за минулі періоди перед постачальником (або оплати відповідно до графіка погашення заборгованості) та оплати поточних платежів.

Як вбачається із встановлених судом обставин, газопостачання було припинено позивачу 01.03.2017, тобто до укладення договору про постачання природного газу №41DBZpz484-17 від 20.11.2017, за яким наразі існують спірні правовідносини сторін.

Припинення газопостачання було повязано з наявністю у споживача заборгованості за природний газ, спожитий у 2016 2017 році, про що зазначено в повідомленні оператора ГРМ №619 від 24.02.2017 про припинення (обмеження) газопостачання. Тобто підставою для припинення газопостачання була саме ця заборгованість, а не заборгованість 2015 року.

Уся заборгованість за природний газ, спожитий у 2016 2017 роках за договором постачання 2016 року, була повністю оплачена позивачем в жовтні 2017 року на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 01.08.2017 у справі №908/1293/17, що підтверджується матеріалами справи.

Стосовно довідки від 19.12.2017 про наявність заборгованості за природний газ за листопад-грудень 2015 року, на яку посилається відповідач, суд зазначає, що дана довідка разом із іншими документами, які долучені до заперечень відповідача, не була прийнята попереднім складом суду як доказ, про що зазначено в ухвалі суду від 21.11.2018 в даній справі, тобто довідка була виключена судом з числа доказів. Відповідач не заявляв новому складу суду клопотань про долучення до матеріалів справи вказаної довідки як доказу у справі. Тому суд не враховує дану довідку при розгляді справи.

Суд зазначає, що на момент виникнення у відповідача обовязку постачати газ (листопад 2017 року) заборгованість за листопад грудень 2015 року згідно договору постачання 2015 року була спірною, оскільки спір щодо її стягнення перебував на розгляді суду.

Стосовно доводів відповідача про те, що до прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника суд зауважує, що такі положення передбачені в п. 12 Правил постачання природного газу для актів приймання-передачі газу, які складені на підставі відомостей про фактичний обсяг природного газу за даними споживача та/або оператора ГРМ/ГТС.

Спірні акти за листопад грудень 2015 року були складені постачальником не на підставі показів приладів обліку (як обсяги фактичного споживання газу), а на підставі технічного розрахунку на підставі акту про порушення (донарахований обсяг газу). Тобто наведені норми Правил постачання природного газу на даний випадок не поширюються.

На момент виникнення у відповідача обовязку поставити природний газ відповідно до договору 2017 року спір між сторонами щодо заборгованості 2015 року не був вирішений судом. Так, постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2017 у справі №908/895/16 було скасовано рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2016, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення за результатами нового розгляду справи було прийнято судом першої інстанції 07.11.2017, однак воно не набрало чинності у звязку з його апеляційним оскарженням. Спір між сторонами було вирішено по суті тільки 22.01.2018 судом апеляційної інстанції, який відмовив у задоволенні вимог постачальника про стягнення заборгованості за спірними актами.

Апеляційний суд встановив, що розрахунковий період грудня 2015 року (з урахуванням листопаду 2015 року) фактично закритий сторонами 18.12.2015 за показами розрахункового приладу обліку. Судом не встановлено законних підстав для визначення постачальником обсягів газоспоживання за період з 28.10.2015 по 28.12.2015 на підставі технічних розрахунків від 02.12.2015 та 30.12.2015.

Таким чином, заборгованість за договором 2015 року на момент виникнення у відповідача обовязку поставити газ була спірною та в подальшому була визнана судом незаконною. Незважаючи на наявність спору щодо сплати цієї заборгованості, відповідачем були укладені договори на постачання природного газу в 2016 та 2017 роках, а також здійснювалося постачання природного газу в 2016 та 2017 роках (по квітень 2017 року).

Заборгованість по договору 2015 року не була зазначена в повідомленні оператора ГРМ як підстава для припинення газопостачання 01.03.2017.

Враховуючи зазначене, посилання відповідача на заборгованість по договору 2015 року в обґрунтування відмови в поновленні газопостачання є безпідставною та неправомірною.

Відповідно до п. 11 Порядку пообєктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 №1687, відновлення газопостачання здійснюється за умови погашення заборгованості за спожитий природний газ, надані послуги з його транспортування, підтвердженого постачальником, газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, виділення постачальником ліміту природного газу або закінчення строку дії відповідного графіка та компенсації витрат на виконання робіт з примусового припинення газопостачання та оплати наданих послуг з його відновлення.

Відповідач оплатив 06.10.2017 заборгованість за 2016 - 2017 роки, а також оплатив 13.12.2017 витрати на припинення і відновлення газопостачання, тому були наявні підстави для відновлення газопостачання позивачу.

Зобовязання з поставки газу по договору 2017 року є самостійними господарськими зобовязаннями відповідача та не повязані з правовідносинами сторін за іншими договорами.

Як вбачається з листа оператора ГРМ ПАТ «Запоріжгаз» від 14.12.2017 № Zpz03.1-СЛ-25666-1217, постачальник 17.11.2017 надіслав оператору ГРМ лист про наявність у споживача заборгованості за використаний природний газ. Згідно глави ІІ п. 15 Правил постачання природного газу відновлення газопостачання споживачу боржнику здійснюється за погодженням постачальника. На час звернення споживача від постачальника не надходило повідомлення про відновлення газопостачання.

Тобто підставою для невідновлення газопостачання в листопаді 2017 року був лист відповідача від 17.11.2017, адресований оператору ГРМ, про наявність у споживача заборгованості за використаний природний. Даний лист суду не надано.

Пунктом 5.1.4 договору передбачено право постачальника ініціювати процедуру припинення (обмеження) постачання газу споживачу згідно з умовами договору та Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 (далі Правила постачання газу).

Відповідно до умов п. 7.2 договору оператор ГРМ, у тому числі за дорученням постачальника, припиняє або обмежує постачання газу споживачеві (на обєкти споживача) з дотриманням норм безпеки та нормативних документів, що визначають порядок обмеження (припинення) газу, зокрема, у випадку проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором, а також в інших випадках, передбачених Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання газу, Кодексом ГТС, Кодексом ГРМ, Правилами безпеки систем газопостачання», затвердженими наказом Міністерства енергетики та промисловості України від 15.05.2015 №285.

Згідно з п. 7.3 договору припинення (обмеження) газопостачання споживачеві здійснюється постачальником в порядку, визначеному Правилами постачання газу, Порядком пообєктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 08.12.2006 №1687, а також іншими нормативно-правовими актами, що регулюють дані правовідносини.

Пунктом 6 Порядку по обєктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 №1687, встановлено, що споживач повинен бути повідомлений газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугіллям на припинення (обмеження) газопостачання споживачам (далі уповноважене підприємство), про припинення (обмеження) газопостачання не менш як за три доби до дати, на яку воно заплановано. З цією метою уповноважене підприємство надсилає споживачеві повідомлення (за встановленою Міненерговугіллям формою), в якому зазначаються підстави та строк (дата і час) припинення (обмеження) газопостачання.

Відповідач не надав доказів на підтвердження наявності підстав для припинення (відмови у відновленні) газопостачання в листопаді 2017 року, а також доказів повідомлення позивача у встановленому порядку про підстави припинення (обмеження) газопостачання за договором 2017 року.

Відповідач прийняв на себе зобовязання поставити природний газ відповідно до договору 2017 року, виставив позивачу рахунок на сплату попередньої оплати за газ по цьому договору і ця оплата була своєчасно здійснена позивачем. Заборгованість за договором 2017 року у позивача була відсутня.

Враховуючи зазначене, дії відповідача щодо припинення (обмеження) газопостачання за договором 2017 року є неправомірними.

Стосовно доводів відповідача про відсутність його вини у вказаному господарському правопорушенні, суд зазначає, що газопостачання в листопаді грудні 2017 року було обмежено оператором ГРМ на виконання вимог постачальника, які визнані судом безпідставними. Тобто не відновлення газопостачання позивачу було наслідком неправомірних дій відповідача.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 4 розділу VІ Правил постачання природного газу відшкодування збитків постачальником споживачу, що не є побутовим, здійснюється у випадку, якщо постачання газу споживачу було припинено оператором ГРМ/ГТС на виконання неправомірного доручення постачальника. У цьому випадку постачальник відшкодовує споживачу вартість або обсяг недовідпущеного газу, який обчислюється, виходячи з підтвердженого обсягу газу на відповідний період з урахуванням періоду безпідставного припинення газопостачання, та вартість робіт з припинення і повторного відновлення подачі газу після його безпідставного припинення.

Аналогічні положення закріплені в п. 6.3.2 договору, відповідно до яких, якщо постачання газу споживачу було припинено оператором ГРМ/ГТС на виконання неправомірного доручення постачальника, постачальник відшкодовує споживачу вартість або обсяг недовідпущеного газу, який обчислюється, виходячи з підтвердженого обсягу газу на відповідний період з урахуванням періоду безпідставного припинення газопостачання, та вартість робіт з припинення і повторного відновлення подачі газу після його безпідставного припинення.

Вартість предявленого позивачем до стягнення недовідпущеного газу розрахована позивачем виходячи з планового обсягу газу за договором 4,27 тис. куб.м. (п. 1.2 договору) та погодженої ціни на газ - 10355,40 грн. з ПДВ за 1000 куб.м. Звідси до відшкодування підлягає вартість газу в сумі 44217,56 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості недовідпущеного газу в сумі 44217,56 грн. визнані судом законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн., які були сплаченні позивачем при поданні позову, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут (69035, м.Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, ідентифікаційний код 39587271) на користь Виконавчого комітету Благовіщенської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області (71330, Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с.Благовіщенка, пров. Центральний, буд. 10, ідентифікаційний код 04352871) вартість недовідпущеного газу в сумі 44217,56 грн. (сорок чотири тисячі двісті сімнадцять грн. 56 коп.) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.01.2019.

Суддя О.В.Федорова