ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2019м. ДніпроСправа № 904/7959/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Марганець Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод", м. Марганець Дніпропетровської області

про відшкодування майнової шкоди, з урахуванням заяви №30/634 від 06.10.2017 про зменшення позовних вимог, у розмірі 972980,68 грн

у присутності представників:

від позивача: Василюха Т.О., ордер серії ДП № 2060/006 від 16.01.2019, адвокат;

від відповідача: Пащенко В.І., договір про надання правової допомоги №1 від 16.02.2018, ордер серії ДП № 1771/041 від 12.10.2018, адвокат

СУТЬ СПОРУ:

04.08.2017 Публічне акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3509716,85 грн, спричиненої знищенням залізничної колії довжиною 1065,5 погонних метрів та п'яти стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інв. № 12052).

10.10.2017 позивач заявою №30/634 від 06.10.2017 зменшив розмір позовних вимог до 972980,68 грн.

Рішенням суду від 24.10.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2018, у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 судові акти попередніх інстанцій скасовано та справу №904/7959/17 передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2018 матеріали справи №904/7959/17 передано на розгляд судді Воронько В.Д..

Водночас, суд зазначає, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, новий розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України.

Ухвалою від 01.10.2018 суд прийняв справу №904/7959/17 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 24.10.2018.

17.10.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на недоведеність позивачем його вини та відсутність належних доказів цього.

На підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України у судовому засіданні 24.10.2018 було оголошено перерву до 19.11.2018.

У призначене судове засідання позивач не забезпечив участі свого представника, але 16.11.2018 на електронну поштову скриньку суду надіслав клопотання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення розгляду справи на іншу дату через хворобу останнього, у підтвердження чого 19.11.2018 ним надіслано до суду копію листка непрацездатності. Оригінал цього клопотання надійшов до суду 21.11.2018.

Відповідач 19.11.2018 подав до суду клопотання про витребування доказів у Реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, а саме: належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.08.2015 о 09:38:59 державним реєстратором Реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області Кугай Сергієм Анатолієвичем було внесено запис з реєстраційним номером нерухомого майна 13: об'єкт нерухомого майна: інше залізничний цех, що складається з будівлі АПК ст. Обмінна; адреса: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, буд. 194.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку, що воно не суперечить приписам ст.ст. 42, 81 ГПК України, а тому підлягає задоволенню.

Ухвалою від 19.11.2018 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав розгляд справи.

26.11.2018 позивач до суду знову подав клопотання про відкладення підготовчого засідання з аналогічних підстав, які викладені ним у попередньому клопотанні, зазначивши при цьому, що термін лікування його представника триватиме до 26.11.2018.

11.12.2018 позивач, не погодившись з доводами відповідача, подав до суду відповідь на відзив, у якому просив задовольнити позов.

На підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України у судовому засіданні 11.12.2018 оголошено перерву до 26.12.2018.

У судове засідання, призначене на 26.12.2018, представник позивача не прибув та жодних документів не надав.

Від відповідача 26.12.2018 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому останній зазначив, що, на його думку, позивачем не доведено наявність у нього права власності на спірне майно, яке підлягало б захисту в суді. Тож відповідач підтримує свої доводи викладені у відзиві та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 26.12.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.01.2019.

У судовому засіданні, яке відбулось 16.01.2019, сторони підтримали свої вимоги та заперечення стосовно предмета спору.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду (далі - Суд), скасовуючи рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 у даній справі, зазначив, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій виходили лише з наявних в матеріалах справи довідки №30/633 від 06.10.2017 та Акта службового розслідування за фактом демонтажу та привласнення частини залізничного шляху ПАТ "Марганецький ГЗК", інвентарний №12052.

Разом з тим, судами не надано оцінки іншим письмовим доказам, наданим позивачем, не обґрунтовано мотиви їх відхилення та не надано належної оцінки доказам розташування залізничної колії згідно з технічною документацією, за допомогою якої шляхом проведення земельної експертизи можна встановити, чи проходить вона через територію відповідача; доказам користування залізничною колією відповідачем за погодженням з позивачем (п. 26 постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №904/7959/17).

Тому Суд визнав висновки судів з посиланням на необхідність збирання відповідних доказів шляхом порушення кримінальної справи про крадіжку залізничного полотна необґрунтованими, з огляду на те, що господарські правовідносини передбачають можливість доказування збитків із застосуванням цивільно-правових способів збирання та подання доказів.

Крім того, Суд зауважив на недотриманні судами першої та апеляційної інстанцій "справедливого балансу інтересів сторін" внаслідок неповного дослідження наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, здійснення їх вибіркової оцінки та надання висновків про необхідність доказування збитків від знищення майна позивача із застосуванням способів кримінального розслідування, яке є процесуальним порушенням, що виключає справедливість постановлених судами рішень в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тож, Суд наголосив на тому, що при новому розгляді справи судам належить встановити, чи проходила спірна залізнична колія через територію відповідача, виходячи з наданих схем та її фактичну наявність, оскільки відповідач дані факти заперечує, а також дослідити та надати оцінку прийняттю або відхиленню доказів, що підтверджують факт користування залізничною колією та надання послуг позивачем відповідачу.

Враховуючи висновки та зауваження, викладені у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №904/7959/17, суд, досліджуючи обставини справи та оцінюючи надані докази в їх сукупності, виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є вимога про відшкодування відповідачем майнової шкоди в розмірі 972980,68 грн (з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимоги), що спричинена знищенням залізничної під'їзної колії позивача довжиною 1065,5 погонних метрів та п'яти стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інвентарний №12052).

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з угод або внаслідок заподіяння шкоди, що передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно з приписами ст. 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 цього Кодексу визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або інтереси якого порушено. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б в разі належного виконання зобов'язань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, у відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки заподіювача шкоди; 2) наявності шкоди (збитків); 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та завданою шкодою (збитками); 4) вини особи, що завдала шкоди (збитків).

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказує, що 05.08.2014 з повідомлення голови правління публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (далі - відповідач) Корогодського І.П. та головного інженера ПАТ МРРЗ Кошевого М.П. позивачу - публічному акціонерному товариству "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) стало відомо, що працівниками відповідача демонтовано залізничну під'їзну колію довжиною 1065,5 погонних метрів та п'ять стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інвентарний №12052), які знаходилися на балансі залізничного цеху позивача та належали останньому на підставі права власності.

У підтвердження права власності на залізничні під'їзні колії позивачем надано:

- технічний паспорт залізничних колій ВАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" Колія 1520 мм, із схемою залізничних під'їзних колій ВАТ "Марганецький ГЗК"; та викопіюванням з плану поверхні м. Марганець, затверджений 10.04.2006, згідно з яким повна протяжність під'їзних колій складає 110400 метрів (т. 1, а.с. 15-27);

- копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2007 щодо права власності на залізничний цех, що складається з будівлі АПК ст. Обмінна (т. 1, а.с. 28), та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 07.08.2015, на залізничний цех, що складається з будівлі АПК ст. Обмінна, та який є головною річчю по відношенню до спірного майна, наведеного в описі об'єкта нерухомого майна, до якого, зокрема, входять залізничні колії станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інвентарний №12052) протяжністю 32,1675 км (т. 1, а.с. 31);

- інвентарну картку №1 обліку основних засобів ВАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" від 28.05.1976 та станом на 15.05.2014, згідно з якою на підприємстві обліковуються як власне майно 32167,5 погонних метрів залізничних шляхів та 60 штук стрілочних переводів (т. 1, а.с. 33-37);

- технічний паспорт на залізничні шляхи станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний та прилеглих перегонів (інвентарний №12052) протяжністю 34,105 км, 1949 року установки (т. 1, а.с.38-39);

- Єдиний технологічний процес роботи під'їзної колії ВАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" і станції примикання Марганець Придніпровської залізниці, 1999 рік (т. 1, а.с.41-44);

- лист РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 09.07.2015 року за №11-04-04491, з якого вбачається, що залізничні шляхи станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інв. №8) увійшли до статутного капіталу ВАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (т. 1, а.с .45-46).

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст.ст. 322, 328 ЦК України).

Згідно зі статтею 67 Статуту залізниць України відкриття для постійної експлуатації новозбудованої залізничної під'їзної колії і подання на цю колію рухомого складу допускається після прийняття цієї залізничної колії в експлуатацію комісією за участю представника Держнаглядохоронпраці і встановлення залізницею порядку обслуговування під'їзної колії. На кожну залізничну під'їзну колію складається масштабний план з нанесенням на нього розташування вантажних фронтів і механізмів, а також технічний паспорт, поздовжній профіль і креслення споруд.

Відповідно до пунктів 1.3-1.5 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, власник під'їзної колії має технічний паспорт, масштабний план під'їзної колії поздовжній та поперечний профілі залізничних колій і креслення штучних споруд.

Враховуючи вищенаведені норми, суд погоджується з висновком Дніпропетровського апеляційного господарського суду, викладеним у постанові від 17.01.2018, щодо доведеності позивачем належними та допустимими доказами права власності на залізничні під'їзні колії станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний протяжністю 32167,5 погонних метра та штучні споруди, в тому числі і спірну колію протяжністю 1065,5 погонних метрів зі стрілочними переводами, яка проходить по території ПАТ "Марганецький рудоремонтний завод", що підтверджується Схемою залізничних колій як додатком до Технічного паспорту (т. 1, а.с. 26) та Відомістю (т. 1, а.с. 44) - додаток до Єдиного технологічного процесу роботи під'їзної колії ВАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат".

Відповідач заперечує факт належності позивачу спірного майна на праві власності та зазначає, що на території нинішнього ПрАТ "Марганецький рудоремонтний завод" у 1948 році дійсно була побудована залізнична колія, проте станом на 10.08.1999 року вона вже була відсутня, тобто демонтована ще до моменту приватизації підприємства. Однак підтвердити точну дату демонтажу колії відповідач не має можливості, оскільки, за його твердженням, відповідні архівні документи не збереглися.

Таким чином, відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано відсутності права власності позивача на спірну частину залізничної під'їзної колії станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний протяжністю 1065,5 погонних метрів із п'ятьма стрілочними переводами, а також не надано належних і допустимих доказів того, що ця частина колія проходила поза межами його території або належала на праві власності саме ПрАТ "Марганецький рудоремонтний завод".

В той же час, статтею 73 Статуту залізниць України, який визначає обов'язки, права і відповідальність підприємств, які користуються залізничним транспортом, та регламентує основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, передбачено, що порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Розрахунки, пов'язані з амортизацією залізничних під'їзних колій, за участь контрагента у ремонті та утриманні колії у всіх випадках здійснюються безпосередньо між підприємством і його контрагентом.

Слід зауважити, що матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами зазначеного договору на обслуговування спірної частини залізничної під'їзної колії станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний протяжністю 1065,5 погонних метрів із п'ятьма стрілочними переводами або будь-якого іншого договору, який би визначав порядок користування позивачем майном (колією), що знаходиться на належній відповідачу земельній ділянці.

Позивач, як на доказ факту завдання шкоди відповідачем, посилається на акт службового розслідування по факту демонтажу та привласнення частини залізничного шляху ПАТ "Марганецький ГЗК", інвентарний №12052, розташованого на території ПАТ "Марганецький рудоремонтний завод" від 15.08.2014 (т. 1, а.с. 13-14), пояснення начальника бюро економічної безпеки ПАТ "Марганецький ГЗК" Корчинського С.М. (т. 1, а.с. 68), головного інженера залізничного цеху Крячун В.М. (т. 1, а.с. 167).

У вказаному акті, який складено в односторонньому порядку комісією, призначеною керівником підприємства позивача із числа працівників підприємства, зазначено, зокрема, наступне:

"В ході проведення розслідування було встановлено, що 05.08.2014 на виконання наказу по комбінату №269 від 21.03.2014 "Про демонтаж залізничного шляху (введеного в експлуатацію в 1949 році), інв. №12052 "станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний" та виконання графіка робіт по демонтажу даного залізничного шляху, начальник ЖДЦ Конюшенко С.П. і головний інженер ЖДЦ Крячун В.Н. звернулися до голови правління ПАТ "Марганецький рудоремонтний завод" Корогодського І.П. для узгодження питання проведення демонтажних робіт 1065,5 п.м. шляху та 5-ти стрілочних переводів, що належать ПАТ "МГЗК", які розташовані на огородженій по всьому периметру території ПАТ "МРРЗ", що охороняється організацією ТОВ ПКЦ "КРоК".

Голова правління ПАТ "МРРЗ" Корогодський І.П. та головний інженер ПАТ "МРРЗ" Кошевий М.П. повідомили, що даний шлях та стрілочні переводи демонтовані робітниками заводу та на даний час відсутні.

07.08.2014 при огляді залізничних воріт та прилеглої території ПАТ "МРРЗ" робітниками бюро економічної безпеки виявлено, що зазначені залізничні шляхи та стрілочні переводи відсутні відразу від залізничних воріт, територія поросла деревами та чагарниками.".

Крім того, в акті зазначено, що відповідач не надав відповідей на питання щодо демонтажу колій, особи, яка здійснила демонтаж, мети його здійснення та вказав на можливість вирішення вказаного питання в судовому порядку.

В акті визначено розмір матеріальної шкоди - 3509716,85 грн з ПДВ та вказано, що остання інвентаризація здійснювалася в листопаді 2013 року і майно було в наявності, а також зроблено висновок, що демонтаж спірної дільниці колій було здійснено приблизно з листопада 2013 року по серпень 2014 року.

У своїх поясненнях від 04.10.2017 начальник бюро економічної безпеки ПАТ "Марганецький ГЗК" Корчинський С.М. зазначив відомості, аналогічні тим, що викладені в акті службового розслідування від 15.08.2014

У поясненнях №30/659 від 23.10.2017 головний інженер залізничного цеху Крячун В.М. вказав, що на підставі технічної документації та інвентаризаційного опису, які знаходяться в залізничному цеху, залізничні шляхи довжиною 1065,50 погонних метрів і п'ять стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний на території відповідача є власністю позивача за інвентаризаційним номером №12052.

В подальшому розмір заявлених вимог позивачем було зменшено, оскільки згідно з даними бухгалтерського обліку позивача балансова вартість демонтованої залізничної під'їзної колії довжиною 1065,5 погонних метрів та п'яти стрілочних переводів станції Обмінна - пост Збагачувальний - пост Фабричний (інвентарний №12052) становить 972980,68 грн, у підтвердження чого позивачем надано довідку №30/633 від 06.10.2017 за підписом головного бухгалтера ПАТ "Марганецький ГЗК".

Досліджуючи надані позивачем докази у підтвердження знищення та привласнення відповідачем спірної залізничної колії та п'яти стрілочних переводів, судом приймається до уваги те, що зникнення (вибуття) основних засобів є подією, яка підлягає обов'язковому відображенню в бухгалтерському та податковому обліках підприємства-платника податків у порядку, визначеному законом..

Згідно з п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України, у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація з метою оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче від балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням чи зруйнуванням унаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у т. ч. в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства, або коли платник податку подає органу ДПС відповідний документ про знищення, розібрання чи перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, унаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

При цьому, у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) відповідно до п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, обов'язковим є проведення інвентаризації в порядку, визначеному цим Положенням.

Тож, оскільки зникнення спірного майна, яке відноситься до основних засобів позивача, відбулося не внаслідок його власних дій або обставин непереборної сили, а, за твердженням останнього, є наслідком протиправних дій по заволодінню чужим майном, що містять ознаки кримінально-караних діянь (крадіжка, привласнення, розтрата тощо), то позивач при встановленні факту відсутності майна повинен був вжити передбачених законом заходів і надати докази вжиття цих заходів суду.

В акті службового розслідування по факту демонтажу та привласнення частини залізничного шляху ПАТ "Марганецький ГЗК", інвентарний №12052, розташованого на території ПАТ "Марганецький рудоремонтний завод", від 15.08.2014 зазначено, що 15.08.2014 до Марганецького МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області направлено повідомлення про притягнення посадових осіб ПАТ "МРРЗ", які вчинили вказані зловживання службовим становищем, що спричинили ПАТ "МГЗК" матеріальну шкоду у великих розмірах, до кримінальної відповідальності.

Втім, доказів звернення позивача до правоохоронних органів, як і результатів реагування на вказане звернення матеріали справи не містять. Так само у матеріалах справи відсутні й інвентаризаційні документи, які обов'язково повинні бути складені у разі встановлення факту крадіжки або зловживань, псування цінностей, та є підставою для визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей відповідно до законодавства.

Таким чином, відсутність інвентаризаційних документів і документів з органу поліції (довідка, лист, акт тощо), на підставі яких операцію з викрадення (привласнення) основних засобів відображають в обліку, унеможливлює констатацію факту викрадення (привласнення) цих матеріальних цінностей.

Надані позивачем докази не дають можливості визначити кількість знищеного (привласненого) спірного майна позивача, що знаходилося на території відповідача, оскільки представники позивача безпосередньо не оглядали всю протяжність залізничної колії, не здійснювали вимірювання відсутнього шляху, перелічування відсутніх чи наявних складових залізничного шляху, тощо. Суд не приймає до уваги тверджень позивача про відсутність доступу до всього майна з огляду на ненадання позивачем доказів письмового звернення до відповідача про забезпечення можливості проведення інвентаризації спірних залізничних колій та стрілочних переводів.

Також акт службового розслідування від 15.08.2014 не містить точного часу завдання такої шкоди.

Отже, наявний у матеріалах справи акт службового розслідування від 15.08.2014, складений позивачем в односторонньому порядку, не може вважатися належним доказом, що підтверджує факт знищення (привласнення) майна та встановлює, що саме відповідач як юридична особа, винен у заподіянні шкоди. Матеріали справи не містять доказів у підтвердження доводів позивача про те, що знищення майна було здійснено за розпорядженням юридичної особи-відповідача.

Тож суд поділяє позицію апеляційного суду, що знаходження спірного майна на території відповідача не є безумовною підставою для покладання на нього відповідальності за його пошкодження, знищення, втрату, оскільки сторонами не були визначені правові підстави такого знаходження, не врегульовані питання охорони, збереження майна, тощо.

Надані позивачем копії договорів оренди тепловоза, укладені з відповідачем у період з 2004 по 2009 роки; договору про подачу та прибирання вагонів на залізничному шляху до вантажних фронтів №134 від 01.10.1995 та договорів на залізничне обслуговування №92 від 12.07.2000, №121 від 10.07.2001, №33 від 01.01.2003, - не підтверджують факту знищення (привласнення) відповідачем спірних залізничних колій та стрілочних переводів, а свідчать лише про наявність між сторонами певних договірних відносин.

Стосовно розміру заявленої до стягнення майнової шкоди слід зауважити, що позивач не надав належних доказів кількості втраченого (знищеного) майна, яке було, як вважає позивач, неправомірно привласнене відповідачем, що, у свою чергу, виключає можливість об'єктивного визначення вартості цього майна.

Крім того, суд погоджується і з попередніми висновками суду першої інстанції та висновками апеляційного суду, що довідка №30/633 від 06.10.2017 та розрахунок №30/49 від 15.01.2018 не є належним доказом розміру завданих збитків, оскільки позивачем в ній не наведено доказів (первісних документів), на підставі яких визначено таку балансову вартість майна та порядок її обрахування (початкова вартість, амортизація, тощо), а також не наведено підстав включення до розміру шкоди податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди (збитків) спочатку в сумі 3509716,85 грн, потім у сумі 972980,68 грн, позивач не довів суду розміру цієї шкоди (збитків), а, отже, не довів повного складу цивільного правопорушення у діях відповідача, необхідного для застосування такої міри відповідальності.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не визнав обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а наявні у матеріалах справи докази не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідача до цивільної відповідальності, а отже не дають і достатніх правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору в сумі 59838,31 грн (витрати за подання позовної заяви у сумі 14594,71 грн + витрати за подання апеляційної скарги у сумі 16054,18 грн + витрати за подання касаційної скарги 29189,42 грн) покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 28.01.2019.

Суддя В.Д. Воронько