РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2019Справа № 910/15996/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Фізичної особи-підприємця Вацковського Олексія Ігоровича

про стягнення 25175,52 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Вацковського Олексія Ігоровича про стягнення 25175,52 грн., з яких: 19500,00 грн. - заборгованість, 2593,77 грн. - пеня, 2293,20 грн. - інфляційні втрати, 788,55 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору №ДНП - 2017-05/07 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 19.05.2017 в частині сплати коштів за експлуатацію фіксованих місць паркування за червень 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 03.12.2018, яка повернута на адресу суду поштовим відділенням зв'язку за закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.05.2017 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (позивачем, за договором - сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Вацковським Олексієм Ігоровичем (відповідачем, за договором - сторона-2) укладений договір №ДНП-2017-05/07 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, за умовами п. 1.1 якого сторона 1 надає за плату стороні 2 право на організацію та експлуатацію 100 (сто) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 11 (одинадцять) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 10-а (вздовж лінії швидкісного трамвая) в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (далі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Згідно з п. 1.2 договору, під фіксованими місцями для паркування в цьому договорі визначено 100 (сто) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 11 (одинадцять) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 10-а (вздовж лінії швидкісного трамвая) в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

Відповідно до п. 1.3 договору, фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію стороні-2 з моменту набрання чинності договору.

Пунктом 2.2.6 договору передбачено, що сторона 2 зобов'язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною 1 згідно з розділом 3 договору.

Згідно із п. 3.1 договору, плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів на добу, в тому числі: вартість послуг без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 08,20 грн., ПДВ - 0,16 грн., збір за місця для паркування транспортних засобів - 5,52 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору загальна сума щомісячних платежів сторони-2 стороні-1 по договору визначена в Графіку платежів (додаток №1 до даного договору).

За змістом п. 3.3 договору розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 15 числа поточного місяця відповідно до Графіку платежів (додаток №1 до договору).

Відповідно до п. 4.2. договору, за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1 договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Згідно з п. 6.1 договору, цей договір вступає в силу з дати підписання і діє до 31 грудня 2017 року.

28.08.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №053/05-2959 від 20.08.2018 щодо виконання зобов'язань за договором та вимагав сплатити 19500,00 грн. Відповідач претензію позивача залишив без відповіді та задоволення.

Також, 19.11.2018 позивач направив на адресу відповідача лист вих. 053/05-4511 від 19.11.2018 з актами надання послуг за травень-червень 2017 року для підписання відповідачем. Відповідач відповіді на вказаний лист не надав, актів надання послуг не підписав.

Згідно із банківською випискою з рахунку позивача, 19.07.2017 відповідач здійснив оплату за травень 2017 року у сумі 8450,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором №ДНП - 2017-05/07 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 19.05.2017 не здійснив сплату коштів за експлуатацію фіксованих місць паркування за червень 2017 року у сумі 19500,00 грн.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 19500,00 грн., пені у сумі 2593,77 грн., інфляційних втрат у сумі 2293,20 грн. та 3% річних у сумі 788,55 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договору №ДНП - 2017-05/07 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 19.05.2017 позивач надав для експлуатації відповідачу фіксовані місця для паркування на певний строк та за відповідну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті 3.3 договору сторони погодили, що розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати відповідачем у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 15 числа поточного місяця відповідно до Графіку платежів (додаток №1 до договору).

Згідно із погодженим сторонами Графіком платежів (додаток №1 до договору) відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити сплату коштів за експлуатацію фіксованих місць паркування за червень 2017 року у сумі 19500,00 грн. до 15.07.2017.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене вище, оскільки, невиконане зобов'язання з оплати за експлуатацію фіксованих місць паркування за червень 2017 року у сумі 19500,00 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 19500,00 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 788,55 грн., нарахованих за період з 16.07.2017 по 19.11.2018, пені у сумі 2593,77 грн., нарахованої за період з 16.07.2017 по 16.01.2018, та інфляційних втрат у сумі 2293,20 грн., нарахованих за період з серпня 2017 по вересень 2018 року.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені та 3% річних здійснюється з 16.07.2017.

Водночас, з огляду на встановлені сторонами у пункті 3.3 договорі та Графіці платежів строки оплати, останній день строку оплати за експлуатацію фіксованих місць паркування за червень 2017 року припадає на 15.07.2017 (субота).

Відповідно до ч. 5 ст. 264 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За таких обставин, оскільки останнім днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 17.07.2017, то нарахування пені та 3% річних слід здійснювати з 18.07.2017.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 4.2. договору сторони погодили, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1 договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Здійснивши перерахунок пені за період з 18.07.2017 по 16.01.2018 судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у сумі 2567,05 грн., а тому позовні вимоги у цій частині, суд задовольняє частково.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Здійснивши перерахунок 3% річних за період з 18.07.2017 по 19.11.2018 судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у сумі 785,34 грн., а тому позовні вимоги у цій частині, суд задовольняє частково.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат нарахованих за період з серпня 2017 по вересень 2018 року, судом встановлено, що сума інфляційних втрат становить 2141,41 грн., у зв'язку із чим позовні вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Вацковського Олексія Ігоровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м. Київ, вулиця ЛЕОНТОВИЧА, будинок 6; ідентифікаційний код 35210739) заборгованість у сумі 19500,00 грн., пеню у сумі 2567,05 грн., інфляційні втрати у сумі 2141,41 грн. та 3% річних у сумі 785,34 грн., судовий збір у сумі 1749,28 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.01.2019.

Суддя О.В. Гулевець