РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2019Справа №910/10594/18

За позовомКомунального підприємства «Київський метрополітен»
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Подол Істейт», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Пелікан»
про визнання договору недійсним

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаКовтун Т.О.
від відповідача-1Коротченко Д.В.
від відповідача-2не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Подол Істейт» про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 28.07.2016 № 1297, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір купівлі - продажу на момент його укладення суперечив публічному порядку, що згідно з ст. 228 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним. Крім того, оспорюваний правочин порушує інтереси Комунального підприємства «Київський метрополітен» та унеможливлює виконання ним функцій, покладених на нього чинним законодавством.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/10594/18, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 20.09.2018.

У підготовчому засіданні 20.09.2018 було оголошено перерву до 04.10.2018.

01.10.2018 від відповідача-1 надійшов відзив на позов, в якому відповідач-1 проти заявленого позову заперечував, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав їх недоведеності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 18.10.2018.

17.10.2018 від позивача надійшла уточнена позовна заява (в частині номеру державної реєстрації осопорюваного договору - № 1297, та зазначення відповідачів - ТОВ «Ріал Подол Істейт» та ТОВ «Торговий дім «Пелікан», яка прийнята судом до розгляду) та відповідь на відзив. У підтвердження правомірності своїх позовних вимог позивач посилався на наявність рішення Господарського суду м.Києва від 26.09.2012 у справі № 5011-62/8193-2012, вирок Подільського районного суду міста Києва від 12.12.2008 № 758/15968/13-к, рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2016 у справі № 910/48/16, ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 у справі № 910/12281/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2018 залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Пелікан» до участі у справі співвідповідачем, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Подол Істейт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Пелікан» докази по справі та відкладено підготовче засідання у справі на 07.11.2018.

02.11.2018 від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь.

07.11.2018 від відповідача-1 надійшли витребувані судом докази.

У підготовчому засіданні 07.11.2018 було оголошено перерву до 21.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 сторони викликані у підготовче засідання, призначене на 21.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 21.11.2018 оголошено перерву з розгляду справи по суті до 16.01.2019.

В судовому засіданні 16.01.2019 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 16.01.2019 проти заявленого позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідач-2 в судове засідання 16.01.2019 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Таким чином, неявка відповідача-2 в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 16.01.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

28.07.2016 між відповідачем-2 - ТОВ «Торговий дім «Пелікан», як продавцем, та відповідачем-1 - ТОВ «Ріал Подол Істейт», як покупцем, укладено договір купівлі - продажу нежитлових приміщень (з відкладальною умовою), згідно якого продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлові приміщення - групи приміщень № 2-5 в літ. «С», які знаходяться за адресою: м.Київ, вул. Межигірська, буд. 78 (пункт 1), загальна площа нежитлових приміщень 75,20 кв.м (пункт 2).

Відповідно до п. 3 договору нежитлові приміщення, які відчужуються за цим договором, належать продавцю на праві власності, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 15525850, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 64569175, виданою Єгоровою М.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28.07.2016.

Договір купівлі - продажу від 28.07.2017 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. за № 1297.

Посилаючись на ст. 228 Цивільного кодексу України позивач стверджує, що укладений між відповідачами договір є недійсним, оскільки суперечить публічному порядку. Крім того, позивач зазначає, що оспорюваний правочин порушує інтереси Комунального підприємства «Київський метрополітен» та унеможливлює виконання підприємством функцій, покладених на нього чинним законодавством.

Матеріали справи свідчать, що 29.04.1993 Київська міська рада народних депутатів прийняла рішення № 32 «Про погодження Київській дирекції будівництва метрополітену та дирекції будівництва спеціальних інженерних споруд місця розташування Подільсько-Воскресенської лінії Київського метрополітену і Подільського мостового переходу через р. Дніпро».

Як зазначав позивач у позові, вказане рішення прийнято з метою забезпечення транспортним зв'язком північної частини лівобережжя Києва: районів Троєщини, Вигурівщини, Воскресенки та Райдужного з правобережною частиною міста, на підставі Генерального плану розвитку м.Києва, рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 17.02.1992 № 160 «Про техніко-економічні обґрунтування Подільсько-Воскресенської лінії метрополітену та Подільського мостового переходу через р. Дніпро», спільних висновків науково-технічної ради Держбуду України і української архітектурно - містобудівної ради при Держбуді України (протокол від 15.04.1992 № 6), містобудівної ради при Головкиївархітектурі (протокол від 17.03.1993 № 118с), а також висновку державної екологічної експертизи Міністерства охорони навколишнього природного середовища України (лист від 04.02.1993№ 001-78).

Пунктами 1, 3 розпорядження Київської міської ради № 1312 від 20.07.2004 вирішено відновити у 2004 році роботи із проектування та спорудження Подільсько-Вигурівської лінії Київського метрополітену від станції "Вокзальна" до житлового масиву Вигурівщина-Троєщина з будівництвом електродепо. Зобов'язано Комунальне підприємство "Київський метрополітен" розробити та затвердити в установленому порядку завдання на проектування та проектно-кошторисну документацію зі спорудження Подільсько-Вигурівської лінії Київського метрополітену від станції "Вокзальна" до житлового масиву Вигурівщина-Троєщина з електродепо, з урахуванням відновлення робіт зі спорудження Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві.

Крім того, розпорядженням Київської міської ради № 1312 від 20.07.2004 затверджено акт №11 від 03.12.2008 щодо визначення розмірів компенсацій, збитків та відшкодування витрат, пов'язаних з винесенням будівель та споруд ВАТ "Київоздоббуд", ВАТ завод "Супутник" та ВАТ "ДОК-3" з території будівництва Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену в м. Києві, затвердженим розпорядженням від 19.12.2008 № 1759 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), вирішено погодити оціночну вартість збитків, у тому числі, Відкритого акціонерного товариства "ДОК-3", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78, у зв'язку з будівництвом Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену на підставі незалежної оцінки, виконаної приватним підприємством "Автоексперт".

29.12.2008 з метою виконання вказаних нормативно-правових актів, між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (далі - позивач, КП "Київський метрополітен") і Відкритим акціонерним товариством "ДОК-3" (далі - третя особа, ВАТ "ДОК-3") укладено договір № 158-ДБМ щодо врегулювання земельно-майнових питань та виплати компенсацій Відкритому акціонерному товариству "ДОК-3", пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві (далі - Договір від 29.12.2008 № 158-ДБМ).

За умовами Договору від 29.12.2008 №158-ДБМ сторони прийняли на себе зобов'язання щодо врегулювання усіх земельних, технологічних та майнових питань комбінату, пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену, а саме: досягнення згоди з вирішення питання щодо розміру земельної ділянки та площі виробничих будівель, споруд і інженерних мереж (або їх частини), які підпадають в зону відчуження за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78; умови їх вилучення і надання відповідної компенсації комбінату, в тому числі, шляхом часткової реконструкції комбінату, метою якої є забезпечення нормального і безперебійного функціонування об'єктів комбінату, як єдиного технологічного і майнового комплексу, як під час будівництва так і в подальшій експлуатації Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену.

Пунктом 2.1 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ погоджено, що комбінат зобов'язується відмовитись від права власності на комплекс будівель і споруд, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78 (надалі іменується "об'єкт"), а підприємство зобов'язується сплатити комбінату компенсацію за нього, визначену в цьому договорі.

Відповідно до п. 2.3 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ комбінат зобов'язується передати підприємству одночасно з відмовою від права власності на об'єкт усі документи, що стосуються об'єкту та підлягають переданню разом з ним згідно з чинним законодавством України та вимогами, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 2.4 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ комбінат гарантує, що об'єкт належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов'язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством.

У відповідності до п. 2.7 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ розмір грошової компенсації за об'єкт становить з врахуванням ПДВ 50 832 257 грн.

Умовами п. 2.9 Договору від 29.12.2008 №158-ДБМ передбачено, що комбінат на умовах цього договору зобов'язується відмовитись від права користування земельною ділянкою загальною площею 1, 87 га в тому числі площею 1, 73 га, яка знаходиться у м. Києві по вул. Межигірська, 78 і на якій розташовано об'єкт (далі - земельна ділянка), при умові виділення комбінату окремої рівноцінної земельної ділянки для перенесення виробничих потужностей.

Відповідно до п. 3.1 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ за відмову комбінату від права власності на об'єкт, підприємство сплачує комбінату суму грошової компенсації, визначеної в п. 2.7 Договору, з них зобов'язання на 2008 рік складають, з урахуванням ПДВ, 10 810 000 грн.

Пунктом п. 3.2 цього Договору встановлено, що виплата компенсації за ним здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету.

Згідно з п. 3.3 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ за відмову комбінату від права користування земельною ділянкою, комбінат має отримати рівноцінну земельну ділянку в користування для розміщення виробничих потужностей. Для цього комбінат повинен звернутися із відповідним клопотанням до Київської міської ради, підприємство має сприяти в прийнятті рішення Київської міської ради щодо надання в користування комбінату рівноцінної земельної ділянки.

За умовами п. 4.1 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ комбінат відмовляється від права користування земельною ділянкою та права власності на об'єкт при настанні одразу двох умов: винесення рішення Київською міською радою про надання комбінату в користування рівноцінної земельної ділянки та надходження на рахунок комбінату грошової компенсації в розмірі, визначеному в п. 2.7 цього Договору.

У відповідності до п. 4.2 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ, після настання одразу всіх умов визначених п. 4.1 Договору, комбінат здійснює відмову від права користування земельною ділянкою шляхом оформлення письмової згоди комбінату, складеної в довільній формі, яка підписується головою правління комбінату і скріплюється печаткою комбінату та відмову від права власності на об'єкт шляхом підписання акту приймання-передачі майна.

Як передбачено п. 7.1 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ (в редакції додаткової угоди від 12.08.2009 року), договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Пунктами 8.1, 8.2 Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ одностороння відмова від виконання зобов'язань за цим договором, зміна та розірвання його в односторонньому порядку не допускається.

21.01.2010 між ВАТ "ДОК-3", як стороною-1, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Деснянськпарксервіс" (далі - ТОВ "Деснянськпарксервіс", сторона-2) було укладено Договір співробітництва.

За умовами Договору співробітництва від 21.01.2010 року, його предметом є співробітництво сторін щодо здійснення модернізації, ремонту, експлуатації і обслуговування нежитлових будівель, які знаходяться за адресою м. Київ, вул. Межигірська, 78, а саме: заводоуправління, прибудова до будівлі (літера А) загальною площею 1 745, 1 кв.м; будівля механічного цеху (літера С) загальною площею 392, 4 кв.м; будівля лісоцеху (літера Ь) загальною площею 1 975, 9 кв.м, які зареєстровані на праві власності за стороною-1 на умовах і в порядку, передбачених договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2012 року у справі № 5011-62/8193-2012 за позовом Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації та КП "Київський метрополітен" до ПАТ "ДОК-3" та ТОВ "Деснянськпарксервіс" укладений між ВАТ "ДОК-3" та ТОВ "Деснянськпарксервіс" Договір співробітництва визнаний недійсним.

Вказане рішення в апеляційному та касаційному порядку не переглядалося.

Зазначеним рішенням у справі № 5011-62/8193-2012 було встановлено наступні обставини:

- укладання Договору від 29.12.2008 № 158-ДБМ між КП "Київський метрополітен" та ВАТ "ДОК-3" (з урахуванням додаткової угоди від 12.08.2009 року) щодо врегулювання земельно-майнових питань та виплати компенсацій ВАТ "ДОК-3", пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві було обумовлено необхідністю виконання вищезазначених приписів нормативно-правових актів та метою забезпечення суспільних інтересів територіальної громади міста Києва та держави України в цілому, враховуючи особливий статус міста Києва, як столиці України;

- ВАТ "ДОК-3", як сторона за Договором від 29.12.2008 № 158-ДБМ, яка прийняла на себе зобов'язання відмовитись від права власності на нерухомість, що розташована у м. Києві по вул. Межигірська, 78, та отримала за це першочергово бюджетні грошові кошти у розмірі 10 810 000 грн, усвідомлювала негативні наслідки, які могло спричинити виконання Договору про співробітництво від 21.01.2010 року, що передбачав модернізацію та набуття відповідачем-2 у власність нерухомості, про відмову від якої йшлося у Договорі від 29.12.2008 року № 158-ДБМ;

- службові особи ВАТ "ДОК-3", усвідомлюючи, що нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78, повинні бути передані КП "Київський метрополітен" за Договором від 29.12.2008 року № 158-ДБМ, вступили у попередню злочинну змову з службовими особами ТОВ "Деснянськпарксервіс" та 21.01.2010 року уклали з ними завідомо невигідний та вочевидь збитковий договір про співробітництво, використовуючи який та на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2010 року, передали право власності на нежитлові будівлі загальною площею 4 113, 4 кв.м, вартістю 25 240 223 грн, за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78, ТОВ "Деснянськпарксервіс";

- нормативно-правові акти, прийняті у зв'язку із будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві (розпорядження Кабінету Міністрів України "Про технічно-економічне обґрунтування будівництва четвертої лінії метро у м. Києві" від 14.05.1993 року № 302-р; розпорядження Київської міської ради "Про відновлення робіт із проектування та спорудження Подільсько-Вигурівської лінії Київського метрополітену від станції "Вокзальна" до житлового масиву Вигурівщина-Троєщина з електродепо" від 20.07.2004 року № 1312, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про затвердження проекту дільниці Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену в м. Києві від станції "Глибочицька" до станції "Райдужна" з відгалуженням в бік житлового масиву Вигурівщина-Троєщина" від 20.05.2008 року № 696, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про створення комісії з вирішення земельно-майнових питань і визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" від 30.04.2008 року № 608), були опубліковані у визначеному законом порядку, внаслідок чого ТОВ "Деснянськпарксервіс" за всіма обставинами мало бути відомо, що об'єкти по вул. Межигірська, 78, у м. Києві, передані ВАТ "ДОК-3", як вклад у сумісну діяльність, підлягають знищенню з метою реалізації будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві;

- ТОВ "Деснянськпарксервіс" не було вчинено визначених Договором про співробітництво від 21.01.2010 року обов'язків, спрямованих на його виконання;

- не починаючи виконання договору та не проводячи роботи стосовно модернізації, ремонту, експлуатації і обслуговування нежитлових будівель, які знаходяться за адресою м. Київ, вул. Межигірська, 78, а саме: заводоуправління, прибудова до будівлі (літера А) загальною площею 1 745, 1 кв.м; будівля механічного цеху (літера С) загальною площею 392, 4 кв.м; будівля лісоцеху (літера Ь) загальною площею 1 975, 9 кв.м, було ініційовано спір про право власності на вказане майно у Бориспільському міськрайонному суді Київської області, що, в тому числі, як вказувалося вище, фактично спричинило перешкоди при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві та порушення інтересів суспільства;

- Договір про співробітництво від 21.01.2010 було підписано ВАТ "ДОК-3" з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;

- ВАТ "ДОК-3" при підписанні Договору від 21.01.2010 з ТОВ "Деснянськпарксервіс" знало та усвідомлювало суспільно небезпечні наслідки, які виражалися у зупиненні робіт по будівництву Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві, неможливості реалізації проекту по створенню нової гілки метрополітену та порушенні, як результат, інтересів суспільства щодо забезпечення транспортним сполученням у визначеному напрямку.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року в справі № 758/15968/13-к ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365-1 Кримінального кодексу України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 7 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на один рік.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які полягають у перевищенні службових повноважень службовою особою юридичної особи приватного права, тобто у вчиненні дій, які явно виходили за межі наданих йому прав та повноважень та виразились у незаконному відчуженні майна ВАТ "ДОК-3" вартістю 45 240 223 грн, за яке КП "Київський метрополітен" було сплачено 10 810 000 грн, що спричинили тяжкі наслідки інтересам держави та акціонерів підприємства, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 365-1 Кримінального кодексу України.

15.12.2011 між ТОВ "Деснянськпарксервіс", як продавцем, та ТОВ "Бетоніндустріяпроект", як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу № 2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., та зареєстрований в реєстрі за № 4121.

За умовами Договору купівлі-продажу № 2 від 15.12.2011 продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність нерухоме майно, яким є 1/2 частина, що складає 1/2 ідеальну частку від нежитлових будівель: заводоуправління, прибудова до будівлі (літ. А) загальною площею 1 745, 10 кв.м, будівля механічного цеху (літ. С) загальною площею 392, 40 кв.м, будівля лісоцеху (літ. Ь) загальною площею 1 975, 90 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016, у задоволенні позову відмовлено. При цьому суди виходили з того, що позивач не стороною оспорюваного правочину, а тому його права та охоронювані законом інтереси не порушені.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 і рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2016, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що судами не було з'ясовано, чи впливає оспорюваний договір купівлі-продажу від 15.12.2011, укладений між ТОВ "Деснянськпарксервіс" та ТОВ "Бетоніндустріяпроект", на права та обов'язки позивача.

Під час нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 у справі №910/5133/16, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.12.2011 року № 2, укладений між ТОВ "Бетоніндустріяпроект" та ТОВ "Деснянськпарксервіс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., та зареєстрований в реєстрі за № 4121. У задоволенні решти позову відмовлено.

Суди, визнаючи недійсним спірний договір, виходили з положень ст. 228 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 207, ст. 208 Господарського кодексу України та зазначили, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. При цьому судами підкреслено, що власний інтерес позивача полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності ПАТ "ДОК-3", оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації позивачем його прав та обов'язків по спорудженню Подільсько-Воскресенської лінії Київського метрополітену та Подільського мостового переходу через р. Дніпро, з метою забезпечення суспільних інтересів територіальної громади міста Києва та держави України в цілому, враховуючи особливий статус міста Києва, як столиці України.

Постановою Верховного Суду від 02.10.2018 по справі №910/5133/16 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 у справі № 910/5133/16 у частині задоволення позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетоніндустріяпроект" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.12.2011 № 2, укладеного між ТОВ "Бетоніндустріяпроект" та ТОВ "Деснянськпарксервіс", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., та зареєстрованого в реєстрі за № 4121. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 у справі № 910/5133/16 залишено у силі.

Крім того, у позові зазначено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2016 у справі № 910/48/16 за позовом КП "Київський метрополітен" до ТОВ "Бетоніндустріяпроект" та ТОВ "Деснянськпарксервіс" про визнання недійсним договору, позовні вимоги були задоволені частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.12.2011, укладений між ТОВ "Бетоніндустріяпроект" та ТОВ "Деснянськпарксервіс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., та зареєстрований в реєстрі за № 4120, за умовами якого ТОВ "Бетоніндустріяпроект" прийняв у власність нерухоме майно, яким є 1/2 частина, що складає 1/2 ідеальну частку від нежитлових будівель: заводоуправління, прибудова до будівлі (літ. А) загальною площею 1 745, 10 кв.м, будівля механічного цеху (літ. С) загальною площею 392, 40 кв.м, будівля лісоцеху (літ.Ь) загальною площею 1 975, 90 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78.

Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3).

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч. 1). Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч. 2). У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (ч. 3).

Згідно зі ст. 207 Господарського кодексу України, чинною на момент укладення спірного договору, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ч. 1).

Частиною 2 ст. 207 Господарського кодексу України визначалося, що недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що:

виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків;

допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов;

вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

У постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15 та в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 909/278/17 суд відзначив, що виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, зроблено висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

В свою чергу, позивачем не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні вимог ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, а судом не встановлено, умислу у ТОВ «Торговий дім «Пелікан» та ТОВ «Ріал Подол Істейт» на настання протиправних наслідків. Позивач не вказав, в чому саме полягає порушення публічного порядку та яким чином порушені суспільні інтереси укладенням між відповідачами оспорюваного договору купівлі-продажу. Посилання позивача на рішення суду у справі № 910/48/16 жодним чином не підтверджують недійсність оспорюваного договору з заявлених позивачем підстав, зокрема щодо суперечності правочину ст. 228 Цивільного кодексу України.

Відтак, підстави для визнання спірного договору недійсним на підставі ст. 228 Цивільного кодексу України відсутні.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено і у ст. 16 Цивільного кодексу України. Способом такого захисту, серед іншого, може бути визнання правочину недійсним.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність. Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Між тим, доводи позивача про порушення його власних інтересів внаслідок укладення відповідачами спірного правочину свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли. Фактично позов подано за захистом прав іншої юридичної особи - ПАТ «Док-3».

До того ж, на переконання суду, обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом визнання недійсним спірного договору купівлі - продажу ефективному засобу захисту цивільних прав та інтересів позивача не відповідає, адже за правилами ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно, застосування по відношенню до відповідачів (сторін спірного договору) правових наслідків нікчемного правочину, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, до відновлення майнових прав позивача не призведе.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/5133/16 суд відзначив, що КП "Київський метрополітен" є кредитором і членом комітету кредиторів ПАТ "ДОК-3" у межах справи про банкрутство останнього, а арбітражний керуючий боржника неналежно виконує свої обов'язки та його місцеперебування взагалі невідомо. КП "Київський метрополітен" не скористався всіма правами як кредитора у межах справи про банкрутство ПАТ "ДОК-3" задля вирішення питання повернення боржнику спірного майна від теперішніх власників, беручи до уваги можливість подачі віндикаційного позову арбітражним керуючим (боржником), як це неодноразово зазначав Верховний Суд України при вирішенні позовів про витребування майна від добросовісних набувачів - постанови Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-1158цс15, від 25.01.2017 у справі №916/2131/15. Викладене свідчить про можливість КП "Київський метрополітен", як кредитора боржника, захистити свої права шляхом ініціювання питання заміни арбітражного керуючого (відсторонення керівника) в справі про банкрутство ПАТ "ДОК-3" та спонукання арбітражного керуючого за умови належного виконання ним своїх обов'язків подати відповідний позов у межах справи про банкрутство.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

У зв'язку з відмовою в позові відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 238- 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Київський метрополітен» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Подол Істейт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Пелікан» про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 28.07.2016 №1297, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. відмовити повністю.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 31.01.2019.

Суддя Ю.М. Смирнова