ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа№ 910/6250/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення господарського суду міста Києва від 17.07.2018

у справі № 910/6250/18 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта",

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта".

про стягнення 35 308,01 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 48 568,01 грн.

25.06.2018 до господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява, в якій позивач просить залишити без розгляду вимоги до ПАТ «Українська залізниця» в частині відшкодування нестачі палива, яке надійшло йому за залізничними накладними №44901049 та №43336031, у розмірі 13 260,00 грн. та у розмірі 6 302,15 грн. відповідно. В той же час позивач просить стягнути з відповідача відшкодування нестачі палива, яке надійшло за залізничною накладною №44900967, у розмірі 35 308,01 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.06.2018 року залишено без розгляду позовні вимоги ПАТ «Укрнафта» до ПАТ «Українська залізниця» в частині стягнення відшкодування нестачі палива у цистернах №73718165 та № 74087073, яке надійшло до позивача за залізничними накладними №44901049 та № 43336031 на загальну суму 19 562,15 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/6250/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що часткова втрата вантажу сталась з вини ПАТ «Українська залізниця».

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/6250/18, публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а також здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції при прийняті рішення не прийняв до уваги, що всупереч вимогам ч.3 ст.129 Статуту залізниць України, пункту 5 Інструкції «Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1065 року № П-6, підпункту 5.2.4 пункту Інструкції № 281/171/578/155 від 20.05.2008 року відповідачем протиправно відмовлено у направлені свого представника для спільного з позивачем приймання пального за кількістю та оформлення комерційного акту, оскільки вимоги цих актів законодавства зобов'язують залізницю направляти свого представника для оформлення комерційного акту, якщо вантажоодержувач заявив про виникнення нестачі. Також, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимірювання маси нафтопродуктів за кількістю відбулось із залученням експерта Івано-Франківської торгово-промислової палати, який актом експертизи № ВА-40 від 20.11.2017 року підтвердив наявність нестачі палива дизельного у цистернах № 73948689 та № 74128703. Таким чином, зважаючи на те, що філія ПАТ «Укрнафта» одержала дизельне пальне з нестачею, а відмова відповідача у проведенні контрольного зважування цистерн за її участі та складанні комерційних актів є відверто протиправною, спрямованою на неправомірне ухилення від складання комерційного акта, що підтверджує вину перевізника, існували правові підстави для задоволення судом першої інстанції позовних вимог про відшкодування вартості нестачі дизельного пального на підставі ст. 924 ЦК України та ст. 314 ГК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/6250/18 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 01.10.2018 року справу № 910/6250/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/6250/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М. А.- головуючий суддя; судді - Дідиченко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6250/18 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Укрнафта", ухвалено , що розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (без проведення судового засідання).

11.12.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

02.01.2019 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.12.2011 року між публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (виконавець) та публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (замовник) укладено договір транспортного обслуговування №29/1717-Р (надалі - договір) (а.с.19 т.1)

Відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання здійснювати транспортне обслуговування замовника, яке полягає у наданні послуг по відвантаженню, організації оформлення і відправленню вантажів замовника з промислового майданчика виконавця, що знаходиться за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, та оплаті перевезення вантажів замовника залізничним транспортом до вказаних останнім залізничних станцій призначення.

За умовами п. 1.4 договору № 29/1717-Р від 30.12.2011р. при виконанні своїх зобов'язань за договором виконавець залучає третіх осіб для організації перевезень вантажів замовника.

Розрахунки між виконавцем і замовником здійснюється в національній валюті України - гривні шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 4.1 договору № 29/1717-Р від 30.12.2011р.).

Згідно п. 8.1 договору № 29/1717-Р від 30.12.2011р., в редакції додаткової угоди № 18 від 24.11.2016р., строк дії договору з 01.01.2012р. по 31.12.2017р., а в частині виконання взаєморозрахунків - до їх повного завершення.(а.с.26 т.1)

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з метою виконання своїх обов'язків за договором, публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" було залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укртатнафта" на підставі договору №10118(2088/10/2119) від 01.07.2011, згідно умов якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів замовника по території України та інших держав, а саме: при транспортуванні вантажів залізничним транспортом здійснювати організацію перевезення вантажів замовника з основної промислової ділянки за адресою: м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3; при транспортуванні вантажів автомобільним транспортом здійснювати налив вантажів, виконання комплексу дій з направлення вантажів замовника.

Угодою від 28.09.2011 про заміну сторони в договорі №10118(2088/10/2119) від 01.07.2011 починаючи з 01.10.2011р. було здійснено заміну виконавця у вказаному правочині - з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укртатнафта" на товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта".

12.09.2017 між публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (постачальник) та публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (покупець) укладено договір 04.3/2139/2/2118/915-НЛ поставки нафтопродуктів, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю нафтопродукти, а покупець зобов'язується їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими сторонами в Додатках до даного договору.(а.с.59 т.1)

Пунктами 3.10, 4.1, 4.2, 4.9 та 4.10 зазначеного договору, визначено, що відвантаження здійснюється залізничним та/або автомобільним транспортом. Поставка товару залізничним транспортом здійснюється на умовах FCA франко-перевізник ст. Кагамлицька Південної залізниці (Інкотермс 2010). При відвантаженні залізничним транспортом вантажовідправником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта". Датою поставки залізничним транспортом вважається дата прийому вантажу до перевезення, вказана в залізничній накладній станції вантажовідправника. При поставці товару залізничним транспортом постачальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання по поставці товару з моменту передачі його в розпорядження транспортної організації (перевізника). При цьому, з вказаного моменту від постачальника до покупця переходить право власності на товар, а також усі ризики, пов'язані з втратою і ушкодженням товару. Постачальник не несе відповідальність за нестачу товару, що виникла після його передачі транспортній організації (перевізнику). Кількістю фактично поставленого товару вважається кількість, вказана у відвантажувальній документації (перевізних документах).

Якщо при прийманні товару буде виявлено невідповідність його кількості та/або якості даним, вказаним у супровідних документах постачальника, покупець (вантажоодержувач) зобов'язаний викликати телеграмою представника постачальника для складання двостороннього акту приймання за якістю, вантажовідправника - за кількістю. Вживані при прийманні засоби виміру мають бути повірені у встановленому порядку (п. 7.5 договору 04.3/2139/2/2118/915-НЛ від 12.09.2017).

Відповідно до п. 11.1 договору 04.3/2139/2/2118/915-НЛ від 12.09.2017 строк дії договору становить з 12.09.2017 по 31.12.2017, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення.

За змістом залізничної накладної №44900967 від 03.11.2017 року - вантаж завантажено вантажовідправником, зі станції відправлення - Кагамликська Південної залізниці (вантажовідправник - товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта") до станції призначення - Долина Львівської залізниці (вантажоодержувач - Нафтогазовидобувне управління "Долинанефтегаз", який є відокремленим структурним підрозділом ПАТ "Укрнафта") було відправлено вантаж - дизельне паливо наливом загальною масою 118 300 кг, а саме у цистерні №73948689 вантаж масою 62 800 кг, та у цистерні №74128703 вантаж масою 55 500 кг; (а.с.48 т.1)

Також, у вказаній залізничній накладній зазначено, що цистерни опломбовані; вантаж прибув на станцію призначення 14.11.2017 року.

У акті №47 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 15.11.2017, складеному представниками Нафтогазовидобувне управління " Долинанефтегаз ", вказано, що 15.11.2017 представниками вантажоодержувача було розпочато приймання вантажу у цистернах №73948689 та №74128703; визначення маси вантажу у вказаних цистернах здійснювалось ваговим методом; технічний стан цистерн, пломб, наявність відбитків пломб - задовільний; наявні ущільнювальні прокладки; при перезважуванні виявлено недостачу вантажу у вказаних цистернах вагою 2 100 кг (1 509 кг враховуючи похибку 591 кг).(а.с.49 т.1)

Листами від 15.11.2017 позивач повідомив вантажовідправника та залізницю про те, що при прийманні продукції (вантажу), у цистернах №73948689 та №74128703 була виявлена нестача палива вагою 2 100 кг (відносна похибка 591 кг, фактична нестача 1 509 кг); пломби не пошкоджені, у зв'язку з чим просив, зокрема, представників залізниці прийняти участь у прийманні вантажу та скласти комерційний акт. (а.с.50,51 т.1)

Згідно з актом №48 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 18.11.2017, складеного представниками Нафтогазовидобувне управління " Долинанефтегаз" та товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта", встановлено, що 18.11.2017 представниками вантажоодержувача було продовжено приймання вантажу у цистернах №73948689 та №74128703; визначення маси вантажу у вказаних цистернах здійснювалось ваговим методом; технічний стан цистерн, пломб, наявність відбитків пломб - задовільний; наявні ущільнювальні прокладки; при перезважуванні виявлено недостачу вантажу у вказаних цистернах вагою 1 358 кг (з урахуванням похибки); зазначено, що на горловині завантажувального люку виявлено свіжу подряпину; на цистерні №73948689 при відкритті заглушки нижнього зливного пристрою виявлено витікання вантажу; нестача могла виникнути при перевезенні залізницею.(а.с.56 т.1)

Листом від 05.12.2017 відповідач повідомив позивача про те, що вантаж прибув на станцію призначення у справних цистернах, без ознак недостачі та зі справними пломбами, а тому видача такого вантажу проводиться без перевірки його маси та кількості залізницею. Крім того, відповідач вказав на те, що маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує у разі недостачі норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нето. За наведених обставин, відповідач зазначив про відсутність підстав для складення комерційного акту.(а.с.54 т.1)

Разом з тим, відповідно до Акту експертизи №ВА-40 від 20.11.2017, складеному експертом Іванов-Франківської торгово-промислової палати, зазначено, що до експертизи пред'явлено паливо дизельне згідно даних у накладній №44900967 вагою 118 300 кг у цистернах №73948689 та №74128703; цистерни опломбовані. Перед зняттям пломб люки цистерн оглянуті, доступу до товару не виявлено; витікання палива по поверхні цистерни не встановлено; висновок експерта - в цистернах №73948689 та №74128703 фактична маса нетто пального дизельного складає 116 350 кг, що менше даних, вказаних у накладній №44900967, на 1 950 кг.(а.с.57 т.1).

За розрахунком позивача, вартість недостачі вантажу, який перевозився у цистернах №73948689 та №74128703 за залізничною накладною №44900967, становить 35 308,01 грн. (1 358,00 кг (нестача) х 21 666,67 грн. (вартість 1 тони) + ПДВ 20%).

Оскільки відповідач в добровільному порядку не компенсував вартість нестачі нафтопродуктів, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вартість нестачі нафтопродуктів у цистернах №73948689 та №74128703 на суму 35 308,01 грн. (з урахуванням залишення судом позову без розгляду в іншій частині позовних вимог, в тому числі заявлених у заяві про збільшення позовних вимог).

Відмовляючи в задоволені позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що часткова втрата вантажу сталась з вини ПАТ «Українська залізниця».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Обов'язок відшкодувати збитки є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язань.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як передбачено вимогами ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

З огляду на вищезазначене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник, в даному випадку - ПАТ "Українська залізниця". Тобто, між порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За відсутністю такого зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок між саме порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Разом з тим, за приписами ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Сума, яка заявлена позивачем до стягнення, не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, оскільки між позивачем та відповідачем 2 відсутні договірні відносини, і, як наслідок, відповідач 2 не порушував та не міг порушити будь-якого зобов'язання щодо поставки певної кількості нафтопродуктів. Крім цього, позивачем також не доведено, що відповідачем 2 порушено будь-яке зобов'язання як вантажовідправника, а відтак не доведено факт передачі відповідачем 2 перевізнику дизельного пального в кількості, меншій, ніж зазначено у перевізних документах.

Надані позивачем докази, які містяться в матеріалах справи свідчать про сам факт наявності нестачі та її розмір, проте не доводять причетність та вину ПАТ «Українська залізниця» до її виникнення.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських правовідносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання).

Як унормовано відповідно до вимог ст. 218 ГК України , підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що відшкодуванню підлягають завданні збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник, в даному випадку публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Тобто , між порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За відсутності такого зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішення питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок між порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю боржника взагалі та збитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Таким чином, позивач повинен довести протиправність дій відповідачів і їх вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Статтею 2 Статутут залізниць України, затвердженого Постановою № 457 від 06.04.1998 року Кабінету Міністрів України, передбачено, що Статут залізниць визначає обов'язки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Так, відповідно до змісту статті 6 вищевказаного Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу.

У відповідності до п. 28 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом № 644 від 21.11.2000 року Міністерства транспорту та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 року за № 863/5084, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставляння календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладання електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

За приписами ч. 2 статті 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини, зазначене кореспондується з вимогами ч.3 ст. 314 ГК України.

У відповідності до ст. 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Як свідчать матеріали справи та було встановлено судом першої інстанції, 03.11.2017 зі станції відправлення - Кагамликська Південної залізниці (вантажовідправник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта") до станції призначення - Долина Львівської залізниці (вантажоодержувач - Нафтогазовидобувне управління " Долинанефтегаз", який є відокремленим структурним підрозділом ПАТ "Укрнафта") було відправлено вантаж - дизельне паливо наливом загальною масою 118 300 кг, а саме у цистерні №73948689 вантаж масою 62 800 кг, та у цистерні №74128703 вантаж масою 55 500 кг; вантаж завантажено вантажовідправником, що підтверджується наявною в матеріалах справи залізничною накладною №44900967.

Так як, вантаж у цистернах №73948689 та №74128703 перевозився наливом, підлягають застосуванню Правила перевезення наливних вантажів, які затверджено наказом Міністерства транспорту України від 18.04.2003 №299, та які поширюються на перевезення вантажів наливом залізничним транспортом України і є обов'язковими для працівників залізничного транспорту, відправників і одержувачів, підприємств, організацій, громадян, а також для транспортно-експедиційних підприємств, які обслуговують відправників і одержувачів.

Пунктом 1.5.11 Правил перевезення наливних вантажів визначено, що придатність у комерційному відношенні цистерн усіх форм власності, бункерних напіввагонів і контейнерів-цистерн для перевезення конкретних вантажів визначає відправник, який несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України за псування вантажу в результаті наливу в невідповідну або неочищену цистерну (бункерний напіввагон, контейнер-цистерну), а також за наслідки неправильного їх використання.

Маса вантажів, які перевозяться наливом у цистернах, визначається відповідно до Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (п. 1.5.15 Правил перевезення наливних вантажів).

Відповідно до залізничної накладної №44900967 маса вантажу у цистерні №73948689 вказана вантажовідправником 62 800 кг, а маса вантажу у цистерні №74128703 - 55500 кг.

Частиною 2 ст. 114 Статуту визначено, що недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. 1.5.26 Правил перевезення наливних вантажів визначення норм недостачі наливних вантажів при перевезеннях залізничним транспортом здійснюється згідно з Правилами видачі вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Таким чином, оскільки вантаж у цистерні №73948689 та цистерні №74128703 перевозився у рідкому стані (паливо дизельне) природна втрата такого вантажу при перевезенні становить 2% маси, зазначеної у провізних документах.

Отже, норма недостачі дизельного палива у цистерні № 73948689 (маса вантажу 62 800 кг - відповідно до накладної №44900967) становить 1 256 кг, а норма недостачі дизельного палива у цистерні №74128703 (маса вантажу 55 500 кг - відповідно до накладної №44900967) становить 1 110 кг.

Згідно Акту №48 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 18.11.2017 недостача вантажу у цистерні №73948689 становить 1 900 кг, а недостача вантажу у цистерні №74128703 становить 50 кг.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи встановлені норми природної втрати вантажу та масу втраченого вантажу, вказані позивачем в акті №48 від 18.11.2017, втрата вантажу у цистерні №74128703 відбулось в межах норм природної втрати, а втрата вантажу у цистерні №73948689 відбулось поза межами норм природної втрати, а саме масою 644 кг.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Однак, як зазначалось раніше, в матеріалах справи відсутній комерційний акт втрати вантажу у цистерні №73948689, та позивач зазначає, що залізницею було відмовлено у складенні такого комерційного акту, зокрема, з тих підстав, що вантажу прибув в опломбованій (справній) цистерні.

Як вже зазначалось, у залізничній накладній №44900967 зазначено, що цистерни №73948689 та №74128703 опломбовані.

У відповідності до п. 1.5.21 Правил перевезення наливних вантажів завантажені цистерни і контейнери-цистерни пред'являються до перевезення опломбованими відправником запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП). Порядок пломбування цистерн і контейнерів-цистерн установлюються Правилами пломбування вагонів і контейнерів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 793/5984.

Пунктом 11 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, визначено , що при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов'язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах. При перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу. Якщо при передаванні вагонів чи контейнерів буде виявлено їх пошкодження, ознаки недостачі, псування або пошкодження вантажу на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, коли таке перевезення передбачено Правилами, несправність пломб (ЗПП), їх відсутність, якщо у перевізних документах є відмітка про їх накладання, видача вантажу провадиться за участю представника залізниці із складанням у відповідних випадках комерційного акта. У таких випадках вагони, контейнери до перевірки вантажу пломбуються пломбами (ЗПП) станції із складанням акта загальної форми і до прибуття представника станції для перевірки вантажу не вважаються переданими в користування одержувачу. Знімаються ці пломби (ЗПП) в присутності представника залізниці.

За таких обставин, у випадку надходження до станції призначення цистерн №73948689 та №74128703 з ознаками пошкодження, ознаками відсутності чи несправності пломб, видача вантажу залізницею відбувалась би за участю представника залізниці із складанням у відповідних випадках комерційного акту.

Згідно п. 12 Правил видачі вантажів відповідно до статті 52 Статуту на станції призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу в разі: прибуття вантажу в пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами (ЗПП) відправника або пломбами (ЗПП) попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачено Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму транспортування в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею. Перевірка вантажу не провадиться в разі вивантаження його залізницею за договором згідно зі статтею 30 Статуту.

Пунктом 17 Правил видачі вантажів, зазначено, що видача вантажів, що прибули в справних цистернах за справними пломбами (ЗПП) відправника, а також без пломб (ЗПП), коли таке перевезення передбачено Правилами пломбування вагонів та контейнерів, затверджениминаказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №793/5984, або в справних бункерних напіввагонах, провадиться залізницею без перевірки маси. У разі порушення вказаних умов маса наливних вантажів перевіряється залізницею разом з одержувачем у порядку, передбаченому цими Правилами.

Як вже зазначалось, в Акті №47 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 15.11.21017, складеному представниками Нафтогазовидобувне управління "Долинанефтегаз", самим позивачем (в особі його відокремленого структурного підрозділу) зазначено, що технічний стан цистерн, пломб, наявність відбитків пломб - задовільний; наявні ущільнювальні прокладки.

Також, в Акті №48 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 18.11.21017, складеному представниками Нафтогазовидобувне управління "Надвірнанавтогаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім - Укртатнафта", позивачем (в особі його відокремленого структурного підрозділу) зазначено, що технічний стан цистерн, пломб, наявність відбитків пломб - задовільний; наявні ущільнювальні прокладки.

В Акті експертизи №ВА-40 від 20.11.2017, складеному експертом Іванов-Франківської торгово-промислової палати, зазначено, що до експертизи пред'явлено паливо дизельне згідно даних у накладній №44900967 вагою 118 300 кг у цистернах №73948689 та №74128703; цистерни опломбовані. Перед зняттям пломб люки цистерн оглянуті, доступу до товару не виявлено; витікання палива по поверхні цистерни не встановлено.

Наведені обставини свідчать про те, що цистерни №73948689 та №74128703 прибули на станцію призначення у справному виді та з наявними пломбами (докази протилежного в матеріалах справи відсутні), з огляду на що у відповідача відсутні були підстави здійснювати перевірку маси вантажу на станції призначення та, відповідно, складати комерційний акт (у випадку виявлення недостачі маси вантажу).

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що в акті №48 від 18.07.2017 рок було зазначено, що у цистернах на горловині загрузочного люка виявлено свіжі подряпини та при відкритті заглушки нижнього зливного пристрою виявлено витікання вантажу, спростовуються вищевикладеним та висновком експертизи. (№В-521 від 14.11.2017 року та №ВА-40 від 20.11.2017 року) (а.с.46,57 т.1)

Відповідно до п. а, ст. 111 Статут - залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправникачи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи те, що цистерни №73948689 та №74128703, в яких перевозився вантаж (дизельне паливо) надійшли до станції призначення у справному виді та з наявними непошкодженими пломбами, нанесеними вантажовідправником на станції відправлення, також, приймаючи до уваги положення п. а, ст. 111 Статуту залізниць України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності всіх складових правопорушення, що є підставою для відповідальності відповідача, а саме протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, та вини залізниці в заподіяні збитків. Оскільки, в матеріалах справи відсутні, належні та допустимі докази того, що часткова втрата вантажу сталась з вини публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення збитків у розмірі 35308,01 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 17.07.2018 року у справі № 910/6250/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення господарського суду міста Києва від 17.07.2018 р. у справі № 910/6250/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 17.07.2018 р. у справі № 910/6250/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 910/6250/18 повернути до місцевого господарського суду .

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко