СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа № 917/1037/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача - Стасовська Н.І., за ордером, свідоцтвом;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Бондарь Ліни Дмитрівни, м. Полтава вх. № 1142 П/З на рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2018 у справі № 917/1037/18 (суддя - Тимощенко О.М., повний текст складено та підписано 28.09.2018 р.)

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава,

до фізичної особи-підприємця Бондарь Ліни Дмитрівни, м. Полтава,

про стягнення 43 645,34 грн.

ВСТАНОВИЛА:

28.08.2018 р. Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Бондарь Ліни Дмитрівни (далі - ФОП Бондарь Л.Д., відповідач) боргу у сумі 43 645,34 грн., який складається з: 21 576,04 грн. - заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 19.12.2017 р. по 30.04.2018 р., 21 576,04 грн. пені, 280,52 грн. - 3 % річних, 212,74 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» посилається на невиконання відповідачем обов'язку щодо оплати вартості отриманої за спірний період теплової енергії, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.09.2018 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь позивача стягнуто 21 576,04 грн. основного боргу, 21 576,04 грн. пені, 280,52 грн. 3 % річних та 212,74 грн. інфляційних нарахувань, а також 1 762,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що відповідно до приписів ч. 7 ст. 181 ГК України договір № 4442 «С» на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з урахуванням протоколу розбіжностей, вважається укладеним сторонами з 19.12.2017 р., умови його в частині повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію відповідачем не виконані, у зв'язку з чим суд першої інстанції визнав позовні вимоги доведеними та обґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач стверджує, що 13.11.2017 р. ФОП Бондарь Л.Д. отримала від позивача копію листа № 30.1-13/2398 від 08.11.2017 р. з копією договору №4442 С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, проте оригінал зазначено договору ФОП Бондарь Л.Д. не отримувала.

Посилаючись на ч. 2 ст. 215 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.19 Закону України «Про теплопостачання», відповідач вважає, що зазначена копія договору не є правочином, що укладений між сторонами у письмовій формі, тому такий правочин є нікчемним, а сторони не зобов'язані виконувати умови нікчемного правочину.

Крім того, за доводами апеляційної скарги, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ФОП Бондарь Л.Д. є АДРЕСА_1, в той час як у листі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» № 30.1-13/2398 від 08.11.2017 р. зазначено адресу відповідача: АДРЕСА_2, за якою ФОП Бондарь Л.Д. не перебуває з 21.05.2015 р. На підставі зазначеного, відповідач зауважує, що не отримувала від позивача рахунки та акти, відповідно до яких має сплачувати грошові кошти за спожиту теплову енергію.

На виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 р. та у визначений нею строк (з огляду на отримання позивачем зазначеної ухвали лише 04.12.2018 р., що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому поштовому повідомленні № 046), 17.12.2018 р. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надіслано суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, який отримано судом 19.12.2018 р. В даному відзиві позивач просить залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

22.01.2019 р. від позивача на виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 р. надійшли додаткові пояснення № 29-01/89 від 17.01.2019 р.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, з урахуванням зазначених додаткових пояснень.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2016 р. між Регіональним відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, як орендодавцем, та ФОП Бондарь Л.Д., як орендарем, укладено договір оренди № 84/16-с нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно - нежитлове приміщення в житловій будівлі літ «А-5», об'єкт оренди знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно з п. 1.3. договору оренди, загальна площа об'єкту оренди складає 184,7 кв.м.

Умовами п. 8.1. договору оренди орендодавцем та орендарем погоджено, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців та діє з 15.12.2016 р. по 15.11.2019 р включно.

Відповідно до п. 4.3.11 договору оренди, орендар зобов'язаний протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, та самостійно укласти договір на оплату послуг з підприємствами-постачальниками комунальних послуг.

Договір оренди підписано зі сторони орендодавця заступником начальника регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області ОСОБА_3, а зі сторони ФОП Бондарь Л.Д. - особисто даною особою, без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплено печатками сторін.

В подальшому, ФОП Бондарь Л.Д. звернулася до заступника генерального директора підприємства позивача ОСОБА_4 із заявою б/н від 17.10.2017 р. з проханням не нараховувати плату за опалення нежитлового приміщення по АДРЕСА_3, площею 184,7 кв.м. з моменту оренди 15.12.2016 р. у зв'язку з проведенням його реконструкції. Дана заява отримана позивачем 19.10.2017 р., що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції підприємства позивача з вхідним номером 2476.

У відповідь, позивач звернувся до відповідача з листом № 30.1-13/2398 від 08.11.2017 р. про укладання договору, в якому зазначив, що згідно з умовами договору оренди № 84/16-с від 15.12.2016 р. орендар зобов'язаний самостійно укласти договір на постачання теплової енергії з відповідним підприємством, тому з метою забезпечення опалення орендованого відповідачем приміщення, підприємство «Полтаватеплоенерго» направило відповідачу 2 примірники проекту договору № 4442 С на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води.

У даному листі також зазначено, що у разі недосягнення згоди щодо умов договору або неотримання відповіді у визначений законодавством строк, підприємство буде змушене звернутись до суду для примусового укладання договору.

В матеріалах справи міститься лист позивача про відключення від ЦСО № 30.1-13/2444 від 14.11.2017 р., адресований відповідачу, відповідно до якого підстави для проведення перерахунку за теплову енергію на опалення орендованих відповідачем нежитлових приміщень відсутні, оскільки згідно з договором оренди нерухомого майна від 15.12.2016 р. відповідач повинен був звернутися до підприємства «Полтаватеплоенерго» для врегулювання договірних відносин. Крім того, в разі проведення реконструкції системи опалення ФОП Бондарь Л.Д. необхідно було запросити представника підприємства для перевірки стану централізованої системи опалення, проте під час проведення реконструкції звернення відповідача позивачеві не надходило.

Докази надсилання листів № 30.1-13/2398 від 08.11.2017 р., № 30.1-13/2444 від 14.11.2017 р. позивачем в матеріалах справи відсутні. При цьому, листом б/н від 29.11.2017 р. відповідач надіслав позивачеві протокол розбіжностей від 29.11.2017 р. до договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4442 «С» від 13.11.2017 р. Відповідно до даного листа, лист позивача № 30.1-13/2398 від 08.11.2017 р. про укладання договору відповідач отримав 13.11.2017 р. Також, ФОП Бондарь Л.Д. просила ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в порядку ст. 181 ГК України розглянути протокол розбіжностей від 29.11.2017 р., підписати та повернути на її адресу один примірник протоколу розбіжностей, оформленого належним чином.

В даному листі адресою відповідача визначено: АДРЕСА_3.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 7 ст. 181 ГК України, за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Вбачається, що проект договору, який підписано відповідачем з протоколом розбіжностей, містить всі необхідні істотні умови, визначені чинним законодавства, а саме, щодо предмету договору, ціни, строку його дії, тощо.

Згідно з протоколом розбіжностей з тексту проекту договору виключено другий та третій абзац п. 28 договору, що стосуються недіючих тарифів за 2016 рік, та викладено п. 37 договору в редакції відповідача, в якій виключено посилання на початок виникнення правовідносин між сторонами - з 15.12.2016 р.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено основні обов'язки споживача теплової енергії, до яких, зокрема, віднесено своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Тобто, укладання договору № 4442 «С» на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води є обов'язковим на підставі спеціального закону, що регулює правовідносини сторін, а саме - Закону України «Про теплопостачання», тому місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що викладені відповідачем у протоколі розбіжностей пропозиції вважаються прийнятими позивачем та зазначений договір є укладеним з 19.12.2017 р., про що також зазначено у позовній заяві.

Посилання відповідача на ст. 215 ЦК України та нікчемність правочину до уваги не приймаються за безпідставністю та недоведеністю. Зокрема, договір № 4442 «С» на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води відповідачем був підписаний та скріплений своєю печаткою, та ФОП Бондарь Л.Д. складено протокол розбіжностей до даного договору, що свідчить про вчинення певних дій, спрямованих на укладення цього договору. Крім того, позивачем листом № 30.1-13/2398 від 08.11.2017 р. надіслано відповідачеві 2 примірники договору, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 181 ГК України та жодним чином не суперечить приписам ст.ст. 203, 215 ЦК України.

За умовами договору (з урахуванням протоколу розбіжностей до нього), теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по АДРЕСА_3 - нежитлові приміщення - готель).

Згідно з п. 14 договору, споживач зобов'язаний розглянути направлений йому теплопостачальною організацією акт приймання-передачі теплової енергії і при відсутності заперечень в 5-денний термін повернути його теплопостачальній організації, підписаним та скріпленим печаткою.

Умовами п.19 договору встановлено, що облік споживання теплової енергії, який постачається на опалення житлового будинку по АДРЕСА_3, де знаходяться нежитлові приміщення споживача, з 01.10.2017 р. проводиться відповідно до показників ВКО Т/Е SKS-3, № 040196.

Відповідно до п. 23 договору, при відсутності у споживача вузла розподільного обліку теплової енергії розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться згідно з обсягом, розрахованим за показниками вузла комерційного обліку теплової енергії за мінусом обсягів, визначених по показникам вузлів розподільчого обліку теплової енергії споживачів (при наявності) та витрат теплової енергії місць загального користування споживачів (при наявності), які мають індивідуальні (автономні) системи опалення. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають вузла розподільчого обліку теплової енергії, пропорційно займаної площі кожного споживача. На момент укладання договору: опалювальна площа житлового будинку по АДРЕСА_3 складає 915,2 м2; площа нежитлового приміщення, яку займає споживач в будинку складає 184,7 м2.

Згідно з п. 28 договору, розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії. Тариф на Т/Е для потреб інших споживачів (крім населення) з 24.02.2017 р. - 1513,28 грн./Гкал (без ПДВ).

Пунктом 29 договору встановлено, що всі розрахунки по даному договору проводяться на підставі рахунку, виписаного теплопостачальною організацією споживачу з обов'язковим застосуванням діючих тарифів.

Умовами п. 30 договору врегульовано, що факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно актом приймання-передачі теплової енергії, який складається обома сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору. У разі неповернення споживачем акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено п. 14 договору, він підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії. Споживач зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим з урахуванням суми проміжних платежів.

Згідно з п. 32 договору, у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100 % боргу згідно із Законом України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги...» № 686-ХІ від 20.05.99, а також стягуються 3 % річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно з ст. 625 ЦК України.

За приписами п. 37 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині постачання теплової енергії по 15.11.2019 р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На виконання умов договору позивач у грудні 2017 - квітні 2018 року поставляв відповідачеві теплову енергію. Відповідно до:

- акту приймання-передачі теплової енергії № АВ-25355 від 31.12.2017 р. вартість відпущеної теплової енергії за грудень 2017 року складає 4 302,96 грн.;

- акту приймання-передачі теплової енергії № АВ-2848 від 31.01.2018 р. вартість відпущеної теплової енергії за січень 2018 року складає 6 389,30 грн.;

- акту приймання-передачі теплової енергії № АВ-6058 від 28.02.2018 р. вартість відпущеної теплової енергії за лютий 2018 року складає 5 895,70 грн.;

- акту приймання-передачі теплової енергії № АВ-9328 від 31.03.2018 р. вартість відпущеної теплової енергії за лютий 2018 року складає 6 299,08 грн.;

- акту приймання-передачі теплової енергії № АВ-12527 від 30.04.2017 р. вартість відпущеної теплової енергії за лютий 2018 року складає 1 414,20 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за актом приймання-передачі теплової енергії № АВ-25355 від 31.12.2017 р. позивачем заявлено до стягнення не 4 302,96 грн., як визначено в самому акті, а лише 1 577,76 грн. у зв'язку із зменшенням кількості спожитих Гкал у розрахунку позовних вимог.

Також, на виконання умов п. 29 договору та у відповідності з актами приймання-передачі, позивач виставив відповідачеві рахунки на оплату :

- № АВ-13454 від 31.12.2017 р. на суму 4 302,96 грн.;

- № АВ-1415 від 31.01.2018 р. на суму 6 389,30 грн.;

- № АВ-3085 від 28.02.2018 р. на суму 5 895,70 грн.;

- № АВ-4883 від 31.03.2018 р. на суму 6 299,08 грн.;

- № АВ-6515 від 30.04.2018 р. на суму 1 414,20 грн.

На підтвердження надсилання зазначених актів та рахунків позивачем надано до матеріалів справи реєстри згрупованих поштових відправлень листів, відповідно до яких дані документи надсилалися ФОП Бондарь Л.Д. на адресу: АДРЕСА_3, тобто, на адресу орендованого відповідачем нежитлового приміщення.

Посилаючись на неповернення та непідписання відповідачем зазначених актів, невиконання останнім зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати спожитої теплової енергії, позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду.

Твердження відповідача на неотримання спірних актів та рахунків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при підписанні договору № 4442 «С» на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води відповідач не висловив жодних зауважень з приводу визначення своїх юридичних реквізитів: юр.адреса - АДРЕСА_2; і для рахунків та актів приймання-передачі: м. Полтава, АДРЕСА_3 (готель). Крім того, відповідачем не заперечується отримання 2-х примірників договору, надісланих позивачем листом № 30.1-13/2398 від 08.11.2017 р. на адресу відповідача: АДРЕСА_2. При цьому, у своєму листі-відповіді б/н від 29.11.2017 р., яким надіслано позивачеві протокол розбіжностей, відповідачем зазначено адресу: АДРЕСА_3, тобто, адресу орендованого ФОП Бондарь Л.Д. нежитлового приміщення, на яку й надсилалися позивачем спірні акти та рахунки на оплату.

Саме лише посилання відповідача в апеляційній скарзі на реєстрацію ФОП Бондарь Л.Д. за адресою АДРЕСА_1, не є належним доказом факту неотримання нею актів приймання-передачі та рахунків на оплату.

Отже, відповідач без належних правових підстав ухилився від обов'язку підписання зазначених актів приймання-передачі, тому дані акти, підписані позивачем в односторонньому порядку, є належним доказом на підтвердження виконання позивачем своїх зобовязань щодо постачання теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення орендованого відповідачем приміщення у спірний період за умовами договору, на підставі якого заявлений позов у даній справі.

Крім того, в зазначених актах та рахунках наявне посилання на договір № 4442 С, що свідчить про постачання теплової енергії відповідачеві позивачем саме на підставі даного договору.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості до позову, позивачем нараховано суму боргу за грудень 2017 року та частину січня 2018 року за тарифом, який визначено сторонами у п. 28 договору - 1 513,28 грн., а за частину січня 2018 року по квітень 2018 року за тарифом у розмірі 1 558,93 грн., що цілком узгоджується з вимогами п. 29 договору.

Таким чином, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 21 576,04 грн. за спожиту теплову енергію, доказів сплати якої відповідачем у добровільному порядку суду не надано, тому суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах задовольнив позовні вимоги у цій частині.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи факт прострочення відповідачем оплати спожитої теплової енергії, позивач розрахував 3% річних за період з 15.01.2018 р. по 20.08.2018 р., розмір яких склав 280,52 грн. та інфляційні втрати за період з лютого 2018 року по червень 2018 року в сумі 212,74 грн.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо необхідності стягнення з відповідача за на користь позивача 3 % річних в сумі 280,52 грн. та інфляційних втрат в сумі 212,74 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» № 686-ХІ від 20.05.1999 р., суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, шрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 32 договору позивачем заявлено до стягнення пеню за загальний період з 15.01.2018 р. по 20.08.2018 р. в сумі 21 576,04 грн. При цьому, позивачем вірно розраховано пеню у сумі 33 322,95 грн. та, враховуючи умови п. 32 договору, заявлено до стягнення лише пеню у сумі 21 576,04 грн.

Висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 15.01.2018 р. по 20.08.2018 р. в сумі 21 576,04 грн. є правомірним та обґрунтованим.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв'язку з чим вона не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 28.09.2018 р. у справі № 917/1037/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 01.02.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.В. Стойка