ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/3730/15
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Молодов В.С.,

за участю представників учасників справи:

Від позивача - Яковлєва К.Є., довіреність № б/н, дата видачі : 29.01.18; Акціонерного товариства "Сбербанк";

Від відповідача - Миронюк М.П., довіреність № б/н, дата видачі : 03.12.18; Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай";

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Сбербанк"

на рішення господарського суду Одеської області від 10.09.2018 року (суддя Щавинська Ю.М.)

у справі № 916/3730/15

за позовом: Акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46);

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай" (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 14);

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

суддя першої інстанції: Щавинська Ю.М., час та місце ухвалення рішення: 10.09.18 о 18-25, м. Одеса, проспект Шевченка, 29, господарський суд Одеської області, зал судових засідань №13, повний текст рішення складений 20.09.2018;

В С Т А Н О В И В:

03.09.2015р. Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай", в якій просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості перед ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" за договором від 24.06.2010р. №17-В/10, укладеним між ним та ПАТ "Одеський коровай", в розмірі 266 932 680,72 російських рублів та 27 159 723,57 грн. та за договором від 24.06.2010 р. №18-В/10 в розмірі 69 723 056,34 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 30.08.2010р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 8470, а саме будівлю гуртожитку загальною площею 2 548,0 кв.м., житловою площею 1 720,8 кв.м. за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Генерала Петрова, № 14-а, що належить на праві приватної власності ПАТ "Одеський коровай"; визнати за позивачем право власності на вказану будівлю за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з метою погашення частини заборгованості в розмір ціни майна, визначеної на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невиконання ПАТ "Одеський коровай" (боржник за кредитними договорами) умов договорів про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. №17-В/10 та №18-В/10, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

При розгляді справи в суді першої інстанції, Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.09.2015р. з метою повного, всебічного розгляду обставин справи у справі № 916/3730/15 призначено комплексну судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій та судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи було поставлено наступне питання:

1. Чи підтверджується розмір заборгованості за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договорами про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. № 17-В/10 та № 18-В/10, укладеними між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" та Публічним акціонерним товариством "Одеський коровай", умовами вказаних умовами вказаних кредитних договорів та розрахунковими документами щодо видачі та погашення кредиту за цими кредитними договорами станом на 25.09.2015 року.

2. Чи відповідає метод нарахування Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" процентів, пені за договорами про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010р. вимогам нормативно-правових актів Національного банку України, умовам договорів про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010р. та Положенню по кредитуванню ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії", а також висновкам Верховного суду України, викладеним у постанові від 1.04.2015р. по справі №909/660/14 щодо нарахування пені у разі надання кредиту у іноземній валюті?

3. Яка ринкова вартість об'єкту нерухомості (будівлі гуртожитку загальною площею 2548,0 кв.м., житловою площею 1 720,8 кв.м., реєстраційний номер 9963247, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 14 -а), що є предметом іпотечного договору № 8471 від 30.08.2010р.?

При цьому, ухвалою суду від 25.09.2015р. провадження у справі №916/3730/15 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до Господарського суду Одеської області.

16.08.2016р. до Господарського суду Одеської області від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок комплексної (судової економічної експертизи документів фінансово-кредитних операцій та судової оціночно-будівельної експертизи), складений 02.08.2016 року, разом із матеріалами справи № 16/3730/15.

Ухвалою суду від 14.08.2017р. в порядку ст. 24 ГПК України до участі у справі в якості іншого відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Адонай".

05.02.2018р. ПАТ "Сбербанк" подано до суду заяву про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог (т.11 а.с.1-8), в якій останнє просить суд в рахунок погашення заборгованості ПАТ "Одеський коровай" перед ПАТ "Сбербанк" за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24 червня 2010 року, загальний розмір якої станом на 17.01.2018 року становить 103 651 372,75 російських рублів та 35 226 113,80 гривень, з яких: заборгованості за кредитною лінією - 25 154 962,37 російських рублів; проценти за користування кредитною лінією - 78 496 410,38 російських рублів; пені за прострочення повернення заборгованості за Кредитом - 26 177 579,86 гривень; пені за прострочення сплати процентів за користування Кредитом - 9 048 533,94 гривень; та договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24 червня 2010 року, загальний розмір якої станом на 17.01.2018 року становить 43 881 923,19 гривень, з яких: заборгованості за Кредитом - 5 109 236,28 гривень; проценти за користування Кредитом - 19 327 612,31 гривень; пеня за прострочення повернення заборгованості за Кредитом - 13 805 459,59 гривень; пеня за прострочення сплати процентів за користування Кредитом - 5 639 615,01 гривень; - звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 30.08.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 8470, а саме: будівлю гуртожитку, загальною площею 2 548,0 кв. м., що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Петрова генерала, №14-а (чотирнадцять тире «а»), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер об'єкта в РПВН 9963247, що належить на праві приватної власності ПАТ "Одеський коровай"; у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 6 461 804 гривень. Витрати по сплаті судового збору покласти на ПАТ "Одеський коровай".

Зменшення позовних вимог позивач обґрунтовує прийняттям заставного майна у власність банку за судовими рішеннями, внаслідок чого і було зменшено розмір заборгованості.

Ухвалою суду від 28.02.2018р. в порядку ч. 1 п. 2 ст. 231 ГПК України закрито провадження у справі № 916/3730/15 в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адонай", з огляду на відсутність предмету спору між вказаними сторонами.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.09.2018 року у справі №916/3730/15 (суддя Щавинська Ю.М.) позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай" перед Акціонерним товариством "Сбербанк" за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24 червня 2010 року станом на 17.01.2018р., а саме: заборгованості за кредитною лінією 25 154 962 /двадцять п'ять мільйонів сто п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот шістдесят два/ російських рублів 37 коп., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом 26 177 579 /двадцять шість мільйонів сто сімдесят сім тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять/ грн. 86 коп., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом 2 572 375 /два мільйони п'ятсот сімдесят дві тисячі триста сімдесят п'ять/грн. 23 коп.;

за договором № 18-В/10 від 24 червня 2010 року станом на 17.01.2018р., а саме: заборгованості за кредитною лінією 4 918 387 /чотири мільйони дев'ятсот вісімнадцять тисяч триста вісімдесят сім/ грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом 13 791 009 /тринадцять мільйонів сімсот дев'яносто одна тисяча дев'ять/ грн. 54 коп., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом 1 642 353 /один мільйон шістсот сорок дві тисячі триста п'ятдесят три/ грн. 11 коп.

звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 30.08.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 8471, а саме: будівлю гуртожитку, загальною площею 2 548,0 кв. м., житловою площею 1 720,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Петрова генерала, №14-а (чотирнадцять тире «а»), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер об'єкта в РПВН 9963247, що належить на праві приватної власності Публічному акціонерному товариству "Одеський коровай" (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 14, )

у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 6 461 804 (шість мільйонів чотириста шістдесят одна тисяча вісімсот чотири) гривень.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай" на користь Акціонерного товариства "Сбербанк" судовий збір у сумі 73 080 /сімдесят три тисячі вісімдесят/ грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду від 25.10.2017, Акціонерне товариство «Сбербанк» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеського області від 10.09.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «СБЕРБАНК» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості:

- за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 78 496 410,38 російських рублів та за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату зазначених відсотків в розмірі 9 048 533,94 грн. за договором про відкриття кредитної лінії №17- В/10 від 24 червня 2010 року,

- за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 19 327 612,31 гривень та за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату зазначених відсотків в розмірі 5 639 615,01 грн. за договором про відкриття кредитної лінії № 18- В/10 від 24 червня 2010 року, скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «СБЕРБАНК» задовольнити та в рахунок погашення заборгованості ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОДЕСЬКИЙ КОРОВАЙ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 00376886) перед АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СБЕРБАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи: 25959784)

- за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 78 496 410,38 російських рублів та за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату зазначених відсотків в розмірі 9 048 533,94 грн. за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24 червня 2010 року,

- за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 19 327 612,31 гривень та за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату зазначених відсотків в розмірі 5 639 615,01 грн. за договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24 червня 2010 рока договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24 червня 2010 року,

- звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 30.08.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 8470, а саме: будівлю гуртожитку, загальною площею 2 548,0 кв. м., що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Петрова генерала, №14-а (чотирнадцять тире «а»), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер об'єкта в РПВН 9963247, що належить на праві приватної власності ПАТ «ОДЕСЬКИЙ КОРОВАЙ», у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 6 461 804,00 (шість мільйонів чотириста шістдесят одна тисяча вісімсот чотири) гривень.

Підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, на думку апелянта, є порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, без дослідження і без встановлення фактів, що мають суттєва значення для розгляду даного спору, без дослідження та оцінки судом належних і доступних доказів у цій справі, за формальним підходом.

Зокрема, скаржник зазначає, що АТ «СБЕРБАНК» вважає неправильним застосування судом у справі №916/3730/15 до правовідносин між Банком та Позичальником правових позицій Верховного суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, оскільки у вищезазначеній справі №310/11534/13-ц, укладені між сторонами договори мали умови, відмінні від умов Кредитних договорів, укладених між Позивачем та Відповідачем, в тому числі щодо порядку сплати (повернення) позики та порядку сплати відсотків; умовами кредитного договору, укладеного сторонами у справі №310/11534/13-ц, не визначено моменту припинення нарахування процентів, тоді як в п.6.2. Кредитних договорів, укладених між Позивачем та ПАТ «Одеський коровай», Сторони погодили, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії Кредитних договорів із розрахунку 360 днів у році. Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. Пунктом 11.3 Кредитних договорів Сторони домовились, що Кредитний договір діє до повного виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором.

Таким чином, апелянт вважає, що згідно умов Кредитних договорів, проценти за користування кредитними коштами Відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячно протягом дії Кредитних договорів та до дня повного фактичного повернення кредиту, незалежно як від настання останнього дня строку дії кредитної лінії, так і незалежно від направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Крім того, апелянт вважає, що відповідно до укладених Кредитних договорів кінцевий термін повернення кредитних коштів - 31 грудня 2016 року. Отже, на даний час термін повернення кредитних коштів настав. Разом з тим, станом на дату ухвалення спірного рішення загальну заборгованість за Кредитними договорами було частково зменшено за рахунок примусового виконання рішень суду за аналогічними спорами, а не через добровільне повернення Відповідачем кредитних коштів та не через добровільне виконання рішень суду Відповідачем. Таким чином, кредитні кошти до цього часу перебувають у користуванні Відповідача, а строк виконання зобов'язання з їх повернення прострочений Відповідачем.

За переконанням скаржника, тимчасове користування наданими банком грошовими коштами не може бути безоплатним, безпроцентним та це правило чітко врегульовано чинним законодавством. Оскільки Позивач є банківською установою (банком) то на його діяльність розповсюджується дія Закону, зокрема, в частині недопущення надання безпроцентних кредитів.

Таким чином, скаржник наголошує, що висновки Суду про відсутність правових підстав для отримання Позивачем процентів від Відповідача за користування наданими кредитними коштами до їх фактичного повернення протирічить нормам закону.

Апелянт зауважує, що висновки Верховного суду зводяться до того, що після закінчення строку кредитування чи використання кредитором встановленого ч.2 ст.1050 ЦК України права на дострокову вимогу про повернення всієї суми кредиту, у банків:

- відсутнє право нараховувати проценти, які встановлені за користування кредитом в межах строку кредитування;

- банк має право вимагати сплати платежів у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Але ці висновки спростовуються іншою судовою практикою Верховного суду, яку апелянт наводить в апеляційній скарзі, зокрема, апелянт посилається на правову позицію, викладену у Постанові Верховного суду від 13.12.2018 року по справі №913/11/18 (клопотання від 18.01.2019 року).

Банк зазначає, що Кредитними договорами встановлений розмір процентів на весь час фактичного користування коштами, в тому числі й за період після закінчення строку кредитування/дії кредитної лінії, тобто за весь час прострочення. Таким чином, зважаючи на викладену правову позицію, Позивач як банк має право нараховувати проценти у порядку та розмірі, встановлених Кредитними договорами, а Відповідач як Боржник у зобов'язанні має їх сплачувати до фактичного повернення кредитних коштів.

Оскільки Позивач не згодний із рішенням суду частині відмови у задоволенні вимог банку зі стягнення нарахованих відсотків за користування кредитною лінією, та надав правове обґрунтування заявленим вимогам, відповідно, позивач не згодний із частковим задоволенням вимог Позивача зі стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Одеський коровай» заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначає, що сама по собі умова договору про те, що проценти нараховуються по день фактичного погашення кредитних коштів не дає підстав для такого нарахування поза межами строку кредитування (31.12.2016 року) або після направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості, що мало місце у цій справі; а тому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі №916/3730/15.

В судове засідання 22.01.19 року від позивача з'явилась Яковлєва К.Є., яка підтримала доводи апеляційної скарги. Від Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай" до суду з'явилась Миронюк М.П., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 24.06.2010р. між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (Банк) та ВАТ „Одеський коровай", правонаступником якого є ПАТ „Одеський коровай" (Позичальник), було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 (т.1 а.с.9-26) та договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 (т.1 а.с.54-62).

За умовами кредитних договорів № 17-В/10 та № 18-В/10 Позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію в російських рублях та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) було надано кредитні кошти, Позичальник в свою чергу зобов'язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути Банку Кредит у терміни, встановлені договором та виконати інші його умови (п. 1.1. договорів).

До договору № 17-В/10 від 24.06.2010р. сторонами було укладено низку додаткових угод, зокрема, додаткову угоду № 1 від 04.08.2010р. (т.1а.с.27-28), додаткову угоду № 2 від 13.08.2010р. (т.1а.с.29), додаткову угоду №3 від 30.08.2010р.(т.1а.с.30-34), а також договори про внесення змін № 4 від 20.12.2010р. (т.1 а.с.35), № 5 від 08.02.2011р. (т.1 а.с.36-38), № 6 від 12.09.2011р. (т.1а.с.39-40), № 7 від 05.01.2012р. (т.1 а.с.41), № 8 від 21.03.2012р. (т.1а.с.42-46), № 9 від 22.05.2012р. (т.1а.с.47), № 10 від 07.08.2012р. (т.1а.с.48), № 11 від 15.11.2012р. (т.1а.с.49), №13 від 03.12.2013р. (т.1а.с.50-52), № 14 від 19.02.2014р. (т.1 а.с.53).

Згідно з п. 8.1. кредитного договору № 17-В/10 "Позичальник зобов'язується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, зазначений у п. 1.2. цього Договору". В остаточній редакції п. 1.2. Кредитного договору викладено в договорі про внесення змін №13 від 03.12.2013 року.

Розмір процентної ставки за користування Кредитом, наданим відповідно до Кредитного договору, визначено в п. 1.3. договору (в редакції договору про внесення змін № 8 від 21.03.2012 року).

Водночас, до договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24.06.2010р. сторонами було укладено, зокрема, додаткову угоду № 1 від 04.08.2010р. (т.1 а.с.66-67), договір про внесення змін № 3 від 20.12.2010р.(т.1а.с.73), № 4 від 08.02.2011р. (т.1а.с.74), № 5 від 12.09.2011р. (т.1а.с.78-79), № 5 від 14.06.2011р. (т.1а.с.80), № 6 від 16.06.2011р. (т.1а.с.81), № 7 від 03.10.2011р. (т.1а.с.82), № 8 від 05.01.2012р. (т.1а.с.83), № 9 від 21.03.2012р. (т.1а.с.84-88), № 10 від 28.04.2012р. (т.1а.с.89-), № 11 від 22.05.2012р. (т.1а.с.90), № 12 (т.1а.с.91), № 13 (т.1а.с.92), № 14 від 21.06.2013р. (т.1а.с.93-95), № 15 від 03.12.2013р. (т.1а.с.96-99).

Розмір процентної ставки за користування кредитом, наданим відповідно до кредитного договору № 18-В/10 від 24.06.2010р. визначено в п. 1.3. договору (в редакції Договору про внесення змін № 9 від 21.03.2012 року).

На виконання умов вищевказаних договорів відповідачу було надано кредит у передбаченій договорами сумі, що вбачається з меморіальних ордерів, банківських виписок, наявних в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.8.1 кредитних договорів, які за змістом є ідентичними, Позичальник зобов'язується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, визначений у відповідній додатковій угоді до цього Договору.

Позичальник має право достроково повернути закрити ліміт Кредитної лінії або повернути частину загальної заборгованості за Кредитною лінією за умови, що не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до дострокового закриття ліміту Кредитної лінії або повернення частини загальної заборгованості за Кредитною лінією, він повідомив про це Банк (п.8.2 договорів).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, в порушення умов кредитних договорів, відповідач, починаючи з грудня 2014р., перестав сплачувати проценти та тіло кредиту.

Зазначені обставини представником відповідача не заперечуються.

Згідно з пп. д п.8.3 договорів, Банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договорами, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цими договорами та або договором/ами забезпечення у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобов'язань, передбачених цими договорами.

Згідно з п.8.4 договорів, у разі, якщо Банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. В зазначеній вимозі банк може вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту повернення повної суми заборгованості за цим договором.

Позичальник, у разі направлення банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов'язаний здійснити усі платежі за цим договором на користь Банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення (п. 8.5 договорів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу Позичальника - ПАТ "Одеський коровай" 24.02.2015р. за вих. № 277/28 та № 278/28 (т.1 а.с.117-118, а.с.121-122) було направлено повідомлення-вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за вищевказаними кредитними договорами від 24.06.2010р., що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.1 а.с.120,124).

Разом з тим, доказів виконання вимог банку відповідачем, матеріали справи не містять. Також зазначені обставини не спростовано відповідачем при апеляційному розгляді.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитними договорами, 30.08.2010р. між ВАТ "Одеський коровай" (іпотекодавець) та ПАТ „Дочірній банк СберБанку Росії" (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір (т.1 а.с.100-108), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 8471.

В подальшому між сторонами було укладено низку договорів про внесення змін: "1 від 20.12.2010р. (т.1 а.с.109), №2 від 08.02.2011р. (т.1 а.с.111), №3 від 20.09.2011р. (т.1 а.с.110), №4 від 21.03.2012р. (т.1 а.с.112-113), №5 від 28.03.2012р. (т.1 а.с.114), №6 від 05.12.2013р. (т.1 а.с.115-116).

Предметом забезпечення за Договором іпотеки є: будівля гуртожитку, загальною площею 2 548,0 кв. м., житловою площею 1 720,8 кв. м., за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Петрова генерала, №14-а (чотирнадцять тире «а»), яка належить Іпотекодавцю на праві власності (стаття 3 договору).

Пунктом 4.2.3. Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель має право за рахунок Предмету іпотеки задовольнити всі свої вимоги у відповідності з цим договором, в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність або продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно з положеннями п. 4.2.7. та п. 4.2.8. Договору іпотеки Банк має право вимагати від Іпотекодавця дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором, а також за рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки, погасити повну суму заборгованості за Кредитним договором.

Приписами п.6.1 договору встановлено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою, згідно ст. 2 цього договору у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення).

Відповідно до п. 6.3 договору Іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобов'язань, зазначених в ст. 2 договору, а якщо його вимога не буде задоволена в 30-денний строк - звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Боржником будь-якого із зобов'язань за основним договором 1,2,3,4,5,6,7 а також з інших підстав, передбачених основним договором 1,2,3,4,5,6,7, які дають право Іпотекодержателю на дострокове стягнення заборгованості Боржника за основним договором 1,2,3,4,5,6,7.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, Іпотекодержатель реалізує предмет іпотеки, на який звернено стягнення на підставі рішення суду, вчиненого виконавчого напису нотаріуса. Також у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, Іпотекодержатель може звернути стягнення шляхом позасудового врегулювання між сторонами шляхом:

- передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому чинним законодавством України;

- права Іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно п. 6.4.2, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якого призначає Іпотекодержатель, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як встановлено судом, з огляду на невиконання Позичальником - ПАТ "Одеський коровай" зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами, позивачем на адресу Іпотекодавця було надіслано вимоги від 11.04.2015р. за вих. №3469/5/28-2 (т.1 а.с.126-127) та вих. 3470/5/28-2 (т.1 а.с.130-132) про повернення всієї суми заборгованості за вищевказаними кредитними договорами від 24.06.2010р.

При цьому позивач наголосив, що у випадку непогашення заборгованості він залишить за собою право звернення на вищезазначене іпотечне майно.

Вказані вимоги були отримані Іпотекодержателем, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.1 а.с.129,133), однак залишені ПАТ "Одеський коровай" без виконання та реагування.

Положеннями п.5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Щодо розміру заборгованості, судом першої інстанції правомірно враховано судові рішення у справах №916/3731/15, №916/3732/15, №916/3733/15, 916/3434/15, якими встановлена наявність заборгованості ПАТ "Одеський коровай" перед АТ "Сбербанк" за договорами про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 (т.1 а.с.9-26) та № 18-В/10 (т.1 а.с.54-62).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.05.2017р. у справі №916/3734/15, залишеним без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11 липня 2017 року, позов банку задоволено частково та вирішено в рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства „Одеський коровай" перед Публічним акціонерним товариством „Сбербанк" за договорами про відкриття кредитної лінії №17-В/10 та №18-В/10 від 24.06.2010р. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, посвідченим 11.06.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2979, шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на цілісний майновий комплекс.

У вказаному судовому рішенні щодо суми основного боргу судами було встановлено, що в результаті звернення стягнення на майно у справі №916/3731/15 (рішення господарського суду Одеської області від 28.11.2016 та Постанова Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2017, залишені без змін Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2017 року) за договором № 17-В/10 було погашено 111 744 792,36 руб., що еквівалентно 51 981 442,5 грн. за курсом станом на 21.02.2017р., відповідно за договором № 18-В/10 було погашено 23 971 895,5 грн. Таким чином, залишок заборгованості за договором № 17-В/10 склав 155 187 888,36 руб., а залишок заборгованості за договором № 18-В/10 - 31 274 653,89 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.11.2016 у справі № 916/3733/15 (з урахуванням ухвали Господарського суду Одеської області від 14.02.2017 про виправлення описки), яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 27.04.2017, позов Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» задоволено:

за Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» визнано право власності на:

-нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22;

-нежитлове приміщення магазину загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1;

-нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3;

-будівлі та споруди загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохоровська, 47, які складаються з: літ. «АА1» будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. «Б» будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. «В» будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. «Д» будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. «Ж» будівля газорегуляторного пункту; літ. «И» будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. «К» будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. «Л» будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. «М» будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. «О» будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. «П» будівля для зберігання запасів води, загальною площею 108,6 кв.м; літ. «Р» споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. «Н» будівля для солі та матеріалів загальною площею 148,4 кв.м; літ. «С» рампа з навісом; № 1, 3 огородження; літ. «І»мостіння;

у задоволенні решти частини вимог Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Отже, у справі №916/3733/15 за договором № 17-В/10 було погашено 88 543 314,88 руб., що еквівалентно 41 188 579,2 грн. за курсом станом на 21.02.2017р., відповідно за договором № 18-В/10 було погашено 18 180 511 грн.

Таким чином, залишок заборгованості за договором № 17-В/10 склав 66 644 573,48 руб., а залишок заборгованості за договором № 18-В/10 склав 13 094 142,89 грн.

В подальшому в результаті звернення стягнення на майно у справі №916/3732/15 рішенням господарського суду Одеської області від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01 березня 2017 року, за договором № 17-В/10 було погашено 25 229 202,93 руб., що еквівалентно 11 674 056,8 грн. за курсом станом на 09.03.2017р., відповідно за договором № 18-В/10 було погашено 4 872 743,2 грн. Таким чином, залишок заборгованості за договором № 17-В/10 склав 41 415 370,54 руб., а залишок заборгованості за договором № 18-В/10 склав 8 221 399,69 грн.

При розгляді даної справи судом встановлено, що на підставі рішення суду від 30.05.2017р. у справі №916/3734/15 позивачем в рахунок погашення заборгованості шляхом набуття права власності на цілісний майновий комплекс, який складається з будівлі головного корпусу літ. А, Б, Г, Д, Е, Ж, З, В, в загальною площею 5 867,7 кв.м., навісу над рампою літ. „И", будівлі прохідної з автоматичними вагами літ. О, П загальною площею 62,6 кв.м., навісу над автоматичними вагами літ. „Р", будівлі мазутної насосної літ. „К" загальною площею 49,8 кв.м., будівлі котельної літ. Л, Ч загальною площею 301,8 кв.м., будівлі сараю для порожньої тари літ. „Ф" загальною площею 62,9 кв.м., будівлі сараю для санінвентаря літ. У загальною площею 13,4 кв.м.; будівлі складу мокрого зберігання солі літ. М загальною площею 113,3 кв.м.; будівлі дизельелектростанції літ. Ю, Ш1 загальною площею 119,9 кв.м.; будівлі насосної літ. Н загальною площею 102,0 кв.м.; градирні літ. Ш загальною площею 9,3 кв.м., мазутоловушки літ. Ц, резервуарів для мазута літ. Х, Х1,Х2,Х3, зливної ями VІІ, нульової ємкісті VІІІ, зливної ємкісті ІХ, димової груби ІV, резервуара для води V, артезіанської свердловини VІ, вапняної ями ІІ, огорожі території №1-6, замощення І, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Котовськ, проспект Перемоги, буд. 14 за ціною, визначеною на підставі висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 17-118 від 22.03.2017р. у сумі 10 804 752 грн. з урахуванням ПДВ, було 05.12.2017р. частково погашено заборгованість у сумі 16 260 408,17 рублів, у зв'язку з чим загальна сумі заборгованості позичальника перед банком склала 25 154 962,37 рублів.

Отже, на підставі викладеного судом першої інстанції цілком правомірно встановлено, та перевірено судовою колегією Південно-західного апеляційного господарського суду, що заявлена позивачем сума заборгованості за кредитною лінією за кредитним договором №17-В/10 від 24.06.2010р. у сумі 25 154 962,37 рублів є такою, що в повній мірі підтверджена матеріалами справи.

Решта грошових коштів у сумі 3 303 012,69 грн. (яка залишилась після конвертації частини грошових коштів у сумі 10 804 752 - тобто вартість майнового комплексу, на який банком було оформлено право власності, в рублі ) позивачем 05.12.2017р. була зарахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №18-В/10 від 24.06.2010р.

Також судом першої інстанції вірно встановлено та перевірено судовою колегією, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитною лінією за кредитним договором №18-В/10 від 24.06.2010р., з урахуванням часткового погашення, склала 4 918 387 грн. (8 221 399,69 грн. (заборгованість, що була встановлена преюдиціальним рішенням) - 3 303 012,69 грн. = 4 918 387 грн.).

Також апеляційний суд вважає правомірним розрахунок пені, здійснений та задоволений судом першої інстанції.

Разом з тим, враховуючи , що рішення суду першої інстанції оскаржено лише в частині стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами та пені, нарахованої за невиконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, судова колегія вважає за необхідне дослідити правову природу правовідносин, що склались між сторонами та надати правову оцінку заявленим позовним вимогам АТ «Сбербанк» в цій частині.

Так, як зазначалось вище, у заяві про зменшення позовних вимог позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ПАТ "Одеський коровай" перед ПАТ "Сбербанк" за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24 червня 2010 року, загальний розмір якої станом на 17.01.2018 року становить 103 651 372,75 російських рублів та 35 226 113,80 гривень, з яких: заборгованості за кредитною лінією - 25 154 962,37 російських рублів; проценти за користування кредитною лінією - 78 496 410,38 російських рублів; пені за прострочення повернення заборгованості за Кредитом - 26 177 579,86 гривень; пені за прострочення сплати процентів за користування Кредитом - 9 048 533,94 гривень; та договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24 червня 2010 року, загальний розмір якої станом на 17.01.2018 року становить 43 881 923,19 гривень, з яких: заборгованості за Кредитом - 5 109 236,28 гривень; проценти за користування Кредитом - 19 327 612,31 гривень; пеня за прострочення повернення заборгованості за Кредитом - 13 805 459,59 гривень; пеня за прострочення сплати процентів за користування Кредитом - 5 639 615,01 гривень.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення суми процентів за користування кредитною лінією та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, зазначив, що враховуючи направлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту, нарахування процентів за заявлений у даній справі період є неправомірним, що зумовлює також відмову у задоволенні вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з пп. д п.8.3 договорів, Банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договорами, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цими договорами та або договором/ами забезпечення у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобов'язань, передбачених цими договорами.

Згідно з п.8.4 договорів, у разі, якщо Банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. В зазначеній вимозі банк може вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту повернення повної суми заборгованості за цим договором.

Пунктом 8.5 договорів встановлено, що Позичальник, у разі направлення банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобов'язаний здійснити усі платежі за цим договором на користь Банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу Позичальника - ПАТ "Одеський коровай" 24.02.2015р. за вих. № 277/28 та № 278/28 (т.1 а.с.117-118, а.с.121-122) було направлено повідомлення-вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за вищевказаними кредитними договорами від 24.06.2010р., що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.1 а.с.120,124).

Отже, згідно з вимогами кредитних договорів за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами у договорі строк, Банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Судова колегія зазначає, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується .Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Отже, колегія суддів зазначає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також аналогічної правової позиції притримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), де зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Апеляційний суд зазначає, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини 4 статті 236 ГПК України, в редакції чинній з 15.12.2017, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія зазначає, що посилання апелянта на правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 13.12.2018 року по справі №913/11/18 не може бути прийнятим як підстава для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки, як зазначалось вище та підтверджується правовими висновками Великої палати Верховного суду, використавши право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, та пені за порушення умов договору, Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тому має застосовуватись вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення суми процентів за користування кредитною лінією та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Сбербанк» не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2017 по справі № 916/3733/15 відповідає обставинам справи та вимогам закону на момент його ухвалення, а тому достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 10.09.2018 року у справі №916/3730/15 - залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.01.19 р.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Н.М. Принцевська

Суддя Я.Ф. Савицький