УХВАЛА

м. Київ

16.01.2019Справа № 23/334-б

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітметал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів"

(ідентифікаційний код 32375135)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

при секретареві судового засідання Судаку С.С.

Представники:

від ліквідатора ТОВ "Артемівський завод скловиробів"- Лойфер А.О., довіреність № б/н від 15.01.19

від Ceska Exportni Banka a.s. -Титич В.М.

від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України"- Августова М.В., довіреність № довіреність № 010-00/7833 від 29.12.18

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заявник звернувся до суду з заявою про порушення справи про визнання боржника банкрутом, оскільки останній неспроможний сплатити борг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.08.07 порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду від 18.09.07 призначено розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Донкова С.В.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду від 17.01.11 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 110.391.451, 60 грн.

Ухвалою господарського суду від 07.06.11 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 112.241.226, 74 грн.

Постановою господарського суду міста Києва від 18.08.11 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Лойфера А.Е.

У зв'язку із закінченням строку повноважень судді господарського суду міста Києва Мандичева Д.В. справа передана на повторний автоматичний розподіл.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва призначено автоматичний розподіл справи.

Внаслідок вказаного розподілу справа № 23/334-б передана для розгляду судді Паську М.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.16 задоволено заяву Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про заміну кредитора у справі № 23/334-б, замінено кредитора Управління пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва про заміну кредитора у справі № 23/334-б його правонаступником - Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та продовжено строк ліквідаційної процедури у справі № 23/334-б та повноваження ліквідатора боржника на шість місяців, тобто до 01.03.17.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.11.16 задоволено заяву Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про заміну кредитора у справі № 23/334-б, заяву ліквідатора боржника про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.17 продовжено строк ліквідаційної процедури у справі № 23/334-б та повноваження ліквідатора боржника арбітражного керуючого Лойфера А.Е. на шість місяців, тобто до 16.09.17. та задоволено заяву Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Бахмут Донецької області про заміну кредитора у справі № 23/334-б.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.10.17 продовжено строк ліквідаційної процедури у справі № 23/334-б та повноваження ліквідатора боржника арбітражного керуючого Лойфера А.Е. на шість місяців, тобто до 31.03.18 та задоволено заяви Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в особі Бахмутського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про заміну кредиторів у справі № 23/334-б.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.17 замінено кредитора у справі № 23/334-б Артемівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області його правонаступником - Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області та задоволено клопотання ліквідатора боржника про затвердження розміру оплати послуг та відшкодування витрат за час виконання ним обов'язків ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівський завод скловиробів" у справі № 23/334-б на загальну суму 48.021,65 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.18, зокрема, продовжено строк ліквідаційної процедури у справі № 23/334-б та повноваження ліквідатора боржника на шість місяців, тобто до 19.12.18.

16.07.18 від Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області надійшло клопотання про заміну кредитора у справі.

17.07.18 від ліквідатора боржника надійшло клопотання про зобов'язання Міністерства економічного розвитку та торгівлі України видати боржнику разову (індивідуальну) ліцензію на зовнішньоекономічну операцію.

17.07.18 від ліквідатора боржника надійшло клопотання про затвердження оплати послуг та відшкодування витрат.

Враховуючи викладене вище, розгляд справи призначено на 18.09.18.

14.09.18 від Мінекономрозвитку надійшли заперечення на клопотання ліквідатора боржника про видачу боржнику разової (індивідуальної) ліцензії на зовнішньоекономічну операцію.

17.09.18 від ліквідатора боржника надійшов поточний звіт.

18.09.18 судове засідання не відбулось.

Враховуючи викладене вище, розгляд справи призначено на 11.10.18.

11.10.2018 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення адвокатського об'єднання "Віталій Титич і партнери" на клопотання ліквідатора боржника про видачу боржнику разової (індивідуальної) ліцензії на зовнішньоекономічну операцію.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.10.18 задоволено клопотання Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Головного управління ДФС у Донецькій області про заміну кредитора у справі та відкладено розгляд справи на 13.11.18.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.10.2018 самовідвід судді Паська М.В. у справі №23/334-б задоволено.

Згідно повторного автоматизованого розподілу судових справу від 24.10.2018 справу №23/334-б передано на розгляд судді Мандичеву Д.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.10.2018 справу №23/334-б прийнято до свого провадження суддею Мандичевим Д.В та призначено її розгляд у судовому засіданні на 19.11.2018.

05.11.2018 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ліквідатора про затвердження оплати послуг у розмірі 22 338,00грн.

05.11.2018 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення ліквідатора по справі.

05.11.2018 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ліквідатора про долучення до матеріалв справи Протоколу засідання комітету кредиторів боржника №55 від 12.10.2018.

Ухвалами Господарського суду м. Києва від 19.11.2018 задоволено клопотання ліквідатора ТОВ "Артемівський завод скловиробів" арбітражного керуючого Лойфера А.Е. про затвердження оплати послуг. Затверджено оплату послуг ліквідатора ТОВ "Артемівський завод скловиробів" арбітражного керуючого Лойфера А.Е. за період з листопада 2017 року по червень 2018 року у розмірі 57 476,00грн. Затверджено оплату послуг ліквідатора ТОВ "Артемівський завод скловиробів" арбітражного керуючого Лойфера А.Е. за період з липня 2018 року по вересень 2018 року у розмірі 22 338,00грн. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 03.12.2018.

30.11.2018 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення Національного банку України.

03.12.2018 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення Титича В.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.12.2018 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 17.12.2018.

14.12.2018 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ліквідатора про затвердження оплати послуг ліквідатора.

14.12.2018 до Господарського суду м. Києва надійшов звіт ліквідатора про проведену роботу.

14.12.2018 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ліквідатора про про долучення до матеріалів справи протокол комітету кредиторів ТОВ "Артемівський завод скловиробів" №56 від 10.12.2018.

14.12.2018 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ліквідатора про продовження строку ліквідаційної процедури банкрута на шість місяців.

14.12.2018 до Господарського суду м. Києва до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення Мінекономрозвитку

17.12.2018 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення Ceska Exportni Banka, a.s.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.12.2018 задоволено клопотання ліквідатора ТОВ "Артемівський завод скловиробів" арбітражного керуючого Лойфера А.Е. про затвердження оплати послуг. Затверджено оплату послуг ліквідатора ТОВ "Артемівський завод скловиробів" арбітражного керуючого Лойфера А.Е. за два місяці (жовтень 2018- листопад 2018) у розмірі 14 892,00грн. та витрати арбітражного керуючого за період з 09.02.2018 по 09.12.2018 у розмірі 803,53грн. Продовжено строк ліквідаційної процедури банкрута на шість місяців до 19.06.2019. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 16.01.2018.

У судовому засіданні, що відбулось 16.01.2019, судом на розгляд винесено клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівський завод скловиробів» про видачу боржнику разової (індивідуальної) ліцензії на зовнішньоекономічну операцію та встановлено наступне.

На підставі подання Державної податкової адміністрації від 21.11.2017 №14519/5/22-6016 наказом Мінекономіки України від 13.02.2008 №102/64 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівський завод скловиробів» застосовано спеціальну санкцію у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності за порушення ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», допущених при здійсненні зовнішньоекономічних операцій з компанією «ICE «Alex&SRL» (Молдова), зокрема, за контрактами від 21.12.2006 №26/06, від 08.06.2007 №070419А.

Наказом Мінекономіки України від 29.05.2008 №102/255 Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівський завод скловиробів» переведено на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності відповідно до частини 7 ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі-Закон) та пункту 3.2 Положення про порядок застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальних санкцій (далі -Положення)

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва №2в-265/09/2670 від 05.11.2009 продовжено спеціальну санкцію у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на термін до усунення порушення статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», у зв'язку з чим 28.12.2009 року Наказом Міністерства економіки України №1466 була відновлення дія Наказу №102/64 від 13.02.2008 року в частині застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності експорту (імпорту) товарів.

У відповідності до ст.16 Закону, ліцензування зовнішньоекономічних операцій визначається як комплекс адміністративних дій органу виконавчої влади з питань економічної політики з надання дозволу на здійснення суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності

Так, враховуючи необхідність виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівський завод скловиробів» по Кредитному договору №21030 від 17.07.2006 року, укладеному між Ceska Exportni Banka, a.s. та ТОВ «Артемівський завод скловиробів», ліквідатор неодноразово звертався до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України із листами-зверненнями щодо оформлення разової (індивідуальної) ліцензії від 27.12.2012 року № 01-07/310, від 19.02.2013 року № 372, від 25.02.2013 року № 373, №02-01/62 від 11.03.2014 року,№02-01/52 від 25.11.2016, про видачу ліквідатору разової (індивідуальної) ліцензії на здійснення погашення основної суми боргу в розмірі до 6 807 050,00 Євро відповідно до Кредитного договору № 21030 від 17.07.2006 року.

За результатом розгляду відповідних звернень, Міністерством було надано відповідь, в якій зазначено, що у разі застосування до суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка передбачає повну заборону здійснення будь-якої зовнішньоекономічної діяльності, неможливо оформити разову (індивідуальну) ліцензію.

Також, Міністерством, надано ліквідатору відповіді, зокрема від 10.04.2014 №4121-13/11028-12, від 13.05.2014 №4122-12/15013-07, якими роз'яснено ліквідатору, що скасування спеціальної санкції можливе у разі надходження матеріалів від ТОВ «Артемівський завод скловиробів», які свідчать про усунення порушень статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» за контрактами від 21.12.2006 №26/06 та від 08.06.2007 №070419А.

При цьому, з тексту самої відповіді судом встановлено, що в обґрунтування підстави відмови у видачі разової (індивідуальної) ліцензії, Міністерство посилалось на відсутність доказів в підтвердження інформації про поточний стан заборгованості перед Ceska Exportni Banka, a.s., посилаючись на відповідні обставини, встановлені рішеннями Окружного адміністративного суду м. Києва та Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/8003/13-а.

Крім того, Міністерство в обґрунтування своїх заперечень на клопотання ліквідатора про видачу разової (індивідуальної) ліцензії, посилається виключно на обставини, встановлені у судових рішеннях №826/8003/13-а.

Зокрема, Міністерство стверджує, що вищенаведеними рішеннями судів встановлено, що відсутня необхідність отримання разової (індивідуальної) ліцензії, яка видається лише для закінчення разової передачі товару (виконання робіт, надання послуг) та закінчення розрахунків (грошові, товарні та в інших формах) за цю разову передачу товару (виконання робіт, надання послуг). А операції по придбанню іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку не потребують отримання індивідуальної (разової) ліцензії. Також Міністерство зазначає, що наявність спеціальної санкції позбавляє права займатись всіма видами зовнішньоекономічної діяльності, за винятком,зокрема, завершення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, при яких з боку українських суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності були перераховані кошти до застосування цієї санкції.

Враховуючи зазначене, з посиланням на неможливість ліквідатором придбати іноземну валюту та провести розрахунок з кредитором у справі №23/334-б про банкрутство ТОВ «Артемівський завод скловиробів» за кредитним договором № 21030 від 17.07.2006 року, та з метою виконання вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор звернувся до Господарського суду м. Києва з клопотання про зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України видати ТОВ «Артемівський завод скловиробів» разову (індивідуальну) ліцензію на зовнішньоекономічну діяльність.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується клопотання, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва суд не погоджується з такими діями Міністерства з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №459, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі-Міністерство-є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики економічного і соціального розвитку,цінової, промислової, інвестиційної, зовнішньоекономічної політики.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.32, ст.35 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» Україна як держава і всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб'єкти господарської діяльності несуть відповідальність за порушення цього або пов'язаних з ним законів України та/або своїх зобов'язань, які випливають з договорів (контрактів), тільки на умовах і в порядку, визначених законами України.

Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Статтею 37 зазначеного закону визначено, що за порушення цього або пов'язаних з ним законів України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності може бути застосована, зокрема, така спеціальна санкція як тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов'язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього:Закону та/або пов'язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики. Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики на індивідуальний режим ліцензування.

Подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності здійснюється виключно за рішенням суду.

У разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання закону, суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб'єкти господарської діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасове зупинення) дії санкцій.

Застосування санкцій, зазначених у цій статті, може бути оскаржено в суді.

Порядок застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) Міністерством економічного розвитку і торгівлі України спеціальних санкцій (далі - санкції), передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», до українських суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності) визначає Положення про порядок застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі - Положення), затверджене наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000 р. № 52.

Спеціальні санкції - індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та Національного банку України або за рішенням суду (пп.1.1. п.1 Положення).

Дія спеціальних санкцій - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності та індивідуального режиму ліцензування, що застосовуються до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, поширюється на всі види зовнішньоекономічної діяльності, зазначені у статті 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», операції за якими здійснюються українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб'єктами господарської діяльності (пп.1.7. п.1 Положення).

Відповідно до пп.3.1. п.3. Положення, тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності щодо українських суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності означає позбавлення права займатися всіма видами зовнішньоекономічної діяльності, передбаченими статтею 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», за винятком, зокрема, завершення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, при яких з боку українських суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності були перераховані кошти до застосування цієї санкції.

Для завершення таких операцій українському суб'єктові зовнішньоекономічної діяльності слід у встановленому порядку отримати разову (індивідуальну) ліцензію Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Тобто, зазначеними нормами Положення встановлено, що завершення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, при яких з боку український суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності були перераховані кошти до застосування санкції є виключенням із переліку видів зовнішньоекономічної діяльності, право займатись якими заборонено. Крім того, законодавством чітко визначено право суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності звернутись, зокрема, до Міністерства за отриманням разової ліцензії для завершення розрахунків.

Слід зазначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівський завод скловиробів» з 2007 року перебуває у спеціальній процедурі -банкрутстві.

Банкрутство - визнана господарським судом неплатоспроможність боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимог кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Ліквідація- припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Так, постановою Господарського суду м. Києва від 18.08.2011 ТОВ «Артемівський завод скловиробів» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційною процедуру.

Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( в редакції, чинній до 19.01.2013 року) ліквідатор зобов'язаний здійснити розрахунки з кредиторами, визнаними господарським судом, в провадженні якого перебуває справи про банкрутство, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута. Задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку черговості, визначеному ст. 31 Закону про банкрутство.

Ухвалою попереднього засідання від 17.01.2011 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «Артемівський завод скловиробів» на загальну суму 110.391.451, 60 грн., до якого, зокрема включено вимоги Ceska Exportni Banka, a.s. на суму 6 913 364, 22 євро, що в еквіваленті складає 72 187 558,62 грн. та включає їх до реєстру вимог кредиторів першої черги. При цьому, в ухвалі суду надано оцінку первісній документації, зокрема, що Відповідно до умов Кредитного договору банк перерахував боржнику на підставі його заявок від 24.10.2006 року (інвойс № 70620178 від 24.10.2006 року) та від 14.12.2006 року (інвойс №70620225 від 13.12.2006 року) 6 807 050, 00 Євро. Кошти було перераховано двома платежами, а саме: 10.11.2006 року було перераховано 4 725 000, 00 Євро; 22.01.2007 року було перераховано 2 807 050,00 Євро, а тому в силу ст.75 ГПК не підлягають доказуванню.

Таким чином, Ceska Exportni Banka, a.s. є заставним кредитором.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону про банкрутство, майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Отже, кошти одержані від продажу заставного майна банкрута в межах ліквідаційної процедури, спрямовуються у першу чергу і виключно на задоволення вимог кредиторів, забезпечених заставою боржника.

Аналіз норм Закону про банкрутство дає змогу зробити висновок, що завданням ліквідаційної процедури є задоволення вимог кредиторів.

Оскільки Ceska Exportni Banka, a.s. є резидентом Чеської Республіки, на території України господарську діяльність не веде, банківських рахунків немає, то тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності боржника унеможливлює проведення розрахунків у іноземній валюті, а отже, унеможливлює погашення заборгованості перед іншими визнаними кредиторами банкрута, і як наслідок завершення ліквідаційної процедури, що суперечить нормам Закону України про банкрутство.

Твердження Міністерства щодо того, що операції по придбанню іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку не потребують отримання індивідуальної (разової) ліцензії спростовуються листом НБУ №18-0016/64078 від 30.11.2018 (наявний у матеріалах справи), в якому чітко зазначено, що відповідно до п.п. 3.3,3.4 Положення №198 якщо до клієнта уповноваженого банку застосовано спеціальну санкцію, уповноважений банк приймає від такого клієнта доручення на здійснення перерахувань коштів на користь нерезидентів на виконання зобов'язань за договором та здійснює їх перерахування на підставі раніше отриманих доручень від такого клієнта за наявності індивідуальної ліцензії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України або після скасування відповідної спеціальної санкції.

Слід також наголосити та звернути увагу Міністерства, що усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов'язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання закону, шляхом подання суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб'єкти господарської діяльності, до якого застосовано санкції, до центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики відповідних матеріалів в даному випадку неможливе, оскільки у ліквідатора відсутні документи бухгалтерської, статистичної звітності або інша первісна документація боржника.

А відтак, виконання безпосереднього завдання Закону про банкрутство шляхом задоволення вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі, зокрема, вимог кредитора-нерезидента, неможливе без отримання разової ( індивідуальної ) ліцензії.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем в цій частині способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Дискреційні повноваження в більш звуженому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13.

Крім того, слід зазначити, що Предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, обов'язок оформлення документів, які виступають доказами у справі. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 по справі № 905/1926/16.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Кожному гарантується право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. При цьому, саме адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов'язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт неправомірних дій.

Повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2)

Відповідно до ч. 4 цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв'язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Отже, заявлена ліквідатором у цій справі вимога про зобов'язання Міністерства економічного розвитку та торгівлі України видати разову (індивідуальну) ліцензію може бути розглянута в порядку адміністративного судочинства, оскільки, як вбачається з наведеного, в даному випадку є спір між боржником в особі ліквідатора та Міністерством економічного розвитку та торгівлі України, як суб'єктом владних повноважень, а Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачено та не наділено суд правом розглядати такі спори.

Відтак,заява ліквідатора про зобов'язання зобов'язання Міністерства економічного розвитку та торгівлі України видати разову (індивідуальну) ліцензію підлягає відхиленню.

Керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 232,234,235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Відмовити ліквідатору ТОВ "Артемівський завод скловиробів" арбітражному керуючому Лойферу А.Е. у задоволенні клопотання щодо забов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України ТОВ "Артемівський завод скловиробів" разову (індивідуальну) ліцензію на зовнішньоекономічну операцію.

2.Копію ухвали направити учасникам провадження у справі та Міністерству економічного розвитку і торгівлі України.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 21.01.2019

Суддя Д.В. Мандичев