ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 910/9078/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Чугай О.О. - за довіреністю № 26/ЦА від 20.08.2018 р.;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Національної поліції України

на рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2018 р.

у справі № 910/9078/18 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом Національної поліції України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром"

про стягнення 191 143,20 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Національна поліція України звернулася до господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром" про стягнення 191 143,20 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання з поставки товару за договором № 18НП від 09.03.2017 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.10.2018 р. у справі № 910/9078/18 позов задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром" на користь Національної поліції України пеню за несвоєчасне виконання поставки у розмірі 183 210,33 грн., 2 748,15 грн. судового збору; в задоволенні решти позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено прострочення виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару за договором №18НП від 09.03.2017 р. та здійснивши власний розрахунок пені без врахування днів фактичної поставки товару і кількості недопоставленого товару, частково задоволено позовні вимоги.

Не погодившись з вказаним рішенням, Національна поліція України звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2018 р. у справі № 910/9078/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром" на користь Національної поліції України пеню у розмірі 7 932,87 грн., а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував на те, що здійснений ним розрахунок штрафної санкції (пені) за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язання з поставки є арифметично вірним, оскільки дата поставки товару, яка має місце після закінчення терміну поставки товару вважається днем прострочення, з якого або розпочинається нарахування пені (якщо це перший день прострочки) або за який нараховується пеня (якщо це останній день прострочки).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., прийнято до розгляду апеляційну скаргу та призначено розгляд справи на 24.01.2019 р.

В судовому засіданні 24.01.2019 р. представник позивача просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині. Представники відповідача не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.03.2017 р. між Національною поліцією України (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Таланлегпром" (постачальник) укладено договір № 18НП про закупівлю взуття різного, крім спортивного та захисного (черевики типу А) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1881), згідно умов якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити покупцю черевики типу А (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1881), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених договором. Загальна кількість товару, що підлягає поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами та вартістю одиниці товару визначається у специфікації (додаток № 1) та розмірах товару (додаток № 2) (а.с. 18-25 том 1).

Умовами пункту 3.1 договору визначена його ціна у розмірі 12 024 216,00 грн., у тому числі ПДВ 2 004 036,00 грн. Ціна договору включає вартість пакування, маркування та транспортування товару до одержувача покупця.

Пунктами 5.1, 5.2 договору передбачено, що постачальник зобов'язується здійснити поставку товару партіями: перша партія у кількості 3 000 пар протягом 30 календарних днів з дати укладання договору; друга партія у кількості 3 000 пар протягом 60 календарних днів з дати укладання договору; третя партія у кількості 3 200 пар протягом 75 календарних днів з дати укладання договору, за адресою одержувача покупця: м. Київ, вул. Святошинська, 27. Датою поставки товару вважається дата прийняття його одержувачем покупця відповідно до видаткової (видаткових) накладної (накладних) постачальника та оформлення, у встановленому чинним законодавством порядку, акту про приймання матеріальних цінностей одержувачем покупця.

Також , відповідно до пункту 10.1 договору він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2017 р., а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання.

Додатковою угодою № 1/24НП від 07.04.2017 р. (а.с. 26 том 1) сторони погодили змінити строки поставки товару, а саме викладено пункт 5.1 договору у новій редакції: постачальник зобов'язується здійснити поставку товару партіями:

- перша партія у кількості 3 000 пар протягом 37 календарних днів з дати укладання договору;

- друга партія у кількості 3 000 пар протягом 60 календарних днів з дати укладання договору;

- третя партія у кількості 3 200 пар протягом 75 календарних днів з дати укладання договору, за адресою одержувача покупця: м. Київ, вул. Святошинська, 27.

Підставою для збільшення строків поставки товару був лист відповідача № 99 від 06.04.2017 р. (а.с. 27 том 1), в якому він повідомляв покупця про затримку поставки контрагентом матеріалу для виготовлення замовленого товару (а. с. 28-30 том 1) та просив продовжити строк поставки товару до 14.04.2017 р.

В подальшому відповідач повторно звернувся до позивача з листом № 126/1 від 04.05.2017 р. (а.с. 31 том 1), в якому просив продовжити строки поставки товару до 30.05.2017 р. (друга партія) і до 12.06.2017 р. (третя партія), у зв'язку з невиконанням його контрагентом зобов'язання щодо строків поставки продукції.

У відповідь листом № 4915/03/31-2017 від 13.05.2017 р. (а.с. 32 том 1) позивач відмовив у продовженні строків поставки, зважаючи на актуальність належного забезпечення поліції взуттям.

На підтвердження виконання постачальником зобов'язання з поставки товару позивачем надано видаткові накладні (а.с. 33-37 том 1): № T-ROM1376 від 15.05.2017 р. на поставку 200 пар черевиків на загальну суму 261 396,00 грн. (отримано 16.05.2017 р.); № T-ROM1603 від 02.06.2017 р. на поставку 1488 пар черевиків на загальну суму 1 944 786,24 грн. (отримано 02.06.2017 р.); № T-ROM1618 від 06.06.2017 р. на поставку 1512 пар черевиків на загальну суму 1 976 153,76 грн. (отримано 06.06.2017 р.); № T-ROM1673 від 12.06.2017 р. на поставку 1300 пар черевиків на загальну суму 1 699 074,00 грн. (отримано 12.06.2017 р.); № T-ROM1709 від 16.06.2017 р. на поставку 1700 пар черевиків на загальну суму 2 221 866,00 грн. (отримано 16.06.2017 р.), загальна кількість поставленого товару - 6 200 пар черевиків на суму 8 103 276,00 грн.

У зв'язку з простроченням строку виконання зобов'язань по поставці товару позивач звернувся до постачальника з претензією № 4058/26/3-2017 від 08.12.2017 р. (а.с. 38-39 том 1) про сплату пені у розмірі 191 143,20 грн.

Постачальник надав відповідь на претензію № 55 від 13.03.2018 р. (а.с. 40 том 1), в якій зазначав, що ним прострочено виконання зобов'язання з поставки товару за договором № 18НП від 09.03.2017 р., з підстав несвоєчасної поставки контрагентами необхідної для виготовлення взуття сировини та просив розглянути можливість зменшення штрафних санкцій на 50%.

Предметом спору у даній справі є стягнення передбачених договором № 18НП від 09.03.2017 р. штрафних санкції (пені) з відповідача 191 143,20 грн. за порушення строків виконання зобов'язання з поставки.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач допустив прострочення виконання зобов'язання з поставки товару за договором №18НП від 09.03.2017 р. за період з 09.05.2017 р. по 15.06.2017 р. з урахуванням дат поставки товару та кількості недопоставленого товару у розмірі 183 210,33 грн., здійснивши власний розрахунок. В задоволенні решти позову відмовлено з підстав здійснення позивачем арифметично невірного розрахунку пені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов'язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов'язань відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України.

Як унормовано відповідно до вимог ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи умови пункту 5.1 договору перша партія товару у кількості 3000 пар мала бути поставлена до 17.04.2017 р. включно; друга партія у кількості 3000 пар мала бути поставлена до 08.05.2017 р. включно; третя партія товару у кількості 3200 пар мала бути поставлена у строк до 23.05.2017 р. Проте, постачальник передав покупцю товар з порушенням строків поставки, встановлених договором, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 191 143,20 грн. за період з 09.05.2017 р. по 16.06.2017 р.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Умовами п. 7.1, 7.2 договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством та даним договором. За порушення строків виконання зобов'язання щодо поставки товару, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

З огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх зобов'язань зі своєчасної поставки товару позивачу є доведеним, тобто мало місце порушення відповідачем строків поставки товару, встановлених в договорі, врахувавши те, що в договорі передбачено право позивача на нарахування штрафних санкцій (пені), як захід відповідальності постачальника за порушення строків виконання зобов'язання, заявлені Національною поліцією України позовні вимоги про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими та правомірними.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання зобов'язання з поставки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стягненню підлягають 183 210,33 грн. нарахованих за період прострочення поставки товару з 09.05.2017 р. по 15.06.2017 р.

Відхиляючи доводи апелянта про те, що день фактичної поставки товару включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, колегія суддів зазначає на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

У відповідності до норм статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Зазначені вище норми закону свідчать про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов'язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

У той же час із наданого заявником розрахунку пені вбачається, що її розрахунок було обчислено позивачем з урахуванням дня, в який відбулася поставка товару, що суперечить нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 р. у справі № 927/1091/17.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності (а.с. 50-52 том 1), слід зазначити таке.

Приписами статтей 256, 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність тривалістю в 1 рік застосовується , зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідач не заперечував проти обставин щодо прострочення поставки за договором № 18НП від 09.03.2017 р. та щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 191143,20 грн., що вбачається зі змісту відповіді на претензію позивача № 55 від 13.03.2018 р., підписаною генеральним директором ТОВ "Таланлегпром" Лаврик А.М.

Відповідно до п. 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. " Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина 1 статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Враховуючи наведене, строк оплати пені настав 09.05.2017 р., а суму заборгованості відповідачем визнано у відповіді на претензію - 13.03.2018 р., тож відповідач вчинив дії по визнанню заборгованості в межах річного строку позовної давності, який для звернення з вимогою про стягнення пені перервався то почав свій перебіг з початку.

Таким чином, звернувшись 10.07.2018 р. до суду з позовом про стягнення з відповідача пені, позивач не пропустив строк позовної давності і відсутні підстави для застосування спливу строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 01.10.2018 р. у справі № 910/9078/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2018 р. у справі № 910/9078/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2018 р. у справі № 910/9078/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали справи № 910/9078/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.01.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко