ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р. Справа№ 910/3002/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСАК»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.07.2018 (повне рішення складено 27.07.2018)

у справі № 910/3002/18 (суддя Щербакова С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСАК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Юридична фірма «П.Р.С. і компанія»

про внесення змін до договору

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вісак» (далі - ТОВ «Вісак», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «П.Р.С. і компанія» (далі - ТОВ «Юридична фірма «П.Р.С. і компанія», відповідач) про зобов'язання відповідача внести зміни до укладеного між сторонами 01.09.2017 Договору про надання правової допомоги № 01/09-17/1 (далі Договір) шляхом підписання Договору про внесення змін до нього у викладеній в прохальній частині позовної заяви № 30 від 14.03.2018 редакції. В обґрунтування своїх вимог посилалось на умови п. 4.4 укладеного між сторонами Договору, відповідно до якого у разі дострокового розірвання Договору із ініціативи замовника, замовник сплачує виконавцю грошову компенсацію у подвійному розмірі щомісячної оплати із розрахунку за кожен календарний місяць до дати закінчення згідно п. 6.2 Договору. За твердженнями позивача, як дострокове розірвання Договору, так і обов'язок щомісячної сплати значних грошових коштів за юридичні послуги, які не замовляються позивачем, тягнутиме за собою шкоду для позивача, яка значно перевищує необхідні для виконання Договору витрати, в зв'язку з чим просив суд внести зміни до Договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що викладені в позові зміни до Договору порушують досягнуті при його укладенні домовленості сторін, в т.ч. щодо вартості послуг.

У поданій суду першої інстанції відповіді на відзив позивач вказував, ТОВ «Вісак» була дотримана процедура досудового врегулювання спору відповідно до вимог Договору та вимог чинного законодавства України.

Рішенням Господарського суду міста Києва вiд 19.07.2018 у справі № 910/3002/18 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Вісак» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, за неправильного застосування вимог, передбачених ст. 652 ЦК України та 188 ГК України. За твердженнями апелянта, Договір було укладено колишнім керівником позивача, який майже через 2 місяці після його підписання був звільнений з посади за систематичне зловживання службовим становищем. На переконання апелянта, п. 2.3 Договору фактично створює безпрецедентний обов'язок позивача щомісячно шукати та забезпечувати відповідача «надуманими замовленнями», які йому можуть бути не потрібні. На думку апелянта, недотримання сторонами вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України неминуче призведе до заподіяння позивачу збитків, оскільки позбавить його можливості віднесення здійснених ним платежів за надані/отримані правові послуги до витрат. Крім цього, на переконання апелянта, як дострокове розірвання договору, так і обов'язок щомісячної сплати значних грошових коштів за юридичні послуги, які не замовляються позивачем, тягнутиме за собою шкоду для позивача, яка значно перевищує необхідні для виконання договору витрати, відтак просив суд внести зміни до Договору тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу й стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що наявність на Договорі підпису уповноваженого керівника позивача та його печатки, а також наявність фактів оплати за вересень, жовтень та листопад 2018, свідчить про те, що він знав про передбачені п. 2.3 Договору умови. Крім цього, відповідач вважав безпідставними доводи позивача про наявність всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК, необхідних для приведення Договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, а також про порушення відповідачем вимог Податкового кодексу України чи бухгалтерського законодавства тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 22.01.2019 з'явились представники сторін, представник позивача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 01.09.2017 між ТОВ «Юридична фірма «П.Р.С. і компанія» (відповідач, виконавець за Договором) та ТОВ «Вісак» (позивач, замовник за Договором), в особі директора Ісак Олени Валеріївни, укладено Договір, за умовами п. 1.1 якого замовник замовив, а виконавець зобов'язався надати послуги юридичного характеру:

- надання юридичних консультацій;

- представництво інтересів у цивільних, адміністративних та господарських справах;

- адвокатський захист у кримінальних провадженнях;

- представництво інтересів у підприємствах, організаціях, установах всіх форм власності тощо;

- також інші юридичні послуги.

За домовленістю сторін виконавцем може бути надана замовнику правова допомога з питань, не передбачених Договором. Така допомога надається виконавцем та оплачується замовником в порядку, передбаченому окремими додатками до нього, які є його невід'ємною частиною (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору замовник зобов'язався:

- надати об'єм робіт для виконання шляхом подання виконавцю письмових замовлень;

- оплатити обумовлені та узгоджені витрати при виконанні робіт та виконану роботу по результату в порядку і на умовах, передбачених Договором;

- надати повний обсяг інформації, всі документи, які необхідні для проведення робіт та письмові пояснення;

- своєчасно повідомити про недоліки виконаної роботи;

- своєчасно оформляти доручення на представництво його інтересів і сплачувати всі витрати, пов'язані з виконанням Договору;

- своєчасно надавати допомогу, необхідну для виконання Договору;

- негайно відшкодувати виконавцю всі витрати, зроблені ним при виконанні Договору;

- оплатити визначену п. 3 Договору вартість послуг.

За змістом п. 3.1, 3.2 Договору вартість послуг встановлюється в розмірі 50 000, 00 грн на місяць. Замовник сплачує визначену в п. 3.1 Договору грошову винагороду до п'ятого числа кожного поточного місяця шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця або шляхом внесення замовником коштів особисто готівкою.

Положеннями п.4.4 Договору сторони погодили, що у разі його дострокового розірвання за ініціативи замовника, замовник сплачує виконавцю грошову компенсацію у подвійному розмірі щомісячної оплати із розрахунку за кожен календарний місяць до дати закінчення (п.6.2 Договору).

Даний Договір згідно п. 6.2 укладається до 31.08.2020. Протягом строку дії Договору сторони не можуть відмовлятися від виконання його умов і розірвати його інакше, ніж на підставах, передбачених Договором, сплативши грошову винагороду за фактично проведені роботи.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором про надання послуг.

За договором про надання послуг згідно ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 901 ЦК України положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За приписами ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що зі сторони ТОВ «Вісак» Договір укладено директором товариства Ісак Оленою Валеріївною, повноваження якої, як директора товариства, рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Вісак», оформленим протоколом № 1 від 07.11.2017, припинені з 08.11.2017 на підставі п.5 ч. 1 ст. 41 Кодексу Законів про працю України. Ісак Олену Валеріївну зобов'язано в строк до 09.11.2017 передати всі фінансово-господарські, податкові, банківські документи, а також печатку товариства для передачі за актом передачі-приймання, чого останньою здійснено не було.

З метою перевірки достовірності, своєчасності та повноти надання відповідачем та отримання позивачем послуг юридичного характеру, листом № 154 від 27.12.2017 позивач звертався до відповідача та просив надати перелік осіб виконавця, які мають доступ до інформації та документів товариства; звіт про фактично надані послуги за період з 01.09.2017 по 26.12.2017; перелік, склад, характер, специфікація вартості юридичних послуг; перелік документів та поточних справ (в т.ч. судових) товариства, що перебувають у розпорядженні та роботі відповідача, а також повернути вказані документи та надати інформацію протягом 5 днів з моменту отримання даного листа. Факт направлення цього листа підтверджується описом вкладення з відтиском штемпеля поштового відділення - 27.12.2017 та копією фіскального чеку від 27.12.2017.

У відповідь відповідач направив позиву лист № 27 від 16.01.2018, в якому повідомив, що послуги, які надавались в вересні-жовтні 2017 визначені в актах прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, та наявні у розпорядженні позивача, а також повідомив інші відомості на запитувану позивачем інформацію.

11.01.2018 позивач повторно звернувся до відповідача з листом № 3 та просив надати відповідь на листи позивача стосовно однозначного тлумачення сторонами умов Договору та провести зустріч уповноважених представників сторін, що підтверджується описом вкладення та копією фіскального чеку № 6439 від 11.01.2018.

Листом № 30 від 18.01.2018 відповідач надав відповідь на вищезазначений лист позивача, в якому повідомив, що товариством надано відповіді на всі листи позивача, а невизнання факту отримання відповідей свідчить про штучне створення негативного обліку ТОВ «Юридична фірма «П.Р.С. і компанія».

Крім цього, 25.01.2018 позивачем на адресу відповідача направлявся лист № 11, в якому вказувалось, що 18.01.2018 між сторонами відбулась зустріч з предметом обговорення взаємодії сторін за Договором, за результатами якої було складено протокол. Також позивач пропонував відповідачу розглянути зміни до Договору, умови яких викладено у вигляді Договору про внесення змін від 25.01.2018 до Договору, який є додатком до листа. Відповідний лист позивача отриманий представником відповідача - ОСОБА_3, що підтверджується підписом останнього на титульній сторінці листа № 11 від 25.01.2018.

Листом №18 від 02.02.2018 відповідач надав відповідь на вищезазначеного листа позивача, в якому повідомив, що наданий позивачем на погодження протокол робочої зустрічі не відповідає результатам проведеної зустрічі, оскільки питання щодо діючих тарифів на юридичні послуги та питання можливості внесення змін до Договору були включені до порядку денного робочої зустрічі, що виключає можливість їх погодження, та повідомив, що у випадку наявності пропозиції щодо внесення змін до діючого Договору позивач має право ініціювати переговори з цього питання, а також повідомив позивача про наявність у нього заборгованості за грудень 2017, січень-лютий 2018 на загальну суму 150 000, 00 грн. Цей лист отриманий позивачем 05.02.2018, що підтверджується відтиском печатки ТОВ «Вісак» за вх. № 07.

Таким чином, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що в укладеному між сторонами Договорі не визначено, який саме перелік, склад, характер та порядок правової допомоги має надаватись відповідачем позивачу, а також порядок та форму надання відповідачем позивачу звітності про обсяги наданих юридичних послуг і їх вартість, не передбачено формування виконавцем первинних документів, які містили б відомості про господарську операцію за Договором, що свідчить про порушення сторонами приписів ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та вимог податкового законодавства.

Крім цього, як вище згадувалось, позивач посилався на умови п. 4.4 Договору, відповідно до якого у разі дострокового розірвання Договору із ініціативи замовника, замовник сплачує виконавцю грошову компенсацію у подвійному розмірі щомісячної оплати із розрахунку за кожен календарний місяць до дати закінчення згідно п. 6.2 Договору, а також стверджував, що як дострокове розірвання Договору, так і обов'язок щомісячної сплати значних грошових коштів за юридичні послуги, які не замовляються позивачем, тягнутиме за собою шкоду для позивача, яка значно перевищує витрати необхідні для виконання Договору, отже просив суд внести зміни до Договору.

Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміст господарського договору на підставі ст.180 ГК України становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Порядок зміни господарського договору врегульовано ст.188 ГК України, відповідно до якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Положеннями ст.652 ЦК України врегульовано зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. За приписами даної норми у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору в зв'язку з істотною зміною обставин допускається судом у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч.ч. 2, 4 ст. 652 ЦК України).

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають в ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Таким чином, закон пов'язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України умов при істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 21.02.2011 у справі № 3-10гс11 та від 19.02.2014 у справі № 6-146цс13.

За приписами п. 8.2 Договору його умови можуть бути змінені чи доповнені лише при взаємній згоді шляхом укладення додаткової угоди до Договору.

Твердження позивача (апелянта) про те, що при укладенні Договору сторонами не визначено, який саме перелік, склад, характер та порядок правової допомоги має надаватись відповідачем позивачу, а також порядок та форму надання відповідачем позивачу звітності про обсяги наданих юридичних послуг і їх вартість, не передбачено формування виконавцем первинних документів, які містили б відомості про господарську операцію за Договором, що свідчить про порушення сторонами приписів ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та вимог податкового законодавства, як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки в розділі 1 Договору сторони чітко визначили перелік, склад, характер та порядок послуг, які надаються за Договором, а саме погодили, що замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати послуги юридичного характеру, а саме: надання юридичних консультацій; представництво інтересів у цивільних, адміністративних та господарських справах; адвокатський захист у кримінальних провадженнях; представництво інтересів у підприємствах, організаціях, установах всіх форм власності тощо; також інші юридичні послуги.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, згідно якої ціна встановлюється за домовленістю сторін, сторони в розділу 3 Договору визначили вартість послуг в розмірі 50 000, 00 грн на місяць, які сплачуються замовником до п'ятого числа кожного поточного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця або шляхом внесення замовником коштів особисто готівкою.

З приводу доводів позивача (апелянта) про те, що Договором не передбачено формування виконавцем первинних документів, які містили відомості про господарську операцію, відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

За змістом цієї ж статті господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг, тобто у даному випадку не визначення сторонами у договорі формування виконавцем первинних документів, які містили відомості про господарську операцію за договором не свідчить про істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, як підставу для внесення змін до договору, враховуючи що закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України.

З приводу твердження позивача з посиланням на п. 4.4 Договору про те, що як дострокове розірвання договору, так і обов'язок щомісячної сплати значних грошових коштів за юридичні послуги, які не замовляються позивачем, тягнутиме за собою шкоду для позивача, яка значно перевищує необхідні для виконання договору затрати, суд першої інстанції вірно зазначив, що підписуючи Договір позивач фактично підтвердив узгоджені сторонами умови, в тому числі й п. 4.4 Договору.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладення договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Отже, укладаючи Договір сторони діяли за взаємної згоди та за відсутності законодавчих заборон на укладення такої угоди.

Наданий позивачем протокол зустрічі щодо обговорення подальшої співпраці між ТОВ «Вісак» та ТОВ «Юридична фірма «П.Р.С. і компанія» за Договором, відповідно до якого сторонами обговорювалось питання можливості внесення змін до нього, вірно не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки зазначений протокол не містить підпису уповноваженого представника ТОВ «Юридична фірма «П.Р.С. і компанія» ОСОБА_3

Разом цим, в матеріалах справи наявний протокол реєстрації представників сторін, які прибули на зустріч 18.01.2018, підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін, згідно якого предметом зустрічі було обговорення подальшої співпраці між ТОВ «Вісак» та ТОВ «Юридична фірма «П.Р.С. і компанія» на підставі Договор (в т.ч. обговорення порушених в листі № 3 від 11.01.2018 питань).

Стосовно обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що за приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм дає змогу вважати, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушеного права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, в розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України, визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 цієї ж Конвенції право на ефективний спосіб захисту прав, що означає право особи на пред'явлення в суді такої вимоги на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Таким чином, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту, позивач повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ГПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити в рішенні за межі позовних вимог.

В той же час, вимоги позивача про зобов'язання ТОВ «Юридична фірма «П.Р.С. і компанія» внести зміни до укладеного між сторонами Договору шляхом підписання Договору про внесення змін до нього в редакції, викладеній в прохальній частині позовної заяви № 30 від 14.03.2018 не відповідають встановленим способам захисту порушеного права позивача згідно ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, адже внесення змін до Договору має відбуватися лише за згодою сторін, а у випадку, коли певної згоди не досягнуто, заінтересована сторона вправі звернутися до суду, а суд не може зобов'язати відповідача підписати договір про внесення змін до Договору, а вправі лише встановивши наявність/відсутність чотирьох визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України умов, з'ясувавши зміст кожної окремо взятої умови Договору, як підставу для внесення змін до нього та дослідивши надану позивачем редакцію договору про внесення змін, викласти в резолютивній частині рішення суду редакцію відповідного договору про внесення змін до Договору.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для внесення змін до Договору та задоволення позову.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції вимог матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісак» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі № 910/3002/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/3002/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.01.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко