ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2080/18
Господарський суд Одеської області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Цісельський К.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Олійник В.В.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агробізнес-Інвест" до Фермерського господарства ,,Прогресагро" про стягнення 663578,01 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.09.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/2080/18, призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 23.10.2018 р.

Іншою ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.09.2018 р. відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю ,,Агробізнес-Інвест" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.10.2018 р. відкладено підготовче засідання на 15.11.2018 р.

Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 15.11.2018 р.: відмовлено Фермерському господарству ,,Прогресагро" у задоволенні заяви про врегулювання спору за участю судді; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 27.12.2018 р.; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 29.11.2018 р.

Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 29.11.2018 р.: відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю ,,Агробізнес-Інвест" у задоволенні заяви про забезпечення доказів; відмовлено у задоволенні заяви Фермерського господарства ,,Прогресагро" про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агробізнес-Інвест"; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 18.12.2018 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.11.2018 р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агробізнес-Інвест" про витребування доказів, витребувано у Балтської ДПІ Подільського управління ГУ ДФС у Одеській області: інформацію стосовно розбіжностей між сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту за період з 14.04.2015 р. по теперішній час між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Агробізнес-Інвест" та Фермерським господарством ,,Прогресагро"; копії поданих Фермерським господарством ,,Прогресагро" податкових декларацій з податку на додану вартість з додатками, а саме додатком 5, за вересень 2015 р., травень 2016 р., грудень 2016 р., жовтень 2017 р.

Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 р.: відмовлено Фермерському господарству ,,Прогресагро" у задоволенні заяви про призначення експертизи; відмовлено Фермерському господарству ,,Прогресагро" у задоволенні заяви про витребування доказів, зобов'язано представника позивача надати суду для огляду документи, названі в клопотанні, відповідно до ч.6 ст.91 ГПК України; закрито підготовче провадження та призначено справу № 916/2080/18 до судового розгляду по суті на 27.12.2018 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.12.2018 р. відкладено розгляд справи на 24.01.2019 р.

Відповідач повідомлений про час і місце проведення судових засідань, у т.ч. того, в якому ухвалено рішення, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, направлених на юридичну адресу Фермерського господарства ,,Прогресагро" та адресу його представника, проте останній в засідання суду 24.01.2019 р. з невідомих причин не з'явився.

Згідно із приписами ст.ст.233,240 ГПК України в судовому засіданні 24.01.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Агробізнес-Інвест" (далі - ТОВ ,,Агробізнес-Інвест") звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства ,,Прогресагро" (далі - ФГ ,,Прогресагро") про стягнення заборгованості у розмірі 663578,01 грн, з яких 232275,10 грн основного боргу, 196611,08 грн пені, 142785,78 грн штрафу, 73567,05 грн інфляційних нарахувань, 18339,00 грн 3% річних, вказуючи на невиконання відповідачем умов договорів поставки від 14.04.2015 р. № 14/04-102, від 01.04.2016 р. № 01/04-101, від 15.03.2017 р. № 15/03-103 в частині оплати вартості поставленого товару. Крім того позивач просить стягнути з Фермерського господарства ,,Прогресагро" 10000,00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу, а також 10028,68 грн судового збору.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ ,,Агробізнес-Інвест" посилається на приписи ст.193 ГК України, ст.ст.526,530,625,692 ЦК України, лист Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р, п.п.1.7, 3.1, 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. № 14, умови названих вище договорів, видаткові накладні від 25.09.2015 р. № 314, від 25.05.2016 р. № 252, від 27.05.2016 р. № 265, від 02.12.2016 р. № 528, від 09.10.2017 р. № 728, акти приймання-передачі продукції, рахунки на оплату тощо.

Відповідач відзив на позов у вигляді окремо оформленого документа не подав, проте в письмових заявах про призначення експертизи та про зменшення розміру штрафних санкцій заперечує факти отримання товару від позивача, а також підписання керівником документів, які, на думку ТОВ ,,Агробізнес-Інвест", підтверджують здійснення поставок.

Крім того в заяві про зменшення розміру штрафних санкцій ФГ ,,Прогресагро" просить зменшити пеню, штраф, інфляційні нарахування, 3% річних щонайменше як у три рази, т.я.: їх розмір значно перевищує основний борг; позивач на виконання п.5.5 договорів жодного разу не звертався до відповідача з претензією з метою з'ясування причини прострочення оплати за нібито поставлену продукцію; позовна заява надіслана до суду в передостанній день для звернення з нею.

Окремо відповідачем подано письмову заяву, згідно якої просить відмовити в стягненні витрат позивача на правничу допомогу.

ТОВ ,,Агробізнес-Інвест" в письмових запереченнях на заяву про призначення експертизи зазначено, що поставка відповідачу товару, вартість якого заявлено до стягнення, підтверджується, зокрема, листом Ірпінського управління ГУ ДФС у Київській області від 28.11.2018 р. № 9320/10-36-56, де вказано про віднесення ФГ ,,Прогресагро" до податкового кредиту тих же сум ПДВ, що і ТОВ ,,Агробізнес-Інвест" до податкового зобов'язання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи та нормам українського законодавства, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

14.04.2015 р., 01.04.2016 р., 15.03.2017 р. між ТОВ ,,Агробізнес-Інвест" (Продавець) та ФГ ,,Прогресагро" (Покупець) укладено договори поставки №№ 14/04-102, 01/04-101, 15/03-103 (Договори), відповідно до п.1.1 яких Продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність Покупця (поставити) товар (добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення, засоби захисту рослин), а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти товар та оплатити його вартість.

Факт поставки та передачі товару від Продавця до Покупця фіксується шляхом складання та підписання накладних (або актів приймання-передавання) повноважними представниками сторін. З моменту підписання сторонами накладних до Покупця переходить право власності на товар та ризики його випадкового знищення або пошкодження (п.1.4 Договорів).

Покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок Продавця… (п.2.2 Договорів).

Термін оплати: оплата товару проводиться в терміни, які вказані в специфікаціях до договору (п.2.5 Договорів).

Покупець зобов'язаний сплатити вартість товару в установлені терміни та у визначеному порядку (п.3.3 Договорів).

…Приймання товару Покупцем за кількістю підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною… (п.4.3 Договорів).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.7.1 Договорів).

На виконання Договорів Продавцем поставлено, а Покупцем прийнято товар (добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення, засоби захисту рослин) на загальну суму 232275,10 грн, що підтверджується: видатковими накладними від 25.09.2015 р. № 314 на суму 158032,00 грн (договір поставки від 14.04.2015 р. № 14/04-102), від 25.05.2016 р. № 252 на суму 28602,00 грн (договір поставки від 01.04.2016 р. № 01/04-101), від 27.05.2016 р. № 265 на суму 16707,60 грн (договір поставки від 01.04.2016 р. № 01/04-101), від 02.12.2016 р. № 528 на суму 7393,50 грн (договір поставки від 01.04.2016 р. № 01/04-101), від 09.10.2017 р. № 728 на суму 21540,00 грн (договір поставки від 15.03.2017 р. № 15/03-103); актами приймання-передачі продукції від 25.09.2015 р. № 2, від 25.05.2016 р. № 6, від 27.05.2016 р. № 8, від 02.12.2016 р. № 13, від 09.10.2017 р. № 7; рахунками на оплату.

Договори, видаткові накладні, акти приймання-передачі продукції підписано представниками та скріплено печатками контрагентів.

Неоплата ФГ ,,Прогресагро" вартості товару спричинила подачу ТОВ ,,Агробізнес-Інвест" позову до господарського суду в рамках провадження у даній справі.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст.530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із приписами ч.ч.1 та 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов'язання, підставами яких є письмові Договори поставки.

При цьому ТОВ ,,Агробізнес-Інвест" як Продавцем виконано належним чином взяті на себе обов'язки та поставлено товар на загальну суму 232275,10 грн, що підтверджується дослідженими в описовій частині рішення видатковими накладними та актами приймання-передачі продукції.

В свою чергу ФГ ,,Прогресагро" в порушення приписів ст.ст.525,526,610,629,692,712 ЦК України, ст.193 ГК України та умов Договорів не оплатило вартість отриманого товару, не дивлячись на те, що з урахуванням ч.2 ст.530 ЦК України, ч.1 ст.692 ЦК України строк виконання зобов'язань за Договорами на цю суму настав. До наведеного висновку суд дійшов, з'ясувавши, що специфікації, в яких згідно п.2.5 Договорів мав бути визначений строк оплати, не складались, в зв'язку з чим на підставі ч.2 ст.530 ЦК України та ч.1 ст.692 ЦК України обов'язок сплатити вартість товару у Покупця виник негайно після його прийняття.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 232275,10 грн основного боргу підлягає задоволенню.

Не приймаються до уваги доводи ФГ ,,Прогресагро", викладені в заяві про призначення експертизи, щодо неотримання ним товару від позивача, а також непідписання його керівником підтверджуючих поставку документів, оскільки з наявних в матеріалах справи листа Ірпінського управління ГУ ДФС у Київській області від 28.11.2018 р. № 9320/10-36-56 та наданих на виконання ухвали суду від 29.11.2018 р. податкових декларацій відповідача з податку на додану вартість, листа Подільського управління ГУ ДФС в Одеській області від 22.01.2019 р. № 1357/9/15-32-55-12-08 вбачається, що ФГ ,,Прогресагро" віднесено до податкового кредиту ті ж суми ПДВ, що і ТОВ ,,Агробізнес-Інвест" до податкового зобов'язання, що свідчить про відображення у звітності відповідача господарських операцій, заборгованість за якими стягується в рамках провадження у даній справі, а, відтак, про реальне здійснення названих у позові поставок.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) платежів Покупець сплачує на користь Продавця штраф у розмірі 2% на місяць від суми несплаченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Сума простроченого платежу визначається ціною товару (її частиною), яку Покупець сплатив із запізненням. Якщо на момент подання Продавцем вимоги або позову до суду щодо сплати Покупцем пені, ціна товару (її частина) не сплачена Покупцем, сума несплаченої ціни товару (її частини), для розрахунку пені, визначається відповідно до встановлених договором правил на день подання вимоги або позову щодо сплати пені (п.5.2 Договорів).

Сторони домовились, що згідно ч.6 ст.232 ГКУ позовна давність до вимог про сплату (стягнення) штрафних санкцій (пені), нарахованих відповідно до умов цього договору, становить три роки. Нарахування та сплата штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання за цим договором, не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п.5.3 Договорів № 14/04-102, № 01/04-101).

Крім того згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведене та те, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару, господарський суд дійшов висновку, що ФГ ,,Прогресагро" має сплатити:

- 193270,90 грн пені, визначеної на підставі п.5.2 Договорів, з яких: 154832,40 грн нараховано за період з 26.09.2015 р. по 21.09.2018 р. на суму 158032,00 грн (фактично розмір пені за вказаний період складає 154840,20 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 19804,32 грн - за період з 26.05.2016 р. по 21.09.2018 р. на суму 28602,00 грн (фактично розмір пені за вказаний період складає 19816,43 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 11534,23 грн - за період з 28.05.2016 р. по 21.09.2018 р. на суму 16707,00 грн (фактично розмір пені за вказаний період складає 11541,39 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 3906,13 грн - за період з 03.12.2016 р. по 21.09.2018 р. на суму 7393,00 грн (фактично розмір пені за вказаний період складає 3912,58 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 3193,82 грн - за період з 10.10.2017 р. по 09.04.2018 р. (позивач без урахування ч.6 ст.232 ГК України помилково останнім днем прострочення вказує 21.09.2018 р., адже договором поставки від 15.03.2017 р. № 15/03-103 не передбачено можливість нарахування штрафних санкцій за період більший, ніж 6 місяців) на суму 21540,00 грн;

- 18338,95 грн 3% річних, визначених на підставі ст.625 ЦК України, з яких: 14170,92 грн нараховано за період з 26.09.2015 р. по 21.09.2018 р. на суму 158032,00 грн; 1994,00 грн - за період з 26.05.2016 р. по 21.09.2018 р. на суму 28602,00 грн (фактично розмір 3% річних за вказаний період складає 1994,46 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 1162,00 грн - за період з 28.05.2016 р. по 21.09.2018 р. на суму 16707,00 грн (фактично розмір 3% річних за вказаний період складає 1162,26 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 399,00 грн - за період з 03.12.2016 р. по 21.09.2018 р. на суму 7393,00 грн (фактично розмір 3% річних за вказаний період складає 399,78 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 613,00 грн - за період з 10.10.2017 р. по 21.09.2018 р. на суму 21540,00 грн (фактично розмір 3% річних за вказаний період складає 614,33 грн, проте позивач просить менше, що є його правом);

- 72718,79 грн інфляційних втрат, визначених на підставі ст.625 ЦК України, з яких: 58061,92 грн нараховано за період з 26.09.2015 р. по 21.09.2018 р. (жовтень 2015 р. - вересень 2018 р.) на суму 158032,00 грн; 7436,00 грн - за період з 26.05.2016 р. по 21.09.2018 р. (червень 2016 р. - вересень 2018 р.) на суму 28602,00 грн (фактично розмір інфляційних нарахувань за вказаний період складає 8084,04 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 4343,52 грн - за період з 28.05.2016 р. по 21.09.2018 р. (червень 2016 р. - вересень 2018 р.) на суму 16707,00 грн (фактично розмір інфляційних нарахувань за вказаний період складає 4722,05 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 1394,62 грн - за період з 03.12.2016 р. по 21.09.2018 р. (грудень 2016 р. - вересень 2018 р.) на суму 7393,00 грн (фактично розмір інфляційних нарахувань за вказаний період складає 1561,58 грн, проте позивач просить менше, що є його правом); 1482,73 грн - за період з 10.10.2017 р. по 21.09.2018 р. (жовтень 2017 р. - вересень 2018 р.) на суму 21540,00 грн (фактично розмір інфляційних нарахувань за вказаний період складає 1920,17 грн, проте позивач просить менше, що є його правом);

- 140631,78 грн штрафу, визначеного в п.5.2 Договорів як 2% за місяць прострочення, з яких: 110622,40 грн нараховано на суму 158032,00 грн за 35 місяців; 15445,08 грн - на суму 28602,00 грн за 27 місяців; 9022,10 грн - на суму 16707,00 грн за 27 місяців; 2957,40 грн - на суму 7393,00 грн за 20 місяців; 2584,80 грн - на суму 21540,00 грн за 6 місяців (позивач згідно ч.6 ст.232 ГК України помилково не врахував, що договором поставки від 15.03.2017 р. № 15/03-103 не передбачено можливість нарахування штрафних санкцій за період більший, ніж 6 місяців).

Відтак, позов про стягнення пені, 3% річних, інфляційних нарахувань та штрафу слід задовольнити частково в зв'язку з допущеними арифметичними та методологічними помилками в їх розрахунку.

Стосовно викладеного в заяві відповідача прохання зменшити розмір штрафних санкцій господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати в т.ч. ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Вказані обставини встановлюються на підставі поданих боржником доказів.

З огляду на те, що відповідачем не надано будь-яких документальних підтверджень наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, те, що ФГ ,,Прогресагро" не сплачує більшу частину основного боргу більше трьох років, у зв'язку з чим стягнуті цим рішенням 193270,90 грн пені та 140631,78 грн штрафу не можна вважати безпідставним збагаченням ТОВ ,,Агробізнес-Інвест", те, що зменшення за рішенням суду розміру 3% річних та інфляційних нарахувань чинним законодавством взагалі не передбачено, а також те, що досудове врегулювання спору та подача позовної заяви в передостанній день для звернення з нею являються правами ТОВ ,,Агробізнес-Інвест", реалізація яких на розмір штрафних санкцій жодним чином не впливає, господарський суд у задоволенні заяви відповідача, поданої з посиланням на приписи ст.233 ГК України, відмовляє.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України ,,Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI (із змінами) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивачем внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, його витрати по сплаті судового збору підлягають частковому поверненню з державного бюджету, а саме в сумі 75,01 грн. Повернення судового збору може бути здійснено за клопотанням позивача як-то передбачено ч.1 ст.7 Закону України ,,Про судовий збір". Решта судового збору, сплаченого під час подачі позову, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 9858,53 грн.

Витрати позивача на правничу допомогу будуть розподілені після ухвалення рішення по справі, адже ТОВ ,,Агробізнес-Інвест" 27.12.2018 р. подано до суду відповідну заяву за правилами ст.221 ГПК України. Під час розподілення витрат на правничу допомогу суд надасть оцінку доводам, викладеним у письмовій заяві, в якій ФГ ,,Прогресагро" просить відмовити в покладанні на нього цих судових витрат.

Керуючись ст.ст.129,232,233,238,240,241 ГПК України, вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства ,,Прогресагро" (66133, Одеська обл., Балтський р-н, с. Плоске, вул. Кудрявцева, буд. 150, код 37343050) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агробізнес-Інвест" (08054, Київська обл., Макарівський р-н, с. Соснівка, вул. Леніна, буд. 40, код 35423563) 232275/двісті тридцять дві тисячі двісті сімдесят п'ять/грн 10 коп. основного боргу, 193270/сто дев'яносто три тисячі двісті сімдесят/грн 90 коп. пені, 18338/вісімнадцять тисяч триста тридцять вісім/грн 95 коп. 3% річних, 72718/сімдесят дві тисячі сімсот вісімнадцять/грн 79 коп. інфляційних нарахувань, 140631/сто сорок тисяч шістсот тридцять одну/грн 78 коп. штрафу та 9858/дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят вісім/грн 53 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання його повного тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30 січня 2019 р.

Суддя Л.В. Лічман