ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" січня 2019 р. Cправа № 902/536/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер", м.Біла Церква, Київська область

до: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод", м. Погребище, Вінницька область

за участю, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тетерівське МГ", м. Київ

про відшкодування 615 020,82 грн збитків в порядку регресу

За участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_2, ордер про надання правової допомоги МК № 65521 від 29.08.2018 р., посвідчення адвоката № 313 від 25.08.2016 р.

відповідача: ОСОБА_3, НОМЕР_1 виданий Погребищенським РВ УМВС України у Вінницькій обл. від 25.09.2001 р.

третьої особи (ТОВ "Тетерівське МГ"): не з'явився.

присутні: ОСОБА_4, НОМЕР_2 дійсний до 23.08.2027 р.

ОСОБА_5, паспорт серії НС 113682 виданий Драбівським РВ УМВС України в Черкаській області 25.09.1996 р.

В С Т А Н О В И В :

29.08.2018 р. на адресу Господарського суду Вінницької області позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" за участю, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тетерівське МГ" про відшкодування 615 020,82 грн збитків в порядку регресу.

Ухвалою від 31.08.2018 р. позовну заяву б/н від 22.08.2018 р. залишено без руху.

10.09.2018 р. до суду надійшов лист позивача б/н від 04.09.2018 р. про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.09.2018 р. відкрито провадження у справі № 902/536/18 та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 17.10.2018 р. Також даною ухвалою вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

12.10.2018 р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 11.10.2018 р., в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Додатком до відзиву додано ряд документів.

Ухвалою суду від 17.10.2018 р. відкладено підготовче засідання до 19.11.2018 р. Також даною ухвалою продовжено строк підготовчого провадження передбачений ч. 3 ст. 177 ГПК України на 30 днів.

19.11.2018 р. через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання б/н від 19.11.2018 р. (вх.канц. № 02.1-34/9048/18 від 19.11.2018 р.) в якому останній просить суд витребувати від позивача оригінал додаткової угоди від 03.12.2012 р. № 03122012 до договору оперативного лізингу № РС 01082012 від 01.08.2012 р. та інших наданих до позовної заяви документів для огляду.

Ухвалою суду від 19.11.2018 р. відкладено підготовче засідання до 13.12.2018 р.

Однак, у зв'язку із перебуванням 13.12.2018 р. судді Банаська О.О. у незапланованій відпустці розгляд справи ухвалою суду від 11.12.2018 р. призначено на 17.12.2018 р.

13.12.2018 р. на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача (вх.канц. № 02.1-34/9886/18 від 13.12.2018 р.), в якому останній підтримує заявлені позовні вимоги та просить задоволити позов повністю. Додатком до відповіді подано ряд документів.

В судовому засіданні 17.12.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 17.12.2018 р. призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.12.2018 р.

17.12.2018 р. до суду від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 17.12.2018 р., в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв'язку з відсутністю можливості уповноваженого представника з'явитись в судове засідання.

17.12.2018 р. до суду від представника позивача надійшла про збільшення розміру позовних вимог б/н та без дати (вх.канц. № 02.1-34/10029/18 від 17.12.2018 р.), в якій останній просить суд стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" 803 832,21 грн збитків.

Ухвалою суду від 17.12.2018 р. відкладено судове засідання до 10.01.2019 р.

04.01.2019 р. на адресу суду від третьої особи (ТОВ "Тетерівське МГ") надійшли письмові пояснення б/н від 30.12.2018 р., в яких останній зазначає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

10.01.2019 р. на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання № 09/01 від 09.01.2019 р., в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв'язку з відсутністю можливості з'явитись в судове засідання, оскільки приймає участь в іншому судовому засіданні в м. Київ.

Ухвалою суду від 10.01.2019 р. відкладено судове засідання до 17.01.2019 р.

11.01.2019 р. на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання № 09/01 від 09.01.2019 р., в зв'язку з відсутністю можливості з'явитись в судове засідання, оскільки приймає участь в іншому судовому засіданні в м. Київ.

15.01.2019 р. до суду від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 15.01.2019 р. (вх.канц. № 02.1-34/328-19 від 15.01.2019 р.), в якому останній просить суд витребувати у позивача оригінал додаткової угоди від 03.12.2012 р. № 03122012 до оперативного лізингу № РС від 01.02.2012 р. та інших наданих до позовної заяви документів для огляду.

17.01.2019 р. від представника від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення б/н від 17.01.2019 р.

В судове засідання 17.01.2019 р. представник третьої особи (ТОВ "Тетерівське МГ") не з'явився, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином - ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

При неявці в судове засідання третьої особи суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане третя особа не була позбавлена права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 10.01.2019 р. про відкладення розгляду справи по суті у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання сторін.

При цьому суд приймає до уваги, що в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштових відправлень, якими зафіксовано отримання відповідачем та третіми особами ухвал суду по вказаній справі, що свідчить про поінформованість останніх про перебування вказаної справи в провадженні Господарського суду Вінницької області.

Також суд наголошує на тому, що на момент проведення судового засідання зі сторони третьої особи не було подано будь-яких клопотань, заяв пов'язаних із розглядом справи.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з відповідачем ОСОБА_6 оперативного лізингу № РС 01082012 від 01.08.2012 р. відповідно до якого ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" (лізингодавець) передано у користування (оренду) ТОВ "Росер" (лізингоодержувач) обладнання ТОВ "Погребищенський маслосирзавод", передбачене додатком 1 до Договору.

Як вказує позивач, на виконання умов Договору № РС 01082012 протягом жовтня 2012 р. - травня 2013 р. ним перераховано відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 665 009,48 грн на підставі платіжних доручень, в призначеннях платежу яких зазначено: "оплата згідно договору № РС 01082012 від 01.08.2012 р. (часткова орендна плата за Договором № РСО1082012 від 01.08.2012 р.). В підтвердження зазначених платежів між сторонами підписано акт звіряння розрахунків про відсутність між сторонами заборгованості за Договором № РСО1082012 від 01.08.2012 р. за період з жовтня 2012 р. по лютий 2013 р.

Також, протягом зазначеного вище строку оренди, за твердженням позивача, ним було відновлено основні агрегати виробництва, проведено ремонт виробничих та додаткових приміщень, відновлено і доповнено клієнтську базу, зменшено заборгованість підприємства до 1,5 млн. грн, збільшено кількість працівників підприємства до 75 чоловік. Загалом сума вкладень на поліпшення виробничих потужностей переданого обладнання складає згідно фінансових документів 1 200 000,00 грн.

В той же час, 20.04.2013 р. працівники ТОВ "Росер" прибувши на ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" не були допущені на територію заводу. При цьому представник відповідача (директор ОСОБА_3М.), не попередивши завчасно, заборонив допуск до обладнання представникам позивача та оголосив про розірвання угоди між ним та відповідачем.

Крім того, 04.06.2013 р. без погодження із позивачем в порушення п. 18.6. Додаткової Угоди № 03122012 від 03.12.2012. Договору РСО1082012 було відступлено частки уставного фонду ОСОБА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Після цього, як зазначає позивач, на підставі Договору купівлі-продажу частки будівель та споруд від 22.10.2013 р. між ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" та ТОВ "Тетерівське МГ" відповідачем було незаконно відчужено основні фонди підприємства, зокрема, що становлять предмет Договору № РС 01082012.

З огляду на фактичну неможливість повноцінно використовувати обладнання згідно Договору № РС 01082012, за твердженням позивача не було вчасно передано ТОВ "Рихальський завод сухого молока" молоко сухе знежирене у строк та у кількості, передбаченими умовами Договору № 15052013.

На підтвердження зазначеного факту було складено пояснювальну записку працівника ТОВ "Рихальський завод сухого молока" ОСОБА_8, якого було не допущено здійснити в'їзд до на територію ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" задля отримання відповідної партії виготовленої продукції згідно Договору № 15052013.

На підставі постанови Вищого господарського суду України від 13.07.2016 р. у справі № 911/4924/15 за позовом ТОВ "Рихальський завод сухого молока" до ТОВ "Росер" було стягнуто 615 020,82 грн збитків.

Вказана постанова Вищого господарського суду України виконана позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 269973929 від 05.08.2016 р.

Також позивач зазначає, що ТОВ "Росер" звертався до Господарського суду Вінницької області з позовом ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" про усунення перешкод у користуванні обладнанням згідно Договору оперативного лізингу № РС 01082012 від 01.08.2012 р. за результатом якого судом було прийнято рішення у справі № 902/221/14 від 02.04.2014 р. залишено без змін постановою апеляційної інстанції про задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином, згідно тверджень позивача, відповідач фактично з травня 2013 р. перешкоджав йому у доступі до обладнання, переданого згідно Договору № РС 01082012, чим порушив договірні зобов'язання та завдав ТОВ "Росер" збитки у розмірі 615 020,82 грн., які підлягають до стягнення з відповідача в порядку регресу.

В якості правової підстави позову позивач, з поміж іншого, зазначає положення ст.ст. 16, 22, 256, 257, 611, 651, 1166, 1191 ЦК України, ст.ст. 193, 222, 224, 225, 228 ГК України.

У відзиві на позовну заяву відповідач заявлений позов не визнає та просить суд відмовити у його задоволені повністю заперечує, вказуючи наступні обставини:

- обладнання не передано позивачу, оскільки сторонами договору, так і не було досягнуто згоди щодо його асортименту та кількості та в зв'язку з невиконанням позивачем п. 1.2 договору оперативного лізингу № РС 01082012 від 01.08.2012 р.

- позивачем не отримано всіх дозвільних документів необхідних для повного комплексу виробництва, транспортування, переробки, зберігання та реалізації, ввезення на митну територію та вивезення з митної території України молока, молочної сировини та молочної продукції, в зв'язку з чим він не міг виготовляти сухе молоко у законному порядку;

- у постанові Вищого господарського суду України від 25.12.2013 р. у справі № 902/1048/13 встановлено дійсність договору оперативного лізингу № РС 01082012 від 01.08.2012 р., а не факт передачі за ним обладнання;

- твердження позивача про те, що ним здійснено ремонт обладнання та приміщень відповідача є безпідставними, оскільки відповідач за власні кошти здійснює поточний ремонт свого майна і не надавав згоди позивачу на проведення будь-якого ремонту свого майна, про даний факт свідчить відсутність у позивача документів, які свідчили про виконання ним відповідних робіт та їх приймання відповідачем;

- позивач зазначаючи у позові про не допуск 20.04.2013 р. працівників ТОВ "Росер" на територію відповідача, в той же час через місяць 15.05.2013 р. ним укладено договір № 15052013 з ТОВ "Рихайлівський завод сухого молока" на переробку давальницької сировини вказавши в ньому, що місцем відвантаження молока є місцезнаходження відповідача;

- довільне тлумачення умов договору оперативного лізингу щодо заборони засновникам (учасникам) відповідача відчужувати свої части у статутному капіталі ТОВ "Погребищенський маслосирзаод" оцінюється критично, оскільки керівники відповідача не має законного права укладати договори, які містять заборону чи обмеження його засновникам вільно володіти, користуватись, розпоряджатись своїми частками в статутному капіталі. Крім того, заборона щодо відчуження части стосується частки, якою володіє чи буде володіти відповідач, я підприємств, а не його засновники (учасники);

- питання правомірності укладення відповідачем договору купівлі-продажу частини нерухомого майн розглядались Господарським судом Вінницької області справі № 902/1821/14, в якій рішення залишено в силі судом апеляційної та касаційної інстанції;

- позивачем не доведено, що збитки було нанесено йому саме внаслідок неправомірних дій відповідача;

- позивач свідомо не вказує у позовній заяві про те, що останні раніше звертався до суд з позовом з вимогами до відповідача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 р. у справі № 902/641/15 відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Росер" про стягнення з ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" 1 662 523 грн 80 коп. упущеної вигоди;

- матеріали справи не дають підстав вважати, що позивач належним чином вживав заходи спрямовані на отримання доходів, а навпаки, знаючи про відсутність можливості використовувати обладнання з виготовлення молочної продукції, останній свідомо укладав договори з своїм контрагента на реалізацію цієї продукції;

- задоволення судом даного позову стосовно регресної вимоги призведе до нівелювання рішення по справі № 902/641/15 від 07.07.2015 р., яке набрало законної сили 24.07.2015 р.;

- позивачем не доведено у позові, що внаслідок невиконання відповідачем будь-якого договору, укладеного з позивачем, йому було нанесено збитки в сумі 615 020 грн 82 коп.;

- збитки, які в порядку регресу просить стягнути позивач не можуть бути йому відшкодовані за рахунок відповідача, оскільки відсутня вин останнього у їх настанні, а дії відповідача щодо недопущення позивача до обладнання правомірні.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами відповідача наведеним відзиві, зазначаючи наступне:

- отримання дозвільних документів за Договором № РС 01082012 від 01.08.2012 р. відноситься до обов'язків саме лізингодавця, а лізингоодержувач сприяє лише отриманню вказаних документів;

- відповідач помилково зазначає, що постанова Вищого господарського суду України від 25.12.2013 р. у справі № 902/1048/13 встановлює дійсність договору, а не факт передачі за ним обладнання. Проте у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 21.10.2013 р., що підтримана зазначеною постановою касаційної інстанції чітко зазначено, що не зважаючи на відсутність додатку 1 до договору сторони фактично виконували взаємні зобов'язання, зокрема, відповідач надав в (оренду) оперативний лізинг позивачеві майно, а останній прийняв його, використовував та оплачував вартість користування;

- вартість оренди обладнання складає 50 відсотків прибутку після сплатити усіх обов'язків платежів, а також витрат, пов'язаних з обслуговуванням обладнання. Таким чином, той факт, що позивачем перераховувалися відповідні кошти за оренду обладнання уже включає сум витрат на поточне поліпшення обладнання;

- жодних письмових повідомлень щодо розірвання договору № РС01082012 позивач не отримував та належно повідомлений не був. Відповідач не усунув в належному порядку із застосуванням закріпленої договором процедури позивача від користування або експлуатації обладнання. Договір розірваний не був, продовжував свою дію, а відповідач своїми дія порушив умови договору;

- щодо довільного тлумачення умов Договору, відповідач у даному твердженні невірно зазначив викладені в позовні заяві положення, оскільки в тексті позову зазначено: по-перше на підставі договору купівлі-продажу части будівель та споруд від 22.0.2013 р. було незаконно відчужено основні фонди підприємства, зокрема, що становлять предмет Договору № РС 01082012. Водночас чітко зазначено про невідповідність даних дій межам повноважень керівника відповідача;

- посилання у відзиві на висновки викладені у рішенні суду у справі № 902/181/14 від 11.03.2015 р. є не зовсім вірним, оскільки в позовній заяві йде мова про порушення прав та законних інтересів ТОВ "Росер", що призвели до неможливості виконання зобов'язань перед третіми особами (зокрема ТОВ "Рихальський завод сухого молока"), а не питання недійсності відповідного правочину;

- щодо позиції відповідача про те, що позивачем не доведено нанесення йому збитків внаслідок неправомірних дій відповідача - обов'язок доказування покладається на сторону, що посилається на певні юридичні факти, що обґрунтовують її вимоги та заперечення;

- стосовно посилання відповідача на висновки суду викладені у рішенні від 07.07.2015 р. у справі № 902/641/15 - предмет і підстави позову у згаданій справі є різними за своєю правовою природою предмету і вимогам у даній справі;

- у відзиві відповідачем зазначено, що позивачем у позові не вказано норм законодавства на підставі яких має бути задоволена регресна вимога позивача, однак позивач в якості правової підстави для стягнення збитків у порядку регресу посилається саме на ст. 228 ГК України та ст. 1191 ЦК України.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів, а також оглядом матеріалів справ № 902/1048/13, № 902/221/14, № 902/1821/14, № 902/641/15 слідує, що 01.08.2012 р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" (Лізингоотримувач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" (Лізингодавець) укладено договір оперативного лізингу № РС01082012 (а.с. 17-20, т.1).

Відповідно п. 1.1 Договору Лізингодавець надає Лізингоодержувачу право оренди (оперативного лізингу) обладнання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод". В оренду передається обладнання відповідно додатку № 1 до договору.

Лізингодавець передає обладнання у вигляді оперативного лізингу строком на 60 місяців (п. 3.1 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору вартість оренди обладнання складає 50 % прибутку після сплати усіх обов'язкових платежів, а також витрат, пов'язаних з обслуговуванням обладнання.

Ліщзингодавець забезпечує передачу обладнання в користування лізингоодержувача згідно із п. 2.2. Договору в належному технічному стані, що відповідає вимогам п. 4.1. Договору (п. 5.1. Договору).

Відповідно до п. 5.4. Договору документом для передачі обладнання лізингоодержувачу являється акт приймання-передачі, який підписується сторонами.

Передача обладнання здійснюється комісією в складі уповноважених представників лізиногодавця, лізингоодержувача. У випадку неповної передачі обладнання на кожну часткову передачу оформляється окремий акт приймання-передачі (п.п. 5.5.-5.6. Договору ).

Згідно із п. 5.7. Договору після підписання акту приймання - передачі обладнання, останнє рахується на балансі лізингодавця із визначенням, що дане обладнання взято в оренду.

Відповідно до п. 12.1 Договору лізингоодержувач повинен експлуатувати обладнання як добросовісний користувач. Він повинен отримати усі необхідні дозволи для використання обладнання, своєчасно проходити реєстрацію й інші необхідні процедури, дотримуватися правил експлуатації обладнання, виконувати рекомендації і інструкції лізингодавця, експлуатувати обладнання за цільовим призначенням і своєчасно проводити технічне обслуг.

Згідно платіжних доручень з призначенням платежу "оплата згідно договору № РС 01082012 від 01.08.2012р. (часткова орендна плата …)" позивачем протягом жовтня 2012 р. - травня 2013 р. перераховано відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 665 009 грн 48 коп.

В подальшому, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" 728 279 грн. безпідставно отриманих коштів.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 08.08.2013 р. у справі № 902/1048/13 позов задоволено. Вказане рішення мотивовано тим, що між сторонами у справі підписано договір оперативного лізингу, який фактично не був укладений, оскільки сторони не досягли згоди щодо його предмету через непідписання та непогодження додатку 1 до договору, який мав конкретизувати асортимент та кількість переданого у лізинг обладнання. Визнавши договір неукладеним, суд дійшов висновку, що кошти, сплачені позивачем, як орендна плата за таким договором, були набуті відповідачем безпідставно, тому з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог, суд задовольнив позов повністю, й стягнув з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" 728337 грн. 40 коп. безпідставно отриманих коштів та 14566 грн. 75 коп. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.10.2013 р. рішення господарського суду Вінницької області від 08.08.2013 р. у справі № 902/1048/13 в частинах задоволення позову про стягнення 728 337,40 грн. безпідставно отриманих коштів та 14 566,75грн. витрат зі сплати судового збору - скасовано та прийнято у цих частинах нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У мотивувальній частині постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 21.10.2013 р. у справі № 902/1048/13, залишеної без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2013 р. у справі № 902/1048/13, зазначено: "суд, оцінюючи докази в сукупності, дійшов висновку, що не зважаючи на відсутність укладеного між сторонами додатку 1 до договору № РС 01082012 від 01.08.2012 р., сторони фактично виконували взаємні зобовязання за цим договором, зокрема, відповідач надав в оренду позивачеві майно, а останній його прийняв, використовував та оплачував таке користування. Крім того встановлений факт укладення сторонами договору № РС 01082012 від 01.08.2012 року, який до того ж недійсним визнаний не був".

Окрім того, рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.04.2014 р. у справі № 902/221/14 задоволено позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" та зобовязано відповідача усунути перешкоди у користуванні обладнанням згідно договору оперативного лізингу № РС 01082012 від 01.08.2012 р., що знаходиться за адресою: 22220, м. Погребище, Вінницька область, вул. Київська, 61 шляхом забезпечення вільного доступу позивачу до обладнання переданого в оперативний лізинг. На виконання відповідного рішення 18.04.2014 року видано наказ.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.07.2014 р. вказане рішення суду залишено без змін.

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" звернулось до суду із заявою про зміну способу виконання рішення господарського суду від 02.04.14 р. по справі № 902/221/14.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 26.01.2015 р. відповідну заяву задоволено частково. Змінено спосіб виконання рішення від 02.04.2014 року у справі № 902/221/14, шляхом зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні обладнанням згідно договору оперативного лізингу № РС 01082012 від 01.08.2012 року, що знаходиться за адресою: 22220, м. Погребище, Вінницька область, вул. Київська, 61, згідно вказаного переліку майна, шляхом демонтажу замків державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Погребищенського районного управління юстиції, які перешкоджають використанню даного обладнання, встановлення нових замків, заборони будь-яким третім особам перешкоджати ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" користуванню майном переданим йому в оперативний лізинг згідно Договору РС 01082012 від 01.08.2012 р.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 р. у справі № 902/221/14 скасовано ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26.01.2015 року, відтак відмовлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду від 02.04.2014 року. При цьому в мотивувальній частині постанови зазначено: "обладнання відповідача за договором оперативного лізингу №РС 01082012 від 01.08.2012 року не передавалось відповідачу, про що свідчить відсутність у витребуваних апеляційним господарським судом матеріалах справи №902/221/14 підписаного сторонами акта приймання-передачі визначеного сторонами окремого обладнання відповідача, який відповідно до зазначеного договору не повинен був бути підписаний під час передачі окремого обладнання. З зазначеного випливає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не встановлювався перелік майна, який вказаний в оскаржуваній ухвалі. Рішенням суду від 02.04.2014 року також не зазначено жодної назви майна відповідача, а лише посилання на договір оперативного лізингу, укладений між позивачем та відповідачем, а також посилання на акт приймання-передачі, який у матеріалах відсутній".

Постановою Вищого господарського суду України від 12.08.2015 р. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2015 року у справі №902/221/14 залишено без змін.

Крім того, у травні 2015 р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" подано позов до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" 1 662 523 грн 80 коп. упущеної вигоди з підстав недопущення відповідачем позивача до обладнання, яке передано йому в лізинг за договором оперативного лізингу №РС01082012 від 01 серпня 2012 року, укладеного між сторонами, призвело до завдання збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 1 662 523 грн. 80 коп.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 р. у задоволенні вказаного позову ТОВ "Росер" відмовлено повністю у зв'язку з ненаданням позивачем доказів, які б достовірно підтверджували вжиття позивачем комплексу заходів спрямованих на отримання доходів та наявності причинного зв'язку між поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди, відтак не доведенням складу цивільного правопорушення.

Також в матеріалах справи міститься постанова Вищого господарського суду України від 13.07.2016 р., у справі № 911/4924/15, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 р. у справі № 911/4924/15.

Зі змісту вказаної постанови касаційної інстанції слідує, що у листопаді 2015 р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" про стягнення 550 668 грн збитків.

Вказаний позов мотивовано тим, що 15.05.13 між ним (замовником) та ТОВ "Росер" (виконавцем) було укладено договір № 15052013, згідно якого виконавець зобов'язався за його дорученням здійснювати переробку давальницької сировини (молоко коров'яче знежирене) у готову продукцію (молоко сухе знежирене), а він - сплачувати вартість виконаних виконавцем робіт на умовах та в строки, що визначені договором.

20.05.13, 23.05.13 та 26.05.13, на виконання умов вказаного договору, ТОВ "Рихальський завод сухого молока" здійснено поставку виконавцю на переробку 166 647 кг. молока, з якого останнім виготовлено 13 350 кг. сухого молока та виставлено йому рахунки на оплату послуг на загальну суму 96 120 грн., яка була сплачена ТОВ "Рихальський завод сухого молока" в повному обсязі.

Посилаючись на ту обставину, що відповідачем не було передано йому оплачену ним готову продукцію, в зв'язку з чим ним було понесено збитки, ТОВ "Рихальський завод сухого молока", згідно заяви про уточнення позовних вимог від 25.01.15, заявлено до стягнення з ТОВ "Росер" 550 668 грн збитків.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.01.2016 р. залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 р. позов задоволено: стягнуто з ТОВ "Росер" на користь ТОВ "Рихальський завод сухого молока" 550 668 грн збитків.

З поміж іншого, при дослідженні матеріалів справи та інших судових справ судом встановлено, що 09.04.2013 р. між ТОВ "Росер" (Замовник) та ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" (Виконавець) укладено договір № 09/04/2013 на переробку давальницької сировини згідно з п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується обробляти, збагачувати та переробляти давальницьку сировину Замовника: молоко коров'яче знежирене у готову продукцію: молоко сухе знежирене (а.с.188-189, т.1 справи № 90281048/13).

Здача-приймання готової продукції здійснюється сторонами кожної п'ятниці за актом та видатковою накладною після повідомлення Замовника про готовність продукції до здачі. Пункт здачі-приймання готової продукції за кількістю і якістю - склад Виконавця (п.п.5.1, 5.2 Договору).

Підсумовуючи встановлені обставини вбачається, що підставою заявленого позову позивач визначив порушення відповідачем умов договору оперативного лізингу № РС 01082012 від 01.08.2012 р. у зв'язку з чим ним не було виконано зобов'язання за договором № 15052013 від 15.05.2013 р. укладеним з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока".

У подальшому це спричинило подання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" позову та стягнення з позивача в судовому порядку 550 668 грн збитків, які було оплачено разом із сумою виконавчого збору і наразі в порядку регресу заявлені до відповідача.

Надаючи оцінку встановленим обставинам в контексті заявленого позову та провівши юридичну кваліфікацію спірних правовідносин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову виходячи із таких міркувань.

Згідно зі статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Текстуальний та логічний аналіз приписів наведеної норми приводить до висновку, що для застосування цієї норми заподіяна шкода має бути завдана іншою особою, яка є винною у її заподіянні безпосередньо потерпілому.

Натомість встановлені судом обставини свідчать про те, що причиною стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" стало невиконання ТОВ "Росер" зобов'язань за договором від 15.05.2013 р. № 15052013.

У свою чергу, як встановлено судом 09.04.2013 р. між ТОВ "Росер" та ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" укладено договір № 09/04/2013 на переробку давальницької сировини в рамках якого, як зазначають сторони, здійснювалась переробка отриманої ТОВ "Росер" від ТОВ "Рихальський завод сухого молока" сировини.

Отже зазначення позивачем в якості підстави спірних правовідносин договору оперативного лізингу № РС 01082012 від 01.08.2012 р. є помилковим та не узгоджується із дійсними фактичними обставинами виникнення та існування між сторонами господарських правовідносин.

Окрім того матеріали справи не містять переконливих та достовірних доказів на підтвердження винної поведінки ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" у заподіянні шкоди безпосередньо ТОВ "Рихальський завод сухого молока", адже між ними не виникло будь-яких правовідносин, позаяк саме ТОВ "Росер" взяло на себе зобов'язання за договором від 15.05.2013 р. № 15052013.

У свою чергу наявність між ТОВ "Росер" та ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" договору № 09/04/2013 від 09.04.2013 р. на переробку давальницької сировини свідчить, що невиконання умов зазначеного договору може бути підставою для притягнення останнього до цивільно-правової відповідальності при наявності достатніх для цього передумов.

Разом з тим матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів стосовно неналежного виконання відповідачем договору № 09/04/2013 від 09.04.2013 р. на переробку давальницької сировини, зокрема відмови від видачі на складі готової продукції тощо.

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів заявлення вимог до ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" про зобов'язання передати готову продукцію або ж заявлення відповідного позову тощо.

В свою чергу представник відповідача в усних поясненнях вказав, що перероблена в рамках виконання договору № 09/04/2013 від 09.04.2013 р. сировина була у вигляді готової продукції (сухого молока) у повному обсязі передана ТОВ "Росер".

Вказане твердження, за відсутності, відповідних письмових доказів оцінюється судом критично.

Окрім того, суд наголошує на тому, що позивачем не було визначено в якості підстави заявленого позову обставини, які стосуються виконання договору № 09/04/2013 від 09.04.2013 р.

У відповідності до п.4 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати яких зазнала особа у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналогічні приписи містяться у статті 225 Господарського кодексу України. Згідно з частиною 1 якої до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обовязку за договором є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, вимоги про стягнення завданої шкоди можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас з врахуванням наведеного вище суд дійшов переконливого висновку про недоведеність позивачем складу цивільного правопорушення ТОВ "Погребищенський маслосирзавод" у спірних правовідносинах, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст.129 ГПК України.

17.01.2019 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Росер" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Погребищенський маслосирзавод" за участю, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Тетерівське МГ" про відшкодування 615 020,82 грн збитків в порядку регресу відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 28 січня 2019 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2 - заявнику - вул. Глиняна, 45А, м. Біла Церква, Київська область, 09114.

3 - представнику заявника - адвокату ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, 03150.

4 - відповідачу - вул. Київська, 61, м. Погребище, Вінницька область, 22220.

5 - третій особі - вул. Вишгородська, буд. 28/1, м. Київ, 04074.