ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа№ 910/6930/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В

суддів: Коротун О.М.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Дьоміна С.С. довіреність № 6388/10 від 15.02.2018;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 (дата складення повного тексту 19.10.2018) у справі № 910/6930/18 (суддя: Князьков В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТУНА-МС"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН"

про стягнення 278 433,93 грн.

Встановив

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРТУНА-МС" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 285 636,84 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором транспортного експедирування №Л від 03.10.2016, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" та Дочірнім підприємством "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" в частині здійснення відповідачем оплати наданих йому послуг на суму 227 100,00 грн, що стало підставою для нарахування пені в сумі 38 059,15 грн, інфляційних втрат в сумі 16 645,28 грн та 3% річних в сумі 3 832,41 грн. При цьому, право вимоги до відповідача, як вказує позивач, перейшло до нього від Дочірнього підприємства "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" на підставі договору №1 відступлення права вимоги від 08.11.2017.

08.08.2018 представником позивача через відділ документообігу (канцелярія) суду першої інстанції були подані додаткові пояснення щодо ціни позову, а також клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

06.09.2018 представником позивача через відділ документообігу (канцелярія) суду першої інстанції було подано заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та заяву про уточнення позовних вимог, в якій п. 2 прохальної частини позовної заяви від 21.05.2018 викладено у новій редакції, в якій позивач просив стягнути з відповідача 227100,00 грн заборгованості за основним зобов'язанням, 35881,80 грн пені, 12036,30 грн інфляційних нарахувань та 3415,83 грн 3% річних.

Оцінивши зміст вказаної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена заява позивача фактично є заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних з 58 536,84 грн до 51333,93 грн, при цьому сума заборгованості за основним зобов'язанням позивачем залишена без змін.

Господарський суд міста Києва задовольнив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТУНА-МС" своїм рішенням від 10.10.2018 (повний текст рішення складено - 19.10.2018).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Так, скаржник зазначив, що заявлена позивачем до стягнення в даній справі сума 227100,00 грн, як вартість послуг експедирування, ніколи і ні за яких обставин не узгоджувались Товариством з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" з ДП «Легіон Логістик» ТОВ «Легіон».

Крім того скаржник вказав, що в даній справі відсутні будь-які докази причетності ДП «Легіон логістик» ТОВ «Легіон» до жодного з перевезень згідно CMR, представлених позивачем.

Також, скаржник вказав, що матеріали справи не містять доказів дійсної вимоги, що існувала у ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" на момент переходу прав до позивача за договором відступлення права вимоги, зокрема, в графі №16 усіх CMR вказано перевізниками інших юридичних осіб ніж ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 справу № 910/6930/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Чорногуз М.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі № 910/6930/18 та призначив розгляд справи на 17.12.2018 своєю ухвалою від 12.11.2018.

17.12.2018 ухвалою Північного апеляційного господарського суду розгляд справи було відкладено на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що експедитором не тільки належним чином виконано умови договору експедирування, а й направленням цінним листом з описом вкладення рахунків-фактур та актів приймання-передачі послуг вчинено всі залежні від експедитора дії, спрямовані на підписання актів приймання-передачі послуг, визначених у заявках та відображених у Міжнародних товарного-транспортних накладних.

Представник відповідача у судове засідання 14.01.2019 не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 17.12.2018 на відповідну адресу.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 03.10.2016 між ТОВ "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" (далі - замовник) та ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" (далі - експедитор) було укладено договір транспортного експедирування №Л (далі - договір експедирування, основний договір), відповідно до умов якого замовник самостійно доручає, а експедитор зобов'язується за рахунок та плату замовника організувати транспортно-експедиторські послуги, що пов'язані з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу. Експедитору надається право вибору перевізника на власний розсуд з урахуванням умов Замовника. Відповідно до даного договору виконання транспортних послуг здійснює перевізник, з яким експедитор оформляє всі необхідні документи та укладає відповідні договори від свого імені.

Відповідно до п. 2.1. договору, послуги надаються експедитором при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Згідно п. 3.1. договору вид та найменування вантажу вказується замовником у заявці на кожне перевезення, яка надається замовником не пізніше ніж за 5 днів до дати початку виконання перевезення засобами факсимільного зв'язку.

Замовник у заявці вказує повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, включаючи вагу брутто, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей а також умов його перевезення, перевалочних робіт, складування, в тому числі відомості щодо пунктів навантаження та розвантаження, найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоодержувача, дату і час прибуття на завантаження, назву митного переходу на кордоні України, термін доставки, іншу інформацію необхідну для виконання експедитором своїх обов'язків за договором (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору, факсимільні примірники заявки та підтвердження прийняття заявки до виконання мають юридичну силу до обміну сторін паперовими примірниками з оригінальними підписами представників сторін, завірених відтисками печаток.

За умовами п. 6.4. договору перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в України. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна; міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС; коносамент; накладна ЦІМ; вантажна відомість, інші документи, визначені законами України.

Згідно п. 7.2. договору умовам факт надання послуг експедитором при організації перевезень підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до п. 7.1. договору плата експедитору та витрати на оплату послуг сторонніх осіб, залучених до виконання даного договору сплачуються не пізніше 10 днів після укладання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг. Експедитор виставляє замовнику рахунок для оплати.

У випадку несвоєчасної оплати наданих послуг замовник сплачує пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожну добу затримки (п. 5.5. договору).

Розділом 9 договору сторони погодили, що договір вступає у силу з дати підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017, а в частині обов'язків, які залишаються невиконаними сторонами на дату закінчення строку дії договору, договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Вищезазначений договір підписано уповноваженими особами від сторін із зазначенням їх відповідних реквізитів та скріплено печатками їх юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем на виконання умов договору експедирування було сформовано наступні контракти-заявки на перевезення:

- № 238/8 від 20.09.2017, за змістом якого ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" було доручено перевезти вантаж - побутову техніку за маршрутом: Республіка Білорусь, м. Мінськ - Україна, у строк до 28.09.2017. Вартість перевезення становить 31600,00 грн.

- № 237/8/П від 20.09.2017, за змістом якого ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" було доручено перевезти вантаж - побутову техніку за маршрутом: Республіка Білорусь, м. Мінськ - Україна, м. Гостомель, у строк до 27.09.2017. Вартість перевезення становить 19 750,00 грн.

- № 241/8 та 242/8/П від 21.09.2017, за змістом яких ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" було доручено перевезти вантаж - побутову техніку за маршрутом: Республіка Білорусь, м. Мінськ - Україна, м. Гостомель, у строк до 27.09.2017. Вартість кожного перевезення становить 19 750,00 грн.

- № 247/8 від 22.09.2017, за змістом якого ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" було доручено перевезти вантаж - побутову техніку за маршрутом: Республіка Білорусь, м. Мінськ - Україна, у строк до 02.10.2017. Вартість перевезення становить 31 800,00 грн.

- № 255/8 та 259/8/П від 02.10.2017, за змістом яких ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" було доручено перевезти вантаж - побутову техніку за маршрутом: Республіка Білорусь, м. Мінськ - Україна, м. Гостомель, у строк до 06.10.2017 та 09.10.2017 відповідно. Вартість перевезення становить 20 100,00 грн. та 20 050,00 грн. відповідно.

- № 257/8 від 02.10.2017, за змістом якого ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" було доручено перевезти вантаж - побутову техніку за маршрутом: Республіка Білорусь, м. Мінськ - Україна, у строк до 06.10.2017. Вартість перевезення становить 32 150,00 грн.

- № 258/8 від 02.0109.2017, за змістом якого ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" було доручено перевезти вантаж - побутову техніку за маршрутом: Республіка Білорусь, м. Мінськ - Україна, м. Іллічівськ-Чорноморськ, у строк до 06.10.2017. Вартість перевезення становить 32 150,00 грн.

На виконання умов отриманих контрактів-заявок ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" було взято на себе зобов'язання з організації перевезення вантажу.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що заявлена позивачем до стягнення в даній справі сума 227100,00 грн, як вартість послуг експедирування, ніколи і ні за яких обставин не узгоджувались Товариством з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" з ДП «Легіон Логістик» ТОВ «Легіон».

Так, згідно з міжнародними товарно-транспортною накладними CMR№0140916, CMR№0140928, CMR№0140913, CMR№0140929, CMR№0140829, CMR№0140833, CMR№0140841, CMR№0140834 та CMR№0140837 вантаж - побутову техніку (холодильники, морозильники) було перевезено з пункту відправлення у Республіці Білорусь до пунктів призначення на території України. Вказаний вантаж було отримано вантажоодержувачем без зауважень та заперечень.

08.11.2017 між ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" (первісний кредитор) та ТОВ "ФОРТУНА-МС" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №1 (далі - договір відступлення права вимоги), відповідно до умов якого новий кредитор набуває (приймає), а первісний кредитор відступає (передає) належні йому в повному обсязі права вимоги до ТОВ "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" за договором транспортного експедирування № Л від 03.10.2016 з усіма змінами та доповненнями до нього, включаючи права грошової вимоги, належної первісному кредитору за неоплачені заявки.

Відповідно до п. 1.2.1. договору із врахування додаткової угоди № 1 від 09.11.2017, загальна сума заборгованості, тобто загальна сума грошових коштів, належних до сплати боржником за договором транспортного експедирування, станом на дату укладення цього договору становить 227 100,00 грн та складається з заборгованості по заявкам №№ 255/8, 257/8, 258/8, 259/8/П, 238/8, 237/8/П, 247/8, 241/8, 242/8/П та товарно-транспортних накладних CMR№0140916, CMR№0140928, CMR№0140913, CMR№0140929, CMR№0140829, CMR№0140833, CMR№0140841, CMR№0140834 та CMR№0140837.

Умовами п. 3.1. договору встановлено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором з дня підписання сторонами акту приймання-передачі прав вимоги.

Відповідно до п. 8.1. договору він вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного належного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором. Вищезазначений договір підписано уповноваженими особами від сторін із зазначенням їх відповідних реквізитів та скріплено печатками їх юридичних осіб.

24.11.2017 позивач звернувся до відповідача із претензією №1 в якій просив відповідача сплатити заборгованість у розмірі 227100,00 грн протягом місяця.

Відповідач в свою чергу, як вбачається з матеріалів справи залишив дану вимогу без задоволення.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За змістом ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

У частині 4 цієї статті вказано, що допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Статтею 316 Господарського кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб'єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб'єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

З огляду на викладене, як правильно встановлено судом першої інстанції, за своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором транспортного експедирування, який підпадає під правове регулювання норм глави 65 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, ст. 316 Господарського кодексу України. При цьому, міжнародне перевезення, щодо якого виник спір, регулюється положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, учасниками якої є Україна та Республіка Білорусь (далі - Конвенція).

Відповідно до ст. 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

У пункті 7.1. договору визначено, що плата експедитору та витрати на оплату послуг сторонніх осіб, залучених до виконання даного договору сплачується не пізніше 10 днів після укладання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг експедитор виставляє замовнику рахунок для оплати.

Згідно з п. 7.2. договору факт надання послуги експедитором при організації перевезення підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних,коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач направив відповідачу передбачені договором транспортного експедирування №Л від 03.10.2016 документи, а саме контракт-заявки, акти надання послуг та відповідних рахунків-фактур, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно з яким вказані документи отримані відповідачем 09.11.2017 (т.1, а.с. 57).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що у позивача існують правові підстави визначати укладений між сторонами договір транспортного експедирування як правочин, що створює для відповідача грошові зобов'язання на суму послуг за перевезення відповідно до міжнародних товарно-транспортних накладних CMR№0140916, CMR№0140928, CMR№0140913, CMR№0140929, CMR№0140829, CMR№0140833, CMR№0140841, CMR№0140834 та CMR№0140837.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що відповідач, як замовник та ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон", як перевізник, погодили: дату, маршрут, об'єм, вагу, кількість, тип транспортного засобу, місце завантаження (адресу відвантаження) та вартість перевезення, що підтверджується контракт-заявками №№ 255/8, 257/8, 258/8, 259/8/П, 238/8, 237/8/П, 247/8, 241/8, 242/8/П на перевезення вантажу (наявні в матеріалах справи).

Тобто, факт надання ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" послуг із перевезення та визначення вартості таких послуг підтверджується належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, зокрема: міжнародними товарно-транспортними накладними, що містить печатки відправника, перевізника та одержувача; актами надання послуг та рахунками-фактури на загальну суму 227100,00 грн.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що в даній справі відсутні будь-які докази причетності ДП «Легіон логістик» ТОВ «Легіон» до жодного з перевезень згідно CMR, представлених позивачем.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача до суду з даним позовом ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу на суму 227100,00 грн.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що контракти-заявки №№ 255/8, 257/8, 258/8, 259/8/П, 238/8, 237/8/П, 247/8, 241/8, 242/8/П та відповідні акти надання послуг не містять підпису відповідача, як замовника вищевказаного перевезення, водночас, в матеріалах справи відсутні докази надсилання відповідачем на адресу ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" мотивованої відмови від прийняття послуг, як то заявлення про недоліки (у разі наявності таких), а тому, як правильно встановлено зам результатом оцінки доказів в їх сукупності судом першої інстанції, відповідач не звільняється від обов'язку оплатити надані послуги.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України укладення договору передбачає відповідність останнього встановленим законодавством вимогам, і його умови не суперечать положенням нормативно-правових актів. Отже, належним чином укладений договір є обов'язковим для сторін і повинен добросовісно виконуватись.

Положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов'язання за своєю правовою природою є правовідношенням, зміст якого розкривається, як через активну поведінку боржника - здійснення ним певної дії (передачі майна, виконання роботи, надання послуги, сплати грошей тощо), так і пасивну - утримання від певної дії. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених у статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило виконання зобов'язання, а саме - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Саме належне виконання зобов'язання означає досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою, вступаючи у зобов'язання. Належне виконання тягне за собою припинення зобов'язання (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, враховуючи, що відповідач отримав необхідні для здійснення оплати документи 09.11.2017, кінцевий строк оплати наданих послуг по перевезенню вантажу - 19.11.2017.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором транспортного експедирування №Л від 03.10.2016 не виконав, отримані послуги визначені контракт-заявками №№ 255/8, 257/8, 258/8, 259/8/П, 238/8, 237/8/П, 247/8, 241/8, 242/8/П у строк не оплатив.

При цьому, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги твердження відповідача стосовно неотримання останнім товару за міжнародними товарно-транспортними накладними CMR№0140916, CMR№0140929, CMR№0140834, оскільки у графах №24 вищезазначених міжнародних товарно-транспортних накладних наявна відмітка відповідача про отримання вантажу.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що з моменту здійснення перевезення до звернення позивача до суду першої інстанції із відповідним позовом минув тривалий час, проте, будь-яких дій направлених на знаходження втраченого товару з боку відповідача не вчинялися.

Будь-які докази звернень відповідача до правоохоронних органів із відповідними заявами про втрату вантажу в матеріалах справи відсутні.

Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення на відсутність дійсної вимоги, що існувала у ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" на момент переходу прав до позивача за договором відступлення права вимоги, зокрема, в графі №16 усіх CMR вказано перевізниками інших юридичних осіб ніж ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон", колегія суддів відзначає наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, пунктом 1.1. договору транспортного експедирування №Л від 03.10.2016 передбачено право ДП "Легіон Логістик" ТОВ "Легіон" вибору перевізника на власний розсуд і оформлення всіх необхідних документів та укладання відповідних договорів від свого імені. Копії укладених між експедитором та перевізниками договорів наявні в матеріалах справи.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 227100,00 грн суми основної заборгованості.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 5.5. договору транспортного експедирування №Л від 03.10.2016, у випадку несвоєчасної оплати наданих послуг замовник сплачує пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожну добу затримки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Північний апеляційний господарський суд перевіривши правильність нарахування штрафних санкцій погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 35881,80 грн пені, 3 415,83 грн 3% річних та 12036,30 грн інфляційних нарахувань.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2018 між адвокатом Дьоміною Світланою Сергіївною (Адвокат) та позивачем (Клієнт) був укладений договір №04 від 03.05.2018 про надання правової допомоги.

20.05.2018 до зазначеного договору сторонами було укладено додаткову угоду №1, відповідно до підпункту 1.1. якої клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання надавати клієнту правову допомогу.

Згідно з п. 4 додаткової угоди гонорар адвоката за надання клієнту правової допомоги, визначеної в п. 1.1. цієї додаткової угоди, становить 15000,00 грн.

Так, в якості доказу надання юридичних послуг та понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн грн, адвокатом до матеріалів справи долучено детальний опис робіт, виконаних адвокатом Дьоміною Світланою Сергіївною у справі №910/6930/18.

З огляду на викладене, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають до повного відшкодування з відповідача (оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача) у розмірі 15000, 00 грн.

З огляду на викладе, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САВ-ДІСТРИБЬЮШН" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 року у справі №910/6930/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/6930/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

М.Г. Чорногуз

Дата складення повного тексту 24.01.2019.