ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа№ 910/2589/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Новак А.А., довіреність № б/н від 03.01.2019;

від першого відповідача - Стоян М.М., адвокат, ордер №447678 від 10.12.2018; Мельник М.А., адвокат, ордер №447679 від 10.12.2018;

від другого відповідача - Савчук А.В., адвокат, ордер №519423 від 17.01.2019; Петраш Ю.Л., адвокат, ордер №519422 від 17.01.2019; Стефанчук М.О., адвокат, ордер №013458 від 10.12.2018;

від третьої особи - Кабінету Міністрів України - Чумакова М.В., довіреність № 241/9.1.4/22-19 від 08.01.2019;

від третьої особи - товариство з обмеженою відповідальністю "БМК Планета-Міст" - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret А.S.) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/2589/17 (суддя Головіна К.І., повний текст складено - 23.05.2017) за позовом Міністерства інфраструктури України до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret А.S.), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "БМК Планета-Міст" про стягнення 110 000 доларів США, зобов'язання вчинити дії та за позовом третьої особи із самостійними вимогами Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" до Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret А.S.), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Кабінету Міністрів України та Міністерства інфраструктури України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "БМК Планета-Міст" про стягнення 110 000 доларів США.

Встановив наступне.

До господарського суду міста Києва звернулось Міністерство інфраструктури України з позовом до Державного територіального-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та Dogus Insaat ve Ticaret A.S. про стягнення 110 000,00 доларів США, зобов'язання вчинити певні дії.

Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця", як третя особа з самостійними вимогами, звернулася до Акціонерного товариства Dogus Insaat ve Ticaret A.S. про стягнення 110 000,00 доларів США.

Міністерство інфраструктури України 20.04.2017 звернулось до суду з заявою про вихід за межі позовних вимог, в якій просило визнати недійсним пункт 13.2 Договору підряду, укладеного Залізницею та Акціонерним товариством.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/2589/17 у задоволенні позовних заяв Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" відмовлено повністю; визнано недійсним пункт 13.2 договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415 з огляду на пункти 1, 2 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та заяву Міністерства про вихід за межі позовних вимог.

Вказане рішення в частині визнання недійсним пункту 13.2 договору підряду мотивоване тим, що оскільки спір сторін виник при виконанні договору, пов'язаного із задоволенням державних потреб, фінансування якого здійснюється за рахунок залучених під гарантію держави кредитних коштів, такий спір, у силу вимог чинного законодавства України, а саме частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017), статті 6 ЗУ "Про третейські суди", статті 215, частини першої статті 203 ЦК України, а також з огляду на норму пункту 2 частини другої статті 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду, а відтак суд дійшов висновку, що пункт 13.2 Договору підряду, який містить арбітражну угоду, згідно з якою спори, не вирішені шляхом переговорів, підлягають вирішенню в міжнародному арбітражному суді м. Цюріх, Швейцарія, суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому наявні правові підстави для визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду.

Також, судом було враховано подану Міністерством заяву про вихід за межі позовних вимог, в якій останнє оспорює дійсність арбітражного застереження, що міститься у вказаному пункті договору,

Таким чином, з огляду на надане суду пунктами 1, 2 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017) право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству, та виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони, суд першої інстанції визнав недійсним вказаний пункт договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret А.S.) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі № 910/2589/17.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №910/2589/17 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret А.S.) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/2589/17 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/2589/17 залишено без змін.

Не погодившись з прийнятою постановою суду, Акціонерне товариство "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret А.S.) звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №910/2589/17.

Постановою Верховного Суду від 30.10.2018 року касаційну скаргу акціонерного товариства "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №910/2589/17 скасовано в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415. У цій частині справу №910/2589/17 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. В решті зазначену постанову залишено без змін.

Касаційний господарський суд не погоджуючись із висновком судів попередніх інстанцій в частині визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду, вказав, що приймаючи рішення в оскаржуваній частині, суди залишили поза увагою те, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17.09.2015, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31.08.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.12.2016 у справі № 761/22804/15-ц, клопотання Акціонерного товариства про надання дозволу на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06.09.2013 про стягнення заборгованості з Залізниці задоволено. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06.09.2013 у справі № 17208/GZ/МНМ та видано виконавчий лист про стягнення з Залізниці на користь Акціонерного товариства заборгованості.

У судових рішеннях зі справи № 761/22804/15-ц суди, відхиляючи заперечення проти клопотання Акціонерного товариства, представників боржника - Залізниці, в якому вина посилались на те, що спір, вирішений Міжнародним арбітражним судом Міжнародної торгової палати 06.09.2013 є таким, що був вирішений у іноземному суді за відсутність угоди сторін про розгляд такого спору саме у цьому суді, спір взагалі не міг розглядатись у міжнародному арбітражному суді, а тільки в господарських судах України, а також його визнання недійсним суперечить публічному порядку в Україні, встановили, що боржник посилається на пункт 13.2 Договору підряду, який був укладений між сторонами та в якому передбачено вирішення спорів у Міжнародному арбітражному суді м.Цюріх, а спір було розглянуто в Міжнародному арбітражному суді Міжнародної торгової палати, який знаходиться в м.Цюріх.

Вказана правова позиція була предметом розгляду відповідного суду від 06.09.2013, яким визначено, що поняття "Міжнародна торгова палата і закон Швейцарії в м.Цюрих, Швейцарія" було на українську мову як "Міжнародний арбітражний суд м.Цюрих", що вказує на узгодження сторонами суду, в якому підлягають вирішенню спори між сторонами, як Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати, що знаходиться в м.Цюрих та рішення якого є предметом розгляду у цій справі.

Суди у справі № 761/22804/15-ц погодились з вказаною позицією та зазначили, що рішення від 06.09.2013 є таким, яке прийнято відповідно до пункту 13.2 Договору підряду, який був укладений між сторонами.

Також, у справі № 761/22804/15-ц боржник посилався як на підставу для відмови у задоволенні клопотання на те, що укладений між сторонами Договір підряду є державним замовленням, а відтак регулюється Законом України "Про державне замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб".

Такі посилання були відхилені судами при розгляді справи № 761/22804/15-ц як необґрунтовані належними і допустимими доказами, оскільки станом на час укладення Договору підряду Закону України з такою назвою ще прийнято не було, а діяв Закон України "Про поставки продукції для державних потреб", який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на таке.

Між сторонами 14.11.2004 був укладений договір на будівництво залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро у місті Києві, предметом якого не було державне замовлення, а була державна закупівля, оскільки Законом України "Про залучення кредитних ресурсів для фінансування проектування і будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві" від 04.06.2004 № 1752-ІV було передбачено надання державної гарантії на суму, еквівалентну 700 млн. доларів США, для залучення коштів інвесторів для проектування і будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через річку Дніпро в місті Києві на залізничній дільниці Київ-Московський - Дарниця.

У пункті 4.1 Договору підряду зазначено, що гарантією фінансування робіт по цьому договору є кошти, отримані під гарантії Кабінету Міністрів України згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2004.

З огляду на викладене вбачається, що Державні гарантії надавались не переможцю тендеру, а інвестору, в якого Держава планувала на той час отримати кредитні кошти, а відтак за відсутності третьої сторони угоди від 14.11.2004, яка б виступала гарантом обов'язків будь-кого з них при його підписанні, вказаний договір не є таким, що укладений за державним замовленням, що дозволяє і надає право сторонам звертатись до іноземного арбітражного суду для вирішення вказаного спору та не вказує на вирішення спору між сторонами виключно судами України.

Суди у справі № 761/22804/15-ц дійшли висновку, що їм не було надано належних та допустимих доказів того, що укладений між сторонами у цій справі правочин є таким, що порушує публічний порядок, або доказів того, що виконання рішення іноземного суду загрожувало б інтересам України, а тому правильними є висновки судів про те, що відсутні підстави для відмови у задоволенні даного клопотання, визначені статтею 396 Цивільного процесуального кодексу України.

Також, суд касаційної інстанції зазначив, що при розгляді даної справи судами не враховано, що Міністерство не є стороною Договору підряду та те, що Міністерство не наділено чинним законодавством повноваженнями щодо звернення до суду в інтересах держави до господарюючих суб'єктів у разі порушення укладеного між ними договору.

Також Верховним судом вказано, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2016 провадження у справі №910/26393/15 було припинено, оскільки положення пункту 13.2 Договору підряду є чинним, зазначений договір не визнано недійсним і відповідне положення може бути виконано, а тому суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Крім того, як зазначив суд касаційної інстанції, судами не було враховано, що у господарському суді міста Києва розглядається справа № 910/8797/16, позивачем у якій є Міністерство, а предметом позову є визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду, тобто вказана обставина є підставою для залишення без розгляду вимоги Міністерства про визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду на підставі пункту 2 частини першої статті 81 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Зазначаючи про те, що у розгляді даної справи суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, на вказані обставини уваги не звернув, Верховний Суд постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №910/2589/17 скасував в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415 та в цій частині справу передав на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Представники апелянта - другого відповідача у справі в судовому засіданні надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Представники позивача та першого відповідача заперечили проти вимог апеляційної скарги.

В свою чергу, представник третьої особи - Кабінету Міністрів України - залишив вирішення питання щодо результатів розгляду апеляційної скарги на розсуд суду.

Третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "БМК Планета-Міст" правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; ухвали суду направлялися за адресою офіційного місцезнаходження вказаної особи.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415, із залишенням заяви Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог без розгляду, з наступних підстав.

Як вже було вказано, постановою Верховного Суду від 30.10.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №910/2589/17 скасовано в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415 та в цій частині справу №910/2589/17 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. В решті зазначену постанову залишено без змін.

Отже, апеляційним судом здійснюється перегляд оскаржуваного рішення лише в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415.

Вказане рішення в частині визнання недійсним пункту 13.2 договору підряду мотивоване тим, що оскільки спір сторін виник при виконанні договору, пов'язаного із задоволенням державних потреб, фінансування якого здійснюється за рахунок залучених під гарантію держави кредитних коштів, такий спір, у силу вимог чинного законодавства України, а саме частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017), статті 6 ЗУ "Про третейські суди", статті 215, частини першої статті 203 ЦК України, а також з огляду на норму пункту 2 частини другої статті 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду, а тому суд дійшов висновку, що пункт 13.2 Договору підряду, який містить арбітражну угоду, згідно з якою спори, не вирішені шляхом переговорів, підлягають вирішенню в міжнародному арбітражному суді м. Цюріх, Швейцарія, суперечить вимогам чинного законодавства України.

Також, судом було враховано подану Міністерством заяву про вихід за межі позовних вимог, в якій останнє оспорює дійсність арбітражного застереження, що міститься у вказаному пункті договору,

Таким чином, з огляду на надане суду пунктами 1, 2 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017) право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству, та виходити за межі позовних вимог, і про це є клопотання заінтересованої сторони, суд першої інстанції визнав недійсним вказаний пункт договору.

Колегія суддів не погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, Міністерство інфраструктури України 20.04.2017 звернулось до суду з заявою про вихід за межі позовних вимог, в якій просило визнати недійсним пункт 13.2 Договору підряду, укладеного між Залізницею та Акціонерним товариством.

В свою чергу, станом на дату подання вказаної заяви, а також станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення про визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/8797/16 за позовом Міністерства інфраструктури України до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та Акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) про визнання недійсними з моменту укладення пунктів 13.1 та 13.2 статті 13 Договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 було порушено провадження у вказаній справі №910/8797/16.

Отже, як вже було вказано, на момент подання Міністерством інфраструктури України заяви про вихід за межі позовних вимог Господарським судом міста Києва розглядалася справа №910/8797/16, позивачем у якій також виступало вказане Міністерство, а предметом позову було визнання недійсним, зокрема, пункту 13.2 Договору підряду (визнати недійсним який Міністерство просило суд також і у даній справі).

Згідно пункту 2 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваного рішення) господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Враховуючи те, що на момент подання Міністерством інфраструктури України заяви про вихід за межі позовних вимог, в якій воно просило визнати недійсним пункт 13.2 Договору підряду, Господарським судом міста Києва розглядалася справа №910/8797/16 за позовом Міністерства інфраструктури України до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та Акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) про визнання недійсними з моменту укладення пунктів 13.1 та 13.2 статті 13 Договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004, вказана заява Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог підлягала залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017).

При цьому, про вказану обставину зазначив і Верховний Суд у постанові від 30.10.2018 року по даній справі.

Так, суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у справі №910/2589/17 в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415 вказав, що судами не було враховано, що у господарському суді міста Києва розглядається справа № 910/8797/16, позивачем у якій є Міністерство, а предметом позову є визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду, тобто вказана обставина є підставою для залишення без розгляду вимоги Міністерства про визнання недійсним пункту 13.2 Договору підряду на підставі пункту 2 частини першої статті 81 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Згідно ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Отже, місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку про розгляд заяви Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог.

Стосовно визнання місцевим господарським судом недійсним пункту 13.2 Договору підряду також на підставі пункту 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017), слід зазначити наступне.

Враховуючи те, що заява Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог підлягала залишенню місцевим господарським судом без розгляду, відповідно суд першої інстанції у зв'язку із перебуванням у провадженні Господарського суду міста Києва справи №910/8797/16 між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, не міг приймаючи рішення у даній справі надавати оцінку та визнавати вказаний пункт договору недійсним.

Так, відповідні обставини мали досліджуватися та встановлюватися саме в межах іншої справи №910/8797/16, провадження у якій було порушено ще до подання Міністерством інфраструктури України заяви про вихід за межі позовних вимог та відповідно до прийняття оскаржуваного наразі рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у випадку неможливості розгляду вимог у даній справі по суті до вирішення справи №910/8797/16, місцевий господарський суд мав розглянути питання про зупинення у ній провадження.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415 було прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно воно у вказаній частині підлягає скасуванню.

При цьому, заява Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог залишається апеляційним судом без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції (у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав).

З огляду на залишення апеляційним судом заяви Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог без розгляду, а також враховуючи необґрунтованість виходу за межі позовних вимог судом першої інстанції (на підставі пункту 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017) у зв'язку з тим, що у провадженні Господарського суду міста Києва станом на час визнання пункту договору недійсним перебувала справа №910/8797/16 між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, колегією суддів не здійснюється оцінка відповідності пункту 13.2 Договору підряду вимогам законодавства та відповідно спір в цій частині не розглядається по суті.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret А.S.) на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/2589/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/2589/17 скасувати в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14.11.2004 № ПЗ/ДН-6-0415.

3. Заяву Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог залишити без розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 04.02.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова