номер провадження справи 9/120/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2019 Справа № 908/1763/18

м.Запоріжжя

За позовом: Концерну Міські теплові мережі, (69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а)

до відповідача: Комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради, (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А)

про стягнення суми 2501301,75 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 400/20-19 від 02.01.2019;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 05.09.2018 надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі до відповідача: Комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради, про стягнення суми 2501301,75 грн., з яких: сума 2248225,25 грн. основний борг за відпущену теплову енергію, сума 62234,06 грн. пеня, сума 152122,27 грн. інфляційні втрати, сума 38720,17 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 10.09.2018 вищевказану позовну заяву на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 21.09.2018 включно.

21.09.2018 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій викладено пояснення на виконання ухвали суду від 10.09.2018.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.09.2018 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1763/18, присвоєний номер провадження 9/120/18, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.10.2018. Ухвалою суду від 11.10.2018 підготовче засідання відкладено на 22.11.2018. Ухвалою суду від 22.11.2018 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів до 26.12.2018 включно, підготовче засідання відкладено на 20.12.2018. Ухвалою суду від 20.12.2018 підготовче засідання відкладено на 26.12.2018. Ухвалою суду від 26.12.2018 закрито підготовче провадження у справі № 908/1763/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2019. У судовому засіданні 16.01.2019 оголошено перерву до 24.01.2019.

24.01.2019 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позові, мотивуючи тим, що відповідач не розрахувався за отриману відповідно до договору № 102580/1067/2017/03/пто купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 17.03.2017 теплову енергію, що постачалася в період з грудня 2016 року по квітень 2018 року на обєкти споживання відповідача відповідно до додатків до договору. Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії, які відповідачем не підписані та позивачу не повернуті, проте заперечень щодо нарахування відповідачем не надано. В порушення п. 6.4 договору, отримана теплова енергія відповідачем у встановлений термін не оплачена. Просить стягнути з відповідача суму 2248225,25 грн. основного боргу, суму 62234,06 грн. пені, нарахованої згідно з п.7.2.10 договору, а також суму 152122,27 грн. інфляційних втрат та суму 38720,17 грн. 3% річних, що нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобовязання. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються зі сплаченого ним судового збору в розмірі 37519,53 грн. та поштових витрат, повязаних з направленням позовної заяви та доданих до неї документів. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 193, 232, 275-277 ГК України, Законом України Про теплопостачання, Правилами користування тепловою енергією, умовами договору № 102580/1067/2017/03/пто купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 17.03.2017.

В підготовчому засіданні 11.10.2018 позивач надав розрахунки заявлених до стягнення сум (а.с. 125-128). Саме ці розрахунки позивач просив взяти до уваги, оскільки в розрахунках доданих до позову є неточності.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог, зазначивши, зокрема, про наступне. 25 травня 2016 Запорізькою міською радою було прийняте рішення № 25 про створення комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради. Відповідно до Статуту підприємства, метою його діяльності є здійснення відповідно до вимог чинного законодавства функцій управління та утримання в господарському віданні, переданих йому за договором з власником житлових будинків, споруд та іншого майна; забезпечення належного рівня житлово-комунального обслуговування населення, створення відповідних умов проживання; забезпечення безперебійної роботи технічного обладнання житлових будинків; забезпечення дотримання квартиронаймачами, власниками приватизованих квартир, орендарями та власниками нежилих приміщень обов'язків, передбачених відповідними договорами. Виходячи з положень чинного законодавства України, рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.06.2016 № 311 Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг, з 01 вересня 2016 КП Наше місто Запорізької міської ради визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Саме з цією метою в господарське відання КП Наше місто Запорізької міської ради передано об'єкти житлового та нежитлового фонду, благоустрою та обладнання (Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 494 від 26.08.2016), власником яких є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Відповідно до норм ст. 136 ГК України функція господарського відання передбачає, що лише власник майна, закріпленого на праві господарського відання реалізує весь спектр відповідних повноважень. Відповідно до рішення виконкому № 494 від 26.08.2016 відповідачу було передано в господарське відання об'єкти житлового та нежитлового фонду відповідно до додатків до рішення. Окремого переліку об'єктів нежитлового фонду комунальної власності на час передачі не існувало. Окрім того, більшість нежитлових приміщень взагалі не було виділено в окрему одиницю, а перебували у складі житлових будинків. Враховуючи необхідність утримання об'єктів житлового та нежитлового фонду в належному стані, в тому числі щодо отримання послуги з забезпечення приміщень опаленням, між відповідачем та позивачем було укладено договори про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді в нежитлові приміщення, що перебувають в господарському віданні відповідача. Оскільки актуального переліку об'єктів нежитлового фонду комунальної власності, що є вільними на час передачі не існувало, додатки до договорів були запропоновані саме Концерном МТМ. Впродовж 2017-2018 років відповідачем на виконання розпорядження міського голови № 69р від 03.03.2017 для забезпечення контролю, управління та ефективністю використання майна комунальної власності та захисту права власності здійснювалося технічне обстеження (інвентаризація) об'єктів нежитлового фонду міста. В процесі технічного обстеження приміщень постала необхідність в приведенні у відповідність додатків до укладання з позивачем договорів на теплозабезпечення нежитлових приміщень. Листом № 2624/01-05 від 08.05.2018 з метою впорядкування та приведення у відповідність до фактичних обставин існуючих договірних відносин, відповідач запропонував до розгляду на внесення відповідних змін до договору №102580/1067/2017/03/пто від 17.03.2017 актуальні відомості відносно нежитлових приміщень, які перебувають у господарському віданні підприємства. У відповідь на пропозицію позивача щодо підписання додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору, враховуючи результати проведеної відповідачем інвентаризації нежитлових приміщень, відповідач направив на адресу позивача підписану додаткову угоду № 1 до договору №102581/1060/2017/03/пто з протоколом розбіжностей. На даний час, позивачем не підписано протокол розбіжностей до додаткової угоди. Зважаючи на те, що нежитлові приміщення, що перебувають в господарському віданні відповідача є об'єктами права комунальної власності, оплату за опалення здійснює Запорізька міська рада, шляхом надання фінансової підтримки комунальному підприємству Наше місто з місцевого бюджету. Також, відповідач зазначає, що акти, що додані до матеріалів справи на підставі яких позивач проводить розрахунок і посилається як на підставу своїх позовних вимог, не відповідають порядку оформлення і погодження сторонами у звязку з відсутністю в них помітки про відмову споживача від підпису, що є обовязковим в контексті визначеному сторонами умовами договору, отже підстав для проведення остаточних розрахунків немає. З урахуванням викладеного просить в позові відмовити.

У відповіді на відзив позивач, зокрема, зазначив, що у лютому 2018 року позивач отримав від відповідача листа № 559/01-05 від 29.01.2018 з додатками, в якому запропоновано до розгляду на внесення відповідних змін до договору актуальні відомості відносно нежитлових приміщень, які перебувають в господарському віданні підприємства. Зазначені відомості відповідач виклав у додатку 1 до листа. В додатку 2 зазначив перелік приміщень для вилучення з договору. Проте, будь-яких документальних підтверджень з цього приводу відповідач не надав, додаткову угоду з приводу запропонованих змін на адресу позивача не надіслав. У звязку з цим, станом на день подання відповіді на відзив між сторонами не досягнуто згоди з приводу внесення змін до договору, які були запропоновані відповідачем в листі від 29.01.2019 № 559/01-05. У травні 2018 року позивач отримав від відповідача листа від 08.05.2018 № 2624/01-05 з додатками №1,2,3,4. Даним листом відповідач запропонував до розгляду внесення відповідних змін до договору, а саме: актуальні відомості відносно нежитлових приміщень, які перебувають в господарському віданні підприємства, а також просив виключити з договору нежитлові приміщення, які зазначені у додатку 4 до листа. Проте, відповідачем в додатках № 1,2,3,4 до листа від 08.05.2018 була вказана лише інформація по нежитловим приміщенням та перелічені реєстри відповідних копій документів, документального підтвердження зазначеної інформації позивачу не було надано. Таким чином, станом на день подання відповіді на відзив, сторонами не досягнуто згоди з приводу внесення змін до договору, які були запропоновані відповідачем у вищезазначених листах від 29.01.2018 та від 08.05.2018. В свою чергу, в липні 2018 року позивач надіслав на адресу відповідача підписані зі свого боку два примірники додаткової угоди № 1 до договору № 102580 від 17.03.2017 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 26.07.2018, якою додатки 1а, 1б, 1в, 1г та додаток 4 до договору були викладені у новій редакції. Відповідач дану додаткову угоду підписав та разом з додатками надіслав на адресу позивача листом від 03.08.2018 № 4362/01-05. До даного листа відповідач також долучив підписані зі свого боку два примірники протоколу розбіжностей до додаткової угоди № 1 від 26.07.2018 до договору № 102580 від 17.03.2017 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Листом № 3390/22 від 16.08.2018 позивач запросив у відповідача документи на підтвердження зміни призначення приміщення, а саме: договору оренди та акти приймання-передачі даних приміщень, копію висновку ЗМБТІ щодо зміни функціонального призначення приміщення. Оскільки витребувані документи відповідачем не надані, протокол розбіжностей до додаткової угоди № 1 від 26.07.2018 позивачем не підписано та повернутий відповідачу листом від 17.09.2018 № 3776/22, відповідачем отриманий 17.09.2018 за вх. № 6270/01-05. До відповіді на відзив позивачем були також надані акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період з відмітками про відмову споживача у їх підписанні.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

17.03.2017 між Комунальним підприємством Наше місто Запорізької міської ради (споживач, відповідач у справі) та Концерном Міські теплові мережі (теплопостачальна організація, позивач у справі) укладено договір № 102580/1067/2017/03/пто купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, за умовами п. 1.1 якого, позивач зобов`язався відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення (за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 код 35.30.1 пара та гаряча вода; постачання пари, гарячої води) відповідачу, а відповідач прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до цього договору, що є його невідємними частинами.

Додатками 1а, 1б, 1в, 1г сторони визначили перелік обєктів споживача (їх адреси), на які згідно договору теплопостачальна організація відпускатиме теплову енергію для опалення. Також у вказаних додатках сторонами узгоджено орієнтовану вартість теплової енергії, вказано площу приміщень та теплове навантаження на опалення.

Згідно з п. 3.2.6 договору відповідач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

У розділі 6 договору сторони обумовили порядок розрахунків за теплову енергію. Відповідно до п. 6.1 розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, згідно з діючими на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку, на підставі показань вузла обліку теплової енергії, а у випадку їх відсутності відповідно до обсягів фактично спожитої теплової енергії, розрахованих згідно законодавства та умов договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, сплатити на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання теплопостачальної організації за спожиту в розрахунковому періоді теплову енергію та суму авансового платежу, розрахованого у відповідності до п. 6.5 (п.п. 6.2-6.4 договору).

Відповідно до п. 6.7 договору, споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. 2А, тел. 224-78-68, документи: рахунок на сплату за розрахунковий період з урахуванням суми авансового платежу, акт приймання-передачі теплової енергії за розрахунковий місяць. Теплопостачальна організація надає складені в електронній формі, зареєстровані та оформлені відповідно до вимог податкового законодавства податкові документи на всю суму зобовязань, що виникли не пізніше 15-ти календарних днів від дати виникнення податкових зобовязань, згідно вимог Податкового кодексу України.

Отриманий акт споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання (п.п. 6.7.1 договору).

У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п.6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахункових період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобовязаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1 договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, теплопостачальна організація розглядає їх на надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений споживачем у судовому порядку (п. 6.7.2 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, останній набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту укладання сторонами письмової угоди про його розірвання. У відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України сторони погодилися, що умови договору застосовуються до відносин між споживачем і теплопостачальною організацією, які виникли до укладання з 01 вересня 2016 року. Певні умови договору, можуть бути переглянуті за узгодженням сторін на підставах та у відповідності до діючого законодавства України.

Доказів припинення дії договору сторонами в матеріали справи не надано.

Як зазначив позивач, на виконання договору № 102580/1067/2017/03/пто від 17.03.2017 ним у період з грудня 2016 по квітень 2018 (грудень 2016-березень 2017 та вересень 2017 по квітень 2018) здійснювалось постачання теплової енергії на обєкти відповідача, зазначені у додатках до договору.

Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії за спірний період.

Періоди постачання теплової енергії визначилася згідно з рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2016-2017 та 2017-1018 років у місті Запоріжжя (арк. справи 72-75).

Матеріали справи містять акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на загальну суму 2 299 303,31 грн. та виставлені теплопостачальною організацією рахунки на вказану суму.

Судом встановлено, що на кожному з актів приймання-передачі теплової енергії (за спірний період) зазначено, що один примірник оформленого належним чином акту підлягає поверненню теплопостачальній організації. У разі неповернення оформленого акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені договором терміни акт вважається погодженим.

Отримання відповідачем вказаних актів підтверджується реєстрами отримання документів за відпущену теплову енергію Філії Концерну МТМ Дніпровського району (копії містяться в матеріалах справи а.с. 58-68).

Доказів направлення на адресу позивача заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії, відповідачем в матеріали справи не надано. Акти залишились з боку відповідача не підписаними, у зв'язку з чим, позивач вважає їх погодженими відповідно до п. 6.7.2 договору.

Таким чином, із матеріалів справи слідує, що позивач у період: з грудня 2016 року по березень 2017 року та з вересня 2017 року по квітень 2018 року (вересень 2017 відємне значення на суму 11694,17 грн.) відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 2 299 303,31 грн.

Однак, зазначена сума в установлений договором строк відповідачем в повному обсязі сплачена не була. За спірний період відповідачем здійснена лише часткова оплата, а саме: 05.10.2017 відповідачем здійснено оплату суми 255512,45 грн. Більша частина з оплаченої суми зарахована позивачем як оплата боргу відповідача за минулі періоди (місяці), які позивачем не включені ані до позовної заяви, ані до розрахунків основного боргу та штрафних санкцій. Сума, яка залишилась після зарахування за минулі періоди, а саме - сума 51066,57 грн. була зарахована як часткова сплата боргу за грудень 2016 року.

На адресу відповідача позивачем направлялась претензія від 27.03.2018 вих. № 1370/08 (а.с. 69-71) щодо погашення заборгованості за теплову енергію за укладеними з позивачем договорами купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, яка склалась станом на 23.03.2017, на загальну суму 12234257,92 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до змісту п.п. 6.3, 6.4 договору відповідач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, здійснити оплату заборгованості за спожиту теплову енергію на підставі отриманого рахунку та акту приймання-передачі.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102580/1067/2017/03/пто від 17.03.2017 в розмірі 2248236,74 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Щодо акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.10.2016 по 01.10.2018, який підписаний відповідачем з розбіжностями в сумі наявної заборгованості відповідача перед позивачем, то вказані в ньому відповідачем суми не підтверджені останнім документально.

Щодо доводів відповідача про те, що акти, які додані до матеріалів справи, на підставі яких позивач проводить розрахунок і посилається як на підставу своїх позовних вимог, не відповідають порядку оформлення і погодження сторонами у звязку з відсутністю в них помітки про відмову споживача від підпису, суд зазначає про наступне.

Умовами договору визначений обовязок споживача отримувати від теплопостачальної організації рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії. Як вже було встановлено судом, рахунки та акти приймання-передачі вручались відповідачу під розпис згідно реєстрів отримання документів за відпущену теплову енергію. Також, згідно з умовами договору, отриманий акт споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі пяти днів за дати отримання. У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п.6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахункових період. Позивачем до відповіді на відзив були надані акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період з відповідними відмітками про відмову споживача у підписанні актів. При цьому, суд також зазначає, що доказів наявності письмових заперечень з боку відповідача щодо актів та їх підписання, відповідно до абз. 2 п. 6.7.2 договору, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В даному випадку, відповідач не надав суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним своїх договірних зобовязань.

Посилання відповідача на позбавлення можливості здійснити оплату за договором через неврегулювання між сторонами спірних питань щодо його умов (переліку обєктів опалення) та нарахування позивачем більших обсягів теплової енергії ніж фактично використовується відповідачем, судом оцінюються критично, оскільки обєкти теплопостачання, на які, згідно умов договору, позивач взяв на себе обовязок відпустити теплову енергію, а відповідач оплатити її вартість, чітко визначені сторонами в додатках до нього з зазначенням їх адреси, площі приміщень та теплового навантаження на опалення, і до моменту внесення сторонами змін до договору цей перелік є чинним.

На підставі викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в заявленому позивачем розмірі, а саме в розмірі 2248225,25 грн., за відпущену теплову енергію підлягає задоволенню. При цьому, суд зазначає, що на має права виходити за межі заявлених позовних вимог (їх розміру).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Внаслідок прострочення відповідачем грошового зобовязання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 62234,06 грн. за загальний період з 20.11.2017 по 20.04.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 5510570/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2.10 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102580/1067/2017/03/пто від 17.03.2017 передбачено, що за порушення споживачем строків оплати за теплову енергію, встановлених у п. 6.4. цього договору, останній сплачує теплопостачальній організації пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Позивачем нараховано пеню на заборгованість по актам приймання-передачі теплової енергії за жовтень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року, березень 2018 року (по кожному акту окремо), з врахуванням положень п. 6.4. договору.

Судом перевірено розрахунок заявленої до стягнення пені та встановлено, що розрахунок здійснено вірно.

Отже, вимоги про стягнення з відповідача суми 62234,06 грн. пені є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 38720,17 грн. нарахованих за загальний період з 20.01.2017 по 20.04.2018 та втрати від інфляції в сумі 152122,27 грн. за загальний період з лютого 2017 року по березень 2018 року.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних витрат, судом встановлено, що розрахунки здійснено вірно, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги задовольняються у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у розмірі 37519,53 грн. покладаються на відповідача.

Позивач також заявив про стягнення з відповідача поштових витрат, понесених ним у звязку із направленням на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками. Згідно з наданими позивачем фіскальним чеком від 04.09.2018 (а.с. 9), виданими підприємством поштового звязку ЗД ПАТ Укрпошта, розмір цих витрат склав 23,16 грн.

За змістом ст. 123 ГПК України до складу судових витрат, крім судового збору, входять також витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів (ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України).

Оскільки підставою звернення позивача за захистом своїх майнових прав та інтересів у судовому порядку є не вчинення відповідачем протягом тривалого часу дій щодо виконання грошового зобовязання за договором, враховуючи, відсутність доказів вжиття заходів щодо погашення суми заборгованості, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача поштових витрат в сумі 23,16 грн., які безпосередньо повязані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, розмір яких підтверджений в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-А; ) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а; ) суму 2 248 225 (два мільйони двісті сорок вісім тисяч двісті двадцять пять) грн. 25 коп. основного боргу за відпущену теплову енергію, суму 62 234 (шістдесят дві тисячі двісті тридцять чотири) грн. 06 коп. пені, суму 38 720 (тридцять вісім тисяч сімсот двадцять) грн. 17 коп. 3% річних, суму 152 122 (сто пятдесят дві тисячі сто двадцять дві) грн. 27 коп. інфляційних витрат, суму 37519 (тридцять сім тисяч пятсот девятнадцять) грн. 53 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 23 (двадцять три) грн. 16 коп. витрат повязаних з розглядом справи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 01.02.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва