ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/26/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ДП "Державне Київське конструкторське бюро "Луч", м. Київ
до ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року до суду звернулось Державне підприємство "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (04050, м.Київ, вул.Мельникова, 2 ) з позовом про стягнення з Державного підприємства "Харківське Конструкторське Бюро з машинобудування ім. О.О.Морозова" (61001, м.Харків, вул.Плеханівська, 126, ) коштів у сумі 890.311,35 грн. з яких: основна сума заборгованості 829908,61 грн., інфляційне збільшення боргу - 43008,77 грн. 3% річних - 17393,97 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог щодо договорів К1042/3210-ХКБМ та К723/1582и-ХКБМ на суму 829908,61 грн.

Ухвалою від 04.01.2019 р. було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 29.01.2019 р. о 12:30.

21.01.2019 р. через канцелярію господарського суду від відповідача надійшов відзив (вх. №1549), в якому ДП «ХКБМ» в повному обсязі не погоджується з вимогами позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних виходячи з дати направлення претензії від 04.04.2018 р., оскільки в ході розгляду претензії було встановлено невідповідність між договірною вартістю поставленої продукції та фактично поставленою вартістю продукції, що впливає на достовірність визначення суми кінцевого розрахунку за поставлену продукцію.

Представник позивача 29.01.2019 р. надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає про порушення відповідачем взятих на себе зобовязань та підтримує вимоги по стягненню нарахованих відсотків річних та інфляційних втрат. Також, позивачем було подано заяву (вх. 2482) на виконання ухвали від 04.01.2019 р. щодо надання додаткової інформації по справі та заяву (вх. 2544) про нарахування індексу інфляції та 3% річних на основну суму заборгованості з 13.11.2018 р.

В призначеному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про нарахування інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 13.11.2018 р.

Представник відповідача проти вимог позивача про стягнення заборгованості та здійснених з 13.11.2018 р. нарахувань не заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

30 листопада 2017 року Державне підприємство «Державне Київське конструкторське бюро «Луч» та Державне підприємство «Харківське конструкторське Бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова» затвердили угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог щодо договорів К1042/3210-ХКБМ від 15.07.2016 р. та К723/1582и-ХКБМ від 26.07.2010 р.

В пункті 5 укладеної угоди сторони закріпили, що з моменту набуття чинності цієї угоди ДП «ХКБМ» залишається зобовязаним перед ДП «Державне Київське конструкторське бюро «Луч» по договору К1042/3210-ХКБМ від 15.07.2016 р. на загальну суму 829908,61 грн. Сума, що погашається за зустрічними вимогами становить 403971,95 грн. (п. 4 угоди).

В позовній заяві позивач вказував, що угодою сторони не встановили строк виконання зобовязань відповідачем, тому позивач 04.04.2018 р. направив на адресу відповідача претензію №23-31/34-960д з вимогою перерахування на рахунок позивача грошових коштів у сумі 829908,61 грн. Однак, вказану вимогу відповідачем не було задоволено, тому позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та відсотків річних за період з 11.04.2018 р. по 21.12.2018 р. 06.11.2018 р. на електронну адресу позивача надійшов лист щодо виставлення рахунку на оплату заборгованості за угодою в розмірі 829908,61 грн., рахунок було виставлено 07.11.2018 р.

В той же час, відповідач, заперечуючи проти встановленого позивачем періоду нарахування інфляційних втрат та відсотків річних на заборгованості, зазначав, що в ході розгляду претензії було встановлено невідповідність між договірною вартістю поставленої продукції та фактично поставленою вартістю продукції, що впливає на достовірність визначення суми кінцевого розрахунку за поставлену продукцію, оскільки додатковою угодою №2 до договору К1042/3210-ХКБМ від 15.07.2016 р. від 15.07.2016 р. була визначена договірна ціна на імітатор И-РК без ПДВ 2520,43 грн., ціна з ПДВ 3024,52 грн. (висновок ПЗ 634 від 09.11.2016 р. №849). Разом з тим, за видатковою накладною від 30.09.2016 р. №КБ00000080 імітатори в загальній кількості 15 одиниць И-РК були поставлені за орієнтовною ціною, передбаченою додатковою угодою №1 від 17.10.2016 р., розмір якої за одиницю продукції складає 3399,92 грн. без ПДВ або 4079,90 грн. з ПДВ.

Згідно п. 4.1 договору №К1042/3210-ХКБМ від 15.07.2016 р. орієнтовна ціна на продукцію є базовою для визначення вартості продукції на момент оформлення договору і досягнення в подальшому домовленостей по договірній ціні. Договірна ціна одиниці продукції, узгоджена з ПЗ №634, є незмінною і зберігається на поставку готової продукції (п. 4.5 договору №К1042/3210-ХКБМ від 15.07.2016 р.). Оплата за поставлену продукцію здійснюється за договірною ціною, яка підлягає узгодженню з ПЗ №634 та не може перевищувати розмір орієнтовної ціни на продукцію, яка постачається за договором №К1042/3210-ХКБМ від 15.07.2016 р. (п. 4.6 та п. 4.7 договору). З огляду на зазначене, відповідачем було запропоновано врегулювати виявлені розбіжності, після чого було гарантовано оплату за поставлену продукцію.

В судовому засіданні 29.01.2019 р. представник позивача подав заяву (вх. 2544), в якій просив суд нараховувати інфляційні втрати та 3% річних на основну суму заборгованості починаючи з 13.11.2018 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи дату виставлення рахунку та подану позивачем заяву про нараховування інфляційних втрат і 3% річних на основну суму заборгованості з 13.11.2018 р., судом було здійснено перерахунок інфляційних втрат і 3% річних на суму заборгованості в розмірі 829908,61 грн. за період з 13.11.2018 р. по 21.12.2018 р. Відсотки річних за 39 днів становлять 2660,25 грн. (829908.61 х 3 х 39 / 365 / 100). Інфляційні нарахування з 13.11.2018 р. по 21.12.2018 р. складають 18350,94 грн. Індекс інфляції за весь період 1.0221120 (листопад 2018 р. - 101.4%, грудень 2018 р. - 100.8%).

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

За положеннями ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З огляду на встановлені та визнані учасниками справи обставини, суд задовольняє позовні вимоги позивача частково, в частині стягнення суми основного боргу - 829908,61 грн., інфляційних втрат - 18350,94 грн. та 3% річних - 2660,25 грн.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське Конструкторське Бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (м.Харків, вул.Плеханівська, 126 ) на користь Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (м. Київ, вул.Мельникова, буд. 2, , ) суму основного боргу 829908,61 грн., інфляційне збільшення 18350,94 грн., та 3% річних - 2660,25 грн., судовий збір 12763,79 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.02.2019 р.

Суддя ОСОБА_3