ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2019м. ДніпроСправа № 904/3412/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАЛ-ДНІПРО"

до Публічного акціонерне товариство "ДНІПРОВАЖМАШ"

про стягнення 904 688 грн. 78 коп.

Суддя Манько Г.В.

За участю секретаря судового засідання Федьковської О.В.

Представники:

Від позивача ОСОБА_1 ордер ДП № 1995/011 від 22.01.2019

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Італ-Дніпро" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою та надало уточнену позовну заяву про стягнення публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" суму боргу за поставленні жовтні 2016 року металобрухт у розмірі 819 866,50 грн., з яких: 612 710,00 грн. - вартість металобрухту, 40 499,38 грн. - 3% річних, 166 657,12 грн. інфляційні витрати та судовий збір.

Позивач наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що наданими у справі доказами у повному обсязі підтверджені позовні вимоги. Зазначив, що усі докази, що є підставою позовних вимог надав до господарського суду. Підтримав доводи, викладені у заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав відзив на позов. У минулому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. З заявами та клопотаннями до господарського суду не звертався.

У судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.15р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Італ-Дніпро" та публічним акціонерним товариством "Дніпроважмаш" підписаний договір поставки №61/115 (далі - договір).

Згідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується в порядку і терміни, встановлені цим договором, передати у власність Покупцеві продукцію, в певній кількості, відповідної якості і по цінах, вказані в специфікаціях, а Покупець зобов'язується прийняти продукцію і сплатити її на умовах, визначених у цьому Договорі.

Умовами п. 1.2 Договору Кількість, асортимент та ціни продукції, що поставляється, вказуються у специфікаціях, і є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.3. Договору Загальна кількість продукції, що постачається за даним договором, визначається як наростаюча кількість по всіх поставках, проведених згідно оформлених специфікацій і накладних.

В п. 2.2 договору вказано, що Ціни на продукцію, що постачається за даним Договором, можуть бути змінені за погодженням Сторін. Постачальник повинен погоджувати нову ціну з Покупцем за 3 дні до постачання.

Згідно п. 3.1 Договору Порядок розрахунків: за фактом постачання та підписання первинних документів, якщо інше не вказується в специфікації.

Відповідно до п. 4.5 Договору Постачальник зобов'язаний надати належним чином оформлені документи (підписані уповноваженою особою і скріплені печаткою Постачальника) на продукцію, що поставляється відповідно до вимог чинного законодавства України, а саме: рахунок, сертифікат якості, товарно-испортну накладну, видаткову накладну.

Умовами п. 4.6. Договору зазначено, що Постачальник зобов'язаний видати Покупцю протягом 14 діб з дати першої події (передоплати або відвантаження), податкову накладну, складену в електронній формі, та зареєстровану в іому реєстрі податкових накладних відповідно до вимог чинного законодавства України.

В п. 5.1 Договору якість прокукції, що поставляється за даним договором, повинна відповідати ДСТУ 4121-2002 і підтверджуватися відповідними документами.

Згідно п. 5.3 Договору Покупець залишає за собою право відмовитися від прийому неякісної продукції.

Пунктом 5.5 Договору Продукція вважається переданою Постачальником і прийнятою Покупцем: по кількості згідно результатам зважування на вагах Покупця; по якості згідно даним сертифікату якості та результатам хімічного аналізу, проведеному в лабораторії Покупця.

В п. 11.1 Договору вказано, що цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.15р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Згідно п. 11.2 Договору якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодна із Сторін не заявила про своє бажання розірвати договір, даний договір вважається пролонгованим на 1 рік.

До матеріалів справи позивачем долучено приходні ордери та накладні, у яких зазначений брухт чавунний: - 01.10.2016 року товар в обсязі 33, 54 т.; - 07.10.2016 року товар в обсязі 38,44 т.; - 10.10.2016 року товар в обсязі 36,00 т.; -12.10.2016 року товар в обсязі 33,8 т.; - 13.10.2016 року товар в обсязі 33,10 т.

Специфікації на постачання вказаного (спірного) товару в межах умов Договору сторонами не було укладено.

При розгляді справи № 904/637/17 встановлено, що між ТОВ "Італ-Дніпро" (постачальник, позивач) та ПАТ "Дніпроважмаш" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №61/115 від 06.08.2015 р., за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку і терміни, встановлені договором, передати у власність покупцеві продукцію в певній кількості, відповідної якості і по цінах, що вказані в специфікаціях, а покупець зобов'язується прийняти продукцію та сплатити. Звертаючись із позовом до суду, позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо поставки продукції з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року, у зв'язку з чим ним були складені та надані відповідачу для підписання такі специфікації. Вказані специфікації не підписані відповідачем. Як вказує позивач, на виконання вказаних специфікацій ним було здійснено поставку продукції відповідачу на загальну суму 804 448 грн. відповідно до актів приймання металів чорних (вторинних). Оскільки вищезазначені специфікації та акти приймання металів чорних (вторинних) за період з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року не підписані відповідачем, колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами у відповідності до ст. ст. 33, 34 Господарського прцецуального кодексу України не доведено як факт поставки, так і наявність заборгованості відповідача у заявленому розмірі. Відповідачем до матеріалів справи долучені накладні та товарно-транспортні накладні, з яких вбачається, що в період з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року позивачем йому поставлявся товар, але за меншою ціною (3 500 грн. за тону), ніж посилається позивач у позовній заяві. Як позивачем так і відповідачем підтверджується, що в період з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року позивачем було поставлено продукцію в загальному обсязі 175,06 тон. В матеріалах справи відсутні докази, які б доводили, що товар в період з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року було поставлено саме на виконання умов договору поставки №61/115 від 06.08.2015 року (з накладних, поданих відповідачем цього не вбачається; ціна в таких накладних є відмінною від ціни, зазначеної у підписаних сторонами специфікаціях до договору). Позивачем не доведено факту поставки товару та факту узгодження сторонами ціни на нього, про що зазначено вище; вимога позивача щодо стягнення з відповідача вищезазначеної заборгованості є такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Дніпропетровського Апеляційного господарського суду від 03.07.2017р. по справі №904/637/17 зазначено, що оскільки вищезазначені специфікації та акти приймання металів чорних (вторинних) за період з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року не підписані відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем належними та допустимими доказами у відповідності до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено як факт поставки, так і наявність заборгованості відповідача у заявленому розмірі. Відповідачем до матеріалів справи долучені накладні та товарно-транспортні накладні, з яких вбачається, що в період з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року позивачем йому поставлявся товар, але за меншою ціною (3 500 грн. за тону).

Прийнявши до уваги ті обставини, що: - відповідачем не подано доказів, які б доводили поставку позивачем металів горних (вторинних) відповідачу з дотриманням вимог Закону України «Про металобрухт»; - в матеріалах справи відсутні докази, які б доводили, що товар в період з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року було поставлено саме на виконання умов договору поставки №61/115 від 06.08.2015 року (з накладних, поданих відповідачем цього не вбачається; ціна в таких накладних є відмінною від ціни, зазначеної у підписаних сторонами специфікаціях до договору), тоді як предметом позову у справі є стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 596 089 грн. 10 коп. саме за договором поставки №61/115 від 06.08.2015 року, - позивачем не доведено факту поставки товару та факту узгодження сторонами ціни на нього, про що зазначено вище; колегія суддів дійшла висновку, що за поданим предметом позовна заява є такою, що не підлягає задоволенню. При цьому судовим рішенням не встановлений факт поставки позивачем відповідачу товару в загальному обсязі 175, 06 тон за період з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року з огляду на недоліки у первинних документах, поданих відповідачем, та недоведеність належаними доказами позивачем зазначеної обставини, а лише вказано, що сторонами підтверджується, що в період з 01.10.2016 року по 13.10.2016 року позивачем було поставлено продукцію в загальному обсязі 175,06 тон.»

При розгляді справи № 904/9230/17 встановлено, що на час надходження до господарського суду Дніпропетровської області вказаної справи спірне майно (металобрухт) вже було використано відповідачем у власній господарській діяльності.

Згідно вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У позовних заявах, направлених до Господарського суду Дніпропетровської області, у справах №904/637/17, 904/9230/17, 904/3412/18 позивач зазначає, що брухт чавунний у загальній кількості 175,06 т. було поставлено на виконання умов Договору №61/115 від 06.08.2015р.

Лише в уточненій позовній заяві у справі №904/3412/18, яка надійшла до Господарського суду Дніпропетровської області 22.12.2018р. позивач викладає іншу правову позицію, а саме зазначає, що спірний металобрухт було поставлено на адресу відповідача по за межею дії Договору №61/115 від 06.08.2015р.

В той же час в уточненій позовній заяві, як на підставу позовних вимог, позивач посилається на приписи ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Також, в уточненій позовній заяві, позивач зазначає, на які норми цивільного та господарського законодавства він посилався як на підставу позовних вимог у минулих справах, які розглядались Господарським судом Дніпропетровської області, де в задоволенні позовних вимог йому було відмовлено.

Приймаючи до уваги дату звернення з уточненою позовною заявою (22.12.2018р.) та періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення вартості металобрухту.

Згідно вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49068, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, ідентифікаційний код 00168076) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Італ-Дніпро" (49083, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 35, ідентифікаційний код 38528933) вартість металобрухту 612 710 грн., судовий збір в сумі 9 190 грн. 65 коп.

В решті суми позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачений ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України .

Повне рішення складено 25.01.2019

Суддя Г.В.Манько