СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р. Справа № 905/2563/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від стягувача - ОСОБА_1 на підставі довіреності від 22.03.2018р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс", м. Київ, (вх. №1417 Д/2) на ухвалу господарського суду Донецької області від 29.11.2018р. у справі №905/2563/16 (суддя Матюхін В.І., постановлену в Харків, час постановлення ухвали не зазначено, повний текст ухвали складено - 03.12.2018р.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс", м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж", Донецька область, с. Благодатне,

про стягнення 3% річних у розмірі 247,80грн., пені у розмірі 4265,69грн., інфляційних у розмірі 2236,08грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.10.2016р. у справі №905/2563/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс до Товариства з обмеженою відповідальністю Престиж про стягнення 3% річних в розмірі 333,94грн., пені в розмірі 5223,81грн., інфляційних в сумі 2497,44грн. задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Престиж на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс суму 3% річних в розмірі 251,22грн., пеню в сумі 5223,81грн., інфляційні в сумі 2497,44грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1363,85грн.; відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

07.11.2016р. на виконання рішення господарського суду Донецької області від 20.10.2016р. у справі №905/2563/17 було видано відповідний судовий наказ.

16.08.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" звернулось до господарського суду Донецької області зі скаргою на бездіяльністю державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 (вх.№17062/18) (т.1 а.с.5-36), в якій просив суд:

- здійснити перевірку та наявність вжиття в період із 23.02.2018р. по 11.08.2018р. Амвросіївським РВДВС ГТУЮ у Донецькій області всіх обовязкових заходів у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16, їх відповідність нормам чинного законодавства України, зокрема та не обмежуючись, тих, котрі вказані у мотивувальній частині даної скарги;

- задовольнити скаргу ТОВ Компанія НОТАПС на бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16;

- визнати за період з 23.02.2018р. по 11.08.2018р. неправомірною бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження;

- зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження, та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та фактичне примусове виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16;

- зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області внести всі документи, які стосуються виконавчого провадження №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 до Автоматизованої системи виконавчого провадження;

- стягнути з Амвросіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НОТАПС витрати на правничу допомогу у розмірі 2340,00грн. згідно договору №07-11-2017 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 07.11.2017р.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаної скарги, заявник посилався на те, що постановою Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 08.02.2017р. було відкрито виконавче провадження №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у даній справі; відповідно до постанови Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 20.06.2017р. наказ господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 1статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до Постанови Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 28.11.2017р., з урахуванням ухвали господарського суду Донецької області від 03.11.2017р. у справі №905/2563/16, було відновлено виконавче провадження №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16, однак, станом на момент звернення з відповідною скаргою наказ не виконано.

Скаржник наголошував на тому, що в даній скарзі періодом оскарження бездіяльності державного виконавця є період з 20.02.2018р. по 11.08.2018р., а питання котрі постають в даній скарзі оцінка вжитих заходів на предмет дотримання органом ДВС пункту 8 частини 48 Закону України "Про виконавче провадження", обєктивності, повноти та належності вжитих заходів примусового виконання за вказаний період. Зокрема, скаржник звертав увагу на те, що перевірка майнового стану боржника мала бути проведена за період з 23.02.2018р. по 11.08.2018р. вже два рази. Проте, відповідно до офіційних відомостей, що містяться на офіційному веб-сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, належних, своєчасних, допустимих та об'єктивних виконавчих дій спрямованих на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі, зокрема, щодо пошуку майна, на яке можна звернути стягнення, а також доказів про направлення до всіх органів запитів, які відповідно до законодавства володіють інформацією, державним виконавцем, не вчинялось.

Крім того, у звязку із відсутністю інформації щодо здійснення виконавчих дій відповідно до Закону України Про виконавче провадження, стягувачем було надіслано до Амвросіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області клопотання:

- №19-1/07 від 19.07.2018р., в якому просив, зокрема, здійснити виконавчі дії, передбачені частиною 8 статті 48 Закону України Про виконавче провадження;

- №19-2/07 від 19.07.2018р., в якому просив здійснити звернення стягнення на майно ТОВ Престиж та заборонити останньому здійснювати його використання для та під час ведення господарської діяльності;

- №19-3/07 від 19.07.2018р., в якому просив здійснити заходи примусового виконання в частині направлення запитів до районного (обласного) відділу статистики із вимогою про надання інформації статистичного спостереження сільськогосподарської діяльності боржника.

Проте, як зазначав скаржник, вказані клопотання були залишені виконавчою службою без відповіді та без задоволення.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.08.2018р. у даній справі скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс задоволено частково;

визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження;

зобовязано державного виконавця або іншу посадову особу Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження, та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та фактичне примусове виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16;

зобовязано державного виконавця або іншу посадову особу Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області внести всі документи, які стосуються виконавчого провадження №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 до Автоматизованої системи виконавчого провадження; в іншій частині заяви відмовлено;

стягнуто з Амвросіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс 2040,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 18, 26, 36, 48 Закону України "Про виконавче провадження" мотивовані тим, що державною виконавчою службою не спростовано, а матеріали справи не містять доказів, на підтвердження тих обставин, що державним виконавцем вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі, зокрема, щодо розшуку майна, на яке можна звернути стягнення, а також доказів про направлення до всіх органів влади запитів, які відповідно до законодавства володіють інформацією.

20.11.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" звернулось до господарського суду Донецької області зі скаргою на бездіяльністю державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 (вх.№23482/18) (т.1 а.с.56-85), в якій просив суд:

- задовольнити скаргу ТОВ Компанія НОТАПС на бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16;

- визнати за період із 12 серпня 2018 року по 16 листопада 2018 року неправомірною бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження;

- зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження, та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та фактичне примусове виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16;

- зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області внести всі документи, які стосуються виконавчого провадження №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 до Автоматизованої систем виконавчого провадження;

- стягнути з Амвросіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс витрати на правничу допомогу у розмірі 2700,00грн. згідно договору №16-07-2018 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 16.07.2018 року.

В обґрунтування наявності правових підстав для задоволення вказаної скарги заявник посилався на невиконання Амвросіївським РВДВС ГТУЮ у Донецькій області дій спрямованих на виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 в частині стягнення суми боргу 8872,31грн.

Доводи на які скаржник посилається, як на підставу для задоволення вказаної скарги є аналогічними доводам викладеним у скарзі від 16.08.2018р. вх.№17062/18, проте, періодом, за який скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області вже зазначено період з 12.08.2018р. по 16.11.2018р.

Ухвалою господарського Донецької області від 29.11.2018р. у справі №905/2563/16 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" на бездіяльність державного виконавця залишено без задоволення, з тих підстав, що заявлені у скарзі вимоги вже були предметом розгляду під час попереднього розгляду скарги і відрізняються лише періодом, за який скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області, за результатами якої місцевим господарським судом вже було прийнято відповідне судове рішення, а саме ухвалу господарського суду Донецької області від 27.08.2018р. у даній справі, яка набрала законної сили та відповідно є обовязковою до виконання.

Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є неспіврозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, зокрема, адвокатом було фактично скопійовано зміст попередньої скарги та змінено лише період, за який вимагається визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, та прийняв рішення про те, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу у розмірі 2700,00грн. є завищеними.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського Донецької області від 29.11.2018р. у справі №905/2563/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ТОВ "Компанія "Нотапс" на бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16; покласти, на підставі статей 123,126, 344 Господарського процесуального кодексу України на Амвросіївський РВДВС ГТУЮ у Донецькій області судові витрати понесені позивачем.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом не було повно, всебічно та обєктивно досліджено усіх обставин справи, що призвело до передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" на бездіяльністю державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16. Крім того, апелянт не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2700,00грн. є завищеними, оскільки в повному обсязі відповідають принципам як матеріального (договірного права),так і процесуального права, оскільки висвітлюють затрати адвоката у даній справі, а також повністю відповідають та не порушують правової позиції з даного питання, які викладені в постановах Верхового Суду від 25.04.2018р. у справі №922/3142/17, від 02.05.2018р. у справі №910/22350/16, від 11.06.2018р. у справі №923/567/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2018р. залишено без руху апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс", в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що з доданих до апеляційної скарги матеріалів, вбачається, що апелянтом до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

28.12.2018р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: платіжне доручення №0.0..1 від 26.12.2018р. на суму 1762,00грн. (вх.№2841).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" на ухвалу господарського суду Донецької області від 29.11.2018р. у справі №905/2563/16; встановлено сторонам у справі строк до 14.01.2019р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 21.01.2019р.

11.01.2019р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх.№300), в якому просить суд провести судове засідання у справі №905/2563/16 за апеляційною скаргою ТОВ "Компанія "Нотапс" на ухвалу господарського суду Донецької області від 29.11.2018р. у справі №905/2563/16; доручити проведення відеоконференції одному з вказаних судів: господарському суду Київської області (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 16); господарському суду міста Києва (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-6); Північному апеляційному господарському суду (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 1); Шостому апеляційному адміністративному суду (01010, м. Київ, вул. Московська, 8, корп. 30).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2019р. у звязку із відпусткою судді Гези Т.Д., для розгляду справи №905/2563/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2019р. задоволено клопотання апелянта - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" про забезпечення проведення судового засідання у справі №905/2563/16 в режимі відеоконференції; постановлено провести судове засідання призначене на 21.01.19р. об 17:15год., в режимі відеоконференції в приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: м. Харків, пр. Незалежності, 13, зал судових засідань №105; доручено господарському суду м.Києва (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-в) забезпечити проведення відеоконференції 21.01.2019р. о 17:15год.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 21.01.2019р. з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" на ухвалу господарського Донецької області від 29.11.2018р. у справі №905/2563/16 відбулось за участю представника апелянта ОСОБА_1 в режимі відеоконференції.

Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського Донецької області від 29.11.2018р. у справі №905/2563/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ТОВ "Компанія "Нотапс" на бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16; покласти на Амвросіївський РВДВС ГТУЮ у Донецькій області на підставі статей 123,126, 344 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати понесені позивачем.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, що учасники провадження у даній справі про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином, колегія суддів вважає за можливе розглянути скарги в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Так, згідно статті 339, частини 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судова колегія зазначає, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження; виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобовязана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004р. у справі Шмалько проти України вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі Горнсбі проти Греції).

За положеннями статті 129 Конституції України та статей 18 та 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на усій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, унормовано Законом України "Про виконавче провадження".

Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, він повинен дотримуватись указаних вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених статтею 2 Закону: верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, обєктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження; порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому здійснення державним виконавцем комплексу дій, визначених Законом, вважається належним у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження стягувача та боржника.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконанні у Амвросіївському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження №53366327 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Престиж 9336,32грн.

Відповідно до постанови Амвросіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2017р. ВП №53366327, боржника було зобовязано надати декларацію про доходи та майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (т.1 а.с.15).

Згідно з частиною 2 статті 36 Закону України Про виконавче провадження, розшук боржника-юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина 8 статті 48 Закону України Про виконавче провадження).

Крім того, відповідно до пункту 2 Розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 у разі виконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органах.

Отже, періодичність проведення перевірок чітко визначена Законом, і такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово.

Як було зазначено вище, в обґрунтування наявності підстав для задоволення скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" посилалась на те, що відповідно до офіційних відомостей, які містяться на офіційному веб-сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, належних, своєчасних, допустимих та об'єктивних виконавчих дій спрямованих на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі, зокрема, щодо пошуку майна, на яке можна звернути стягнення, а також доказів про направлення до всіх органів запитів, які відповідно до законодавства володіють інформацією, державним виконавцем не вчинялось, отже наявні всі правові підстави для задоволення вказаної скарги та визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною.

Разом з тим, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, заявлені у даній скарзі вимоги обгрунтовані аналогічними доводам викладеним у скарзі від 16.08.2018р. вх.№17062/18 та вже були предметом розгляду під час розгляду попередньої скарги і відрізняються лише періодом, за який скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області (період з 12.08.2018р. по 16.11.2018р.).

За результатами розгляду попередньої скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" місцевим господарським судом було постановлено ухвалу від 27.08.2018р., якою було частково задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс;

- визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження;

- зобовязано державного виконавця або іншу посадову особу Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження, та котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану та фактичне примусове виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16;

- зобовязано державного виконавця або іншу посадову особу Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області внести всі документи, які стосуються виконавчого провадження №53366327 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 07.11.2016р. у справі №905/2563/16 до Автоматизованої системи виконавчого провадження; в іншій частині заяви відмовлено.

Вказана ухвала місцевого господарського суду в судовому порядку оскаржена не була, а отже набрала законної сили та є обовязковою для виконання.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Судова колегія зауважує, що правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу, вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності .

Таким чином, з огляду на те, що заявлені у даній скарзі вимоги вже були предметом розгляду під час попереднього розгляду скарги і відрізняються лише періодом, за який скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області; за даними вимогами судом було прийняте відповідне судове рішення, а саме: ухвалу господарського суду Донецької області від 27.08.2018р., яка набрала законної сили та відповідно є обовязковою до виконання, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Нотапс.

Щодо заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2700,00грн. повязаних з розглядом скарги на бездіяльність державного виконавця Амвросіївського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області, судова колегія зазначає наступне.

Так, питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу врегульовано нормами чинного Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частин п'ятої і шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Окрім того, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р., пункті 268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014р., заява N 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, однією з необхідних умов відшкодування судових витрат є встановлення такої обставини як їх фактичне понесення заявником.

Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, в якій зазначено, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судова колегія також зауважує, що судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статтях 4, 13, 14, 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування вимоги про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката позивачем було долучено до матеріалів справи:

- копію договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 21.07.2017р. №21-07-2017;

- копії актів прийому-передачі документів від 16.07.2018р., від 25.09.2018;

- копію акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послу (правової допомоги) від 16.11.2018;

- квитанцію ПАТ КБ "ПриватБанкм від 15..09.2018р. №0.0..1 на суму 2700,00грн.;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю №3888 від 22.10.2018 та посвідчення адвоката;

- копію витягу з Єдиного Реєстру адвокатів України;

- копію довідки про відкриття рахунку від 14.07.2017;

- копію довідки про взяття на облік платника податків від 18.02.2014;

- повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску від 19.03.2014 (т.1а.с.72-83).

За результатами дослідження зазначених доказів, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є неспіврозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Зокрема, адвокатом було фактично скопійовано зміст попередньої скарги та змінено лише період, за який вимагається визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, та прийняв рішення про те, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу у розмірі 2700,00грн. є завищеними.

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, у разі наявності заперечень останнього щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Проаналізувавши висновки суду першої інстанції в частині витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що господарським судом обґрунтовано та правомірно було оцінено витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, оцінено обсяг наданих послуг та виконаних робіт, зокрема, встановлено, що адвокатом було фактично скопійовано зміст попередньої скарги та змінено лише період, за який вимагається визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, а тому колегія погоджується з висновком суду про те, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу у розмірі 2700,00грн. є завищеними.

За приписами статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином обставини справи і докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу господарського суду Донецької області від 29.11.2018р. у справі №905/2563/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" залишити без задоволення .

Ухвалу господарського суду Донецької області від 29.11.2018р. у справі №905/2563/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя І.А. Шутенко