ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3228/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місцезнаходження: (01001, місто Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; код 20077720)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" (місцезнаходження: 61002, місто Харків, вул. Артема, 4; )
про стягнення 150 576,81 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №14-210 від 26.10.2018 (адвокат);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (за вих. №14/4-549) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" (відповідач), згідно вимог якої позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 46 598,10 грн., 3 % річних у розмірі 4 959,14 грн. та інфляційні втрати у розмірі 99 019,57 грн.

В обґрунтування позову Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу № 2094/14-ТЕ-32 від 24.01.2014. В якості правових підстав позову посилається, зокрема, на положення статей 20, 173-175, 193, 216, 230-232, Господарського кодексу України, статей 11, 15, 16, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 655 Цивільного кодексу України.

Позивач також зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає 2 259,00 грн. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 позовну заяву ПАТ "НАК "Нафтогаз України" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3228/18; постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено розгляд справи в судовому засіданні на 18 грудня 2018 року.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 18.12.2018, додаткових доказів в обґрунтування своєї правової позиції не надав.

18 грудня 2018 року відповідач подав до суду клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСББ "Будинок на набережній 1" (вх. № 35280), а також клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (вх. № 35279), на підставі частини шостої 250 ГПК України. Дані клопотання були підтримані присутнім в підготовчому засіданні 18.12.2018 представником відповідача.

В судовому засіданні 18.12.2018 було оголошено перерву до 17 січня 2019 року. Ухвалу про перерву занесено до протоколу судового засідання.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 17.01.2019, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві; проти задоволення клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСББ "Будинок на набережній 1" та клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (вх. № 35279) заперечував.

Представник відповідача в судове засідання 17.01.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив; відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" на позовну заяву до суду не надав.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання у справі № 922/3228/18 - під підпис в судовому засіданні 18.12.2018, принцип диспозитивності та право сторін на власний розсуд розпоряджатись своїми правами, в тому числі брати участь в судовому засіданні; з огляду на те, що неявка учасників справи в судове засідання, відповідно до приписів частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи по суті, а також приймаючи до уваги обмежені строки розгляду справи, визначені статтею 248 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу № 922/3228/18 за відсутності представника відповідача.

Ухвалою суду від 17.01.2019 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСББ "Будинок на набережній 1" та в задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

24 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 2094/14-ТЕ-32, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити даний природний газ на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у період з січня 2014 по грудень 2014 передало у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" природний газ на загальну суму 766 264,26 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними представниками та скріпленими печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень (том 1, арк.с. 24-35).

Відповідно до пункту 6.1. Договору № 2094/14-ТЕ-32, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплата за прийнятий газ була здійснена Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" в повному обсязі, проте з порушенням встановлених у Договорі № 2094/14-ТЕ-32 строків, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" нарахована пеня у розмірі 46 598,10 грн., згідно з пунктом 7.2. Договору, а також 3 % річних у розмірі 4 959,14 грн. та інфляційні втрати у розмірі 99 019,57 грн. на підставі статті 625 ЦК України. Обставини щодо стягнення вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в статтях 173-175 Господарського кодексу України.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, згідно приписів статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору № 2094/14-ТЕ-32.

Згідно з вимогами частини другої статті 193 ГК України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

За приписами статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. (ч. 1 ст. 199 ГК України).

Згідно приписів статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього Договору, він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі двійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Разом з тим, пунктом 1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14, господарським судам роз`яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Крім того, у п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз'яснено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Ознайомившись із наданими до матеріалів справи розрахунками суд встановив, що позивачем під час нарахування пені та 3% річних від простроченої суми не правильно встановлено періоди відповідного нарахування та включено дні фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється стягнення пені та процентів річних.

Крім того, в частині розрахунку інфляційних втрат за зобов'язанням, що виникло у січні 2014 року, лютому 2014 року, листопаді 2014 року та грудні 2014 року позивачем індексована сума боргу, яка складається з суми основного боргу з врахуванням індексу інфляції за попередні періоди.

За змістом листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 №62-97р не допускається нарахування індексу інфляції на суму боргу, на яку кредитором вже було нараховано індекс інфляції.

Таким чином, розраховуючи інфляційні втрати позивач має індексувати суми боргу, що існували на останній день місяця за який здійснюється таке нарахування без додавання інфляційних, нарахованих за попередні періоди.

Здійснивши самостійний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за прострочення оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" природного газу, отриманого останнім у період з січня 2014 по грудень 2014 за Договором № 2094/14-ТЕ-32 від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 45 665,54 грн., 3 % річних в розмірі 4 897,01 грн. та інфляційних втрат у розмірі 87 522,99 грн. (відповідний розрахунок долучено судом до матеріалів справи).

В решті позову суд відмовляє, у зв'язку із безпідставністю відповідних нарахувань.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, судовий збір покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" пропорційно до суми задоволених позовних вимог та підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 2 071,28 грн.

З огляду на наведене, керуючись статтями 1, 13, 18, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлові мережі" (місцезнаходження: 61002, місто Харків, вул. Артема, 4; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місцезнаходження: (01001, місто Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; код 20077720) пеню в розмірі 45 665,54 грн., 3 % річних в розмірі 4 897,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 87 522,99 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 071,28 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 22.01.2019 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/3228/18