ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р. Справа№ 910/11888/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу № 3/06/7348 від 12.11.2018 (вх. №09.1-04.1/2756/18 від 20.11.2018) Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2018

у справі №910/11888/18 (суддя - Князьков В.В.)

за позовом Державного підприємства «Укркомунобслуговування»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 16 657,66 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: Плахотнюк Я.В. довіреність № 19010201 від 02.01.2019

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Укркомунобслуговування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 16 657,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у Державного підприємства «Укркомунобслуговування» надмірно сплачених коштів за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 530217 від 01.02.1999 у сумі 16657,66 грн, зафіксованої підписаним сторонами актом звірення взаєморозрахунків.

09.10.2018 відповідачем подано до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про закриття провадження у справі відмовлено. Позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Державного підприємства «Укркомунобслуговування» надмірно сплачені кошти в сумі 16 657,66 грн та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст.ст. 525, 526, 1212 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Публічне акціонерне товариство «Київенерго», 14.11.2018 подав апеляційну скаргу №3/06/7348 від 12.11.2018 (вх. №09.1-04.1/2756/18 від 20.11.2018), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у справі №910/11888/18 скасувати та провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт стверджує, що суд помилково послався на норми ст. 526 ЦК України, оскільки дана норма застосовується до зобов'язальних правовідносин, тоді як позовні вимоги про стягнення надмірно сплачених грошових коштів повинні регулюватися ст. 1212 ЦК України. Відповідач вважає, що договір на теплопостачання № 530217 від 01.02.1999 не містить жодного пункту, який би зобов'язував Публічне акціонерне товариство «Київенерго» здійснювати оплату коштів позивачу. При цьому, як стверджує апелянт, строк повернення грошових коштів не настав, оскільки в матеріалах справи відсутня вимога позивача про повернення коштів у розмірі 16 657,66 грн. Також, на думку відповідача, місцевим господарським судом неправомірно було відхилено клопотання про зарахування зустрічних вимог, та провадження у справі має бути закрито.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2018 справа № 910/11888/18 та апеляційна скарга №3/06/7348 від 12.11.2018 (вх. №09.1-04.1/2756/18 від 20.11.2018) Публічного акціонерного товариства «Київенерго» передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Дикунської С.Я., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 справу № 910/11888/18 прийнято до провадження визначеним складом суду, відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, пояснень тощо, справу призначено до розгляду на 23.01.2019.

Позивач не скористався правом, визначеним ч.1 ст. 263 ГПК України, не подав суду письмових відзивів на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України, не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.01.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржуване рішення скасувати та провадження у справі закрити.

Представник позивача в судове засідання 23.01.2019 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за кодом 910 позивачу 03.12.2018 (вх. №09.2-04/15274/18, а.с. 86).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Частиною 10 статті 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом 2 частини 10 статті 270 ГПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

01.02.1999 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (правонаступником прав і обов'язків якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго») (енергопостачальна організація) та Державним підприємством «Укркомунобслуговування» (абонент) укладено договір №530217 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

Місцевим господарським судом встановлено та Актом звірення взаєморозрахунків за теплову енергію від 30.04.2018, підписаним представниками позивача та відповідача, підтверджено, що станом на 01.05.2018 Державне підприємство «Укркомунобслуговування» має переплату за вказаним договором у сумі 16 657,66 грн (а.с. 24).

01.06.2018 між Приватним акціонерним товариством «Київенерго» та Державним підприємством «Укркомунобслуговування» була укладена Додаткова угода про розірвання договору № 530217 від 01.02.1999, відповідно до умов якої договір розірвано з 30.04.2018, у зв'язку з чим з вказаної дати припиняються зобов'язання енергопостачальної організації перед абонентом щодо здійснення постачання теплової енергії, а грошові зобов'язання абонента, що виникли за договором та залишилися невиконаними на дату підписання цієї угоди, підлягають виконанню до 25.05.2018 (а.с. 17).

24.05.2018 листом № 145 позивач звернувся до відповідача з проханням повернути суму переплати за договором постачання теплової енергії у гарячій воді, згідно з актом звірки взаєморозрахунків (а.с. 23).

30.07.2018 позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія з вимогою перерахувати суму надмірно сплачених коштів у розмірі 16 657,66 грн. на розрахунковий рахунок позивача (а.с. 25-26).

17.09.2018 Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Державного підприємства «Укркомунобслуговування» з вимогою сплатити 3% річних у розмірі 2 890,29 грн та інфляційні втрати у розмірі 16 193,23 грн, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України через наявну, на думку відповідача, дебіторську заборгованість у Державного підприємства «Укркомунобслуговування» перед Приватним акціонерним товариством «Київенерго» (а.с. 47-48).

28.09.2018 Публічне акціонерне товариство «Київенерго» надіслало на адресу Державного підприємства «Укркомунобслуговування» заяву про зарахування зустрічних вимог на суму 16 657,66 грн, з якої вбачається, що відповідач вважає зобов'язання перед позивачем за договором № 530217 від 01.02.1999 щодо сплати 16 657,66 грн виконаним повністю (а.с. 33-34).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що переплата позивача за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 530217 від 01.02.1999 становить 16 657,66 грн, що підтверджується актом звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.04.2018. Враховуючи те, що вказаний договір був розірваний з 30.04.2018, а також те, що позивач не має інших грошових зобов'язань за цим договором, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача відсутні правові підстави для утримання вказаної грошової суми. Судова колегія звертає увагу апелянта на те, що зобов'язання відповідача щодо повернення надмірно сплачених позивачем за договором №530217 від 01.02.1999 коштів існує незалежно від того, чи передбачене воно у договорі.

Доводи апелянта про те, що строк повернення вказаних грошових коштів не настав спростовуються наявними в матеріалах справи листом № 147 від 24.05.2018 (а.с. 23) та претензією № 207 від 30.07.2018 (а.с. 25-26), якими позивач звертався до відповідача з проханням повернути надмірно сплачені грошові кошти за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №530217 від 01.02.1999, які суд розцінює як вимогу вчинену в порядку ст.530 ЦК України.

Тобто, обов'язок відповідача сплатити на рахунок позивача надмірно сплачені останнім грошові кошти у сумі 16 657,66 грн підтверджений матеріалами справи.

При цьому, посилання місцевого господарського суду в оскаржуваному рішенні на норми ЦК України, які регулюють зобов'язальне право колегія суддів визнає правомірним, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, переплата вартості теплової енергії в сумі 16657,66 грн виникла при виконані сторонами зобов'язань по договору постачання теплової енергії, розмір переплати в сумі 16657,66 грн визнаний відповідачем шляхом укладення Акту звірки розрахунків за теплову енергію за договором № 530217 від 01.02.1999, який підписано сторонами 30.04.2018 без будь-яких заперечень чи застережень (а.с.24).

Колегія суддів апеляційної інстанції визнає правомірним застосування місцевим господарським судом ст.1212 ЦК України, на яку не посилався позивач в обґрунтування позовних вимог, оскільки таке право суду передбачено п.3 ч.1 ст. 237 ГПК України, отже саме на суд покладено обов'язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з обставин встановлених під час розгляду справи, та визначити яка правова норма підлягає застосуванню при вирішенні спору по суті.

За твердженнями відповідача у позивача за період з 01.10.2016 по 01.06.2017 перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» існпоє дебіторська заборгованість в сумі 19 083,52 грн, по сплаті 3% річних та інфляційні втрат в сумі відповідно 2890,29 грн та 16193,23 грн. Розрахунок такої заборгованості здійснено та вимогу на оплату направлено позивачу листом №3/06/4499 від 17.09.2018.

05.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Київенерго» направило ДП «Укркомунобслуговування» заяву №3/06/5556 від 28.09.2018 про зарахування зустрічних вимог на суму 16657,66 грн, в порядку ст. 601 ЦК України (а.с 53), вважає, що вказані грошові вимоги повинні зараховуватись як зустрічні в порядку ст. 601 ЦК України, а тому зобов'язання між сторонами на суму 16657,66 грн є припиненими зарахуванням зустрічних однорідних вимог, і провадження у справі має бути закрито.

Місцевий господарський суд дослідив правову природу одностороннього правочину, зазначив, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними, у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Таким чином, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав. Взаємозалік зустрічних однорідних вимог передбачає наявність боргу однієї сторони перед іншою. Наявність боргу іншої сторони має бути підтверджена належними доказами.

Разом з цим, ще одною важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов'язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку. Умовою, за наявності якої можливе припинення зобов'язання зарахуванням, є ясність вимог, коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання.

Дані висновки суду підтверджуються позицією Верховного Суду, яка викладена в постановах від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 21.06.2018 у справі № 917/1862/16.

Згідно з частиною 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до приписів ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заявляючи про наявність дебіторської заборгованості у позивача, відповідач надає суду копію розрахунку про нарахування 3% річних та інфляційних втрат в сумі 19083,52 грн за несвоєчасну оплату вартості спожитої позивачем теплової енергії за договором №530217 від 01.02.1999 в період з 01.10.2016 по 01.06.2017. Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вказана заборгованість не підтверджена в судовому порядку, також матеріали справи не містять визнання цієї заборгованості позивачем, відтак не може вважатися безспірною.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявність дебіторської заборгованості у позивача належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.

Зважаючи на необґрунтованість тверджень відповідача про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що між сторонами залишились неврегульовані питання, а тому клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України залишено судом без задоволення.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у справі № 910/11888/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у справі № 910/11888/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 у справі №910/11888/18 залишити без змін.

3. Справу №910/11888/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 30.01.2019