ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1158/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Лізинг Україна", м. Київ
до 1. Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" м. Харків , 2. Приватного акціонерного товариства "У.П.Е.К." м. Харків , 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЕК Трейдинг", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 592530,33 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЧК № 001010 від 16.10.2018; ордер серія ЧК № 110353 від 08.01.2019;

першого відповідача - не з'явився;

другого відповідача - не з'явився;

третього відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Неос Лізинг", м. Київ (позивач), звернулось до господарського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" м. Харків (перший відповідач), Приватного акціонерного товариства "У.П.Е.К." м. Харків (другий відповідач), Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЕК Трейдинг", м. Харків (третій відповідач), в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором фінансового лізингу № 3170L11/00-LD від 25.10.2011 в сумі 562799,86 грн. та пеню за прострочення сплати лізингових платежів у сумі 29720,47 грн., а всього - 592520,33 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.05.2018 зазначену позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою господарського суду від 22.05.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18.06.2018 об 11:30 год.

02.07.2018 представником першого відповідача надано до суду відзив на позов (вх. № 18686), в якому перший відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову щодо стягнення пені, у зв'язку з порушенням позивачем строків позовної давності до відповідних вимог, про що подав відповідну заяву від 27.06.2018.

Ухвалою господарського суду від 02.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 22 серпня 2018 року.

12.07.2018 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив першого відповідача (вх. № 20201), в якій позивач, враховуючи те, що перший відповідач наполягає на застосуванні до заявленої позивачем суми пені строків позовної давності з урахуванням встановленого договором графіку здійснення чергових платежів, але не надає контррозрахунку, надав детальний розрахунок пені по кожному окремому платежу, застосованої в межах передбаченого законом строку її нарахування та позовної давності.

16.07.2018 другим відповідачем надано до суду відзив на позов (вх. № 20502), в якому другий відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з припиненням поруки 30.04.2017.

Ухвалою господарського суду від 27.07.2018 Товариству з обмеженою відповідальністю "УПЕК Трейдинг" повернуто зустрічну позовну заяву.

06.08.2018 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив другого відповідача (вх. № 22654), в якій позивач заперечує проти доводів другого відповідача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та умовам укладеного договору поруки.

06.08.2018 матеріали справи № 922/1158/18 направлено до Харківського апеляційного господарського суду, у зв'язку з поданням ТОВ "УПЕК Трейдинг", м. Харків апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 27.07.2018.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 ухвалу господарського суду Харківської області від 27.07.2018 залишено без змін. Матеріали справи № 922/1158/18 повернути до господарського суду.

02.10.2018 матеріали справи № 922/1158/18 направлено до Харківського апеляційного господарського суду, у зв'язку з поданням ТОВ "УПЕК Трейдинг", м. Харків, касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 ухвалу господарського суду Харківської області від 27.07.2018.

Ухвалою Верховного Суду від 25.10.2018 відмовлено ТОВ "УПЕК Трейдінг" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою. 20.11.2018 матеріали справи № 922/1158/18 повернуто до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 30.11.2018 призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 17 грудня 2018 року о 12:30 год.

17.12.2018 представником третього відповідача, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 35003), в якому третій відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач пред'явив вимоги до третього відповідача пізніше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, а, отже, порука є припиненою.

Ухвалою господарського суду від 17.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1158/18 до судового розгляду по суті на 18.12.2018 о 12:45 год.

09.01.2019 представник позивача звернувся до господарського суду із клопотанням про заміну найменування позивача (вх. № 458), в якому, керуючись ст. 42 ГПК України повідомив, що на підставі рішення №3 від 20.12.2018 єдиного учасника TOB «НЕОС ЛІЗИНГ» 26 грудня 2018 року зареєстровано зміну найменування позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» (скорочена назва TOB «НЕОС ЛІЗИНГ») на Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» (скорочена назва TOB «Альфа-Лізинг Україна») та змінено місцезнаходження позивача на: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи копію рішення № 3 від 20.12.2018 та копію виписки з ЄДРЮОФОПГФ від 26.12.2018. На підставі викладеного, позивач просив суд змінити назву позивача з ТОВ "Неос Лізинг" на ТОВ "Альфа-Лізинг Україна".

Протокольною ухвалою господарського суду від 09.01.2019 задоволено відповідне клопотання представника позивача, змінено назву позивача з ТОВ "Неос Лізинг" на ТОВ "Альфа-Лізинг Україна", розгляд спору продовжено з урахуванням даної заяви позивача.

Протокольними ухвалами від 18.12.2018, 09.01.2019, 15.01.2019 у судових засіданнях оголошувалась перерва, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 16.01.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представники відповідачів у судове засідання 16.01.2019 не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представником першого відповідача, через канцелярію суду, надано клопотання про відкладення судового розгляду на два тижні, з метою врегулювання сторонами даного спору мирним шляхом та укладення мирової угоди (вх. № 867).

Розглянувши клопотання представника першого відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки відповідно до ст. 195 ГПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Даний строк не можу бути продовжений судом. Оскільки строк розгляду справи по суті закінчується 16.01.2019, у господарського суду відсутні підстави та можливість для задоволення клопотання першого відповідача та відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.01.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (код 33942232), у відповідності до протоколу зборів засновників від 27 січня 2017 року №27-01/2017 змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Неос Лізинг" (код 33942232), про що внесено відповідні зміни до Статуту товариства та Статут викладено в новій редакції.

25 жовтня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (позивач) та Публічним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" (перший відповідач) було укладено договір фінансового лізингу № 3170L11/00-LD, відповідно до умов якого позивач приймає на себе зобов'язання придбати у власність від продавця, що обраний лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій), та передати його у користування лізингоодержувачу (першому відповідачу) на строк та на умовах, визначених цим договором. В свою чергу, лізингоодержувачь зобов'язався прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, інші комісії, які зазначені в додатку "Тарифи" до цього договору, який є його невідємною частиною, та виконувати інші обовязки, передбачені цим договором та чинним законодавством.

Пунктом 2.3. договору сторони погодили, що передача відповідачу предмета лізингу та документів до нього оформляється підписанням сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу. При цьому сторони визначили, що у випадку одночасної передачі декількох предмету лізингу, достатнім доказом такої передачі буде підписання одного чи кількох актів приймання-передачі предмета лізингу, за умови, що такий документ буде відображати передачу предмета лізингу, у кількості, обумовленій цим договором.

Порядок здійснення лізингових платежів узгоджено сторонами у розділі 5 договору фінансового лізингу та додатках до договору, зокрема пунктом 5.1. договору встановлено, що лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингові платежі. Розмір лізингових платежів, їх складові частини та Дати платежів визначаються у графіку лізингових платежів, що містяться у Додатках до цього договору.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договорів фінансового лізингу № 3170L11/00-LD від 25.10.2011 позивач передав лізингоодержувачу - ПАТ "Харківський підшипниковий завод", а останній прийняв обраний ним предмет лізингу, а саме: автоматичний стрічкопильний верстат BEHRINGER HBP 340A та напівавтоматичний стрічкопильний верстат BEHRINGER HBP 340, що підтверджується актом приймання-передачі від 08.11.2011, підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

Одночасно сторони визначили в договорі фінансового лізингу (додатки "Графік лізингових платежів") грошовий еквівалент лізингових платежів в доларах США.

Згідно розділу "Визначення" договору - вартість предмету лізингу визначена у відповідній іноземній валюті та сплачується в національній валюті України за курсом та в порядку, передбаченому договором фінансового лізингу.

Відповідно до визначення термінів Договору:

а) "Курс продажу" - безготівковий курс продажу долара США/Євро, встановлений на офіційному сайті ПАТ «Укрсоцбанк» (або банку, який буде його правонаступником) на дату, що передує даті платежу або іншій даті, визначеній в цьому договорі;

б) "Вартість предмету лізингу" - сума всіх платежів за предмет лізингу, які були сплачені або мають бути сплачені лізингодавцем продавцю за договором купівлі-продажу, в тому числі ціна предмету лізингу, визначена за договором купівлі-продажу та вказана у відповідному додатку до цього договору, а також будь-які інші платежі, сплачені лізингодавцем у звязку із належним виконанням договору купівлі-продажу. Вартість предмету лізингу визначена у відповідній іноземній валюті та сплачується в національній валюті України за курсом та в порядку, передбаченому цим договором.

Пунктом 5.2 договору фінансового лізину передбачено, що розмір лізингових платежів та їх складових частин виражається у іноземній валюті (долар США, Євро або інша валюта) та підлягає сплаті у національній валюті України - гривні за курсом, що визначений цим договором.

У відповідності до п. 1.1 додаткової угоди № 5 від 14 грудня 2016 року до договору узгоджено, що заборгованість по сплаті лізингових платежів згідно з додатком №3170L11/01 від 14.12.2016, термін сплати яких настав за періоди з 25.09.2015 по 25.11.2015 та з 25.08.2016 по 25.11.2016 становить 59892,69 грн. в т. ч. ПДВ, що включає 17466,45 грн. в т. ч. ПДВ, заборгованість по сплаті відшкодування предмета лізингу та 42426,24 грн. без ПДВ, заборгованості по сплаті комісії лізингодавця.

Також між сторонами узгоджено додаткові витрати за повідомлення у розмірі 600 грн., в т. ч. ПДВ.

У відповідності до п. 1.2 Додаткової угоди № 5 від 14 грудня 2016 року до договору узгоджено, що заборгованість по сплаті лізингових платежів згідно з додатком №3170L11/02 від 14.12.2016, термін сплати яких настав за періоди з 25.09.2015 по 25.11.2015 та з 25.09.2016 по 25.11.2016 становить 50234,32 грн. в т. ч. ПДВ, що включає 15011,07 грн. в т. ч. ПДВ, заборгованість по сплаті відшкодування предмета лізингу та 35223,25 грн. без ПДВ, заборгованості по сплаті комісії лізингодавця.

Всього сума заборгованості зі сплати лізингових платежів відповідно до додатків договору за період з 25.11.2016 по 25.03.2017 включаючи узгоджену суму заборгованості відповідно до п. п. 1.1, 1.2 додаткової угоди № 5 від 14 грудня 2016 року становить - 561 699,86 грн.

У відповідності до п. 1 додаткової угоди № 3 від 25 грудня 2015 року до договору, між сторонами узгоджено додаткові витрати за повідомлення у розмірі 300 грн. в т. ч. ПДВ.

Згідно з п. 3 додаткової угоди № 5 від 14 грудня 2016 року до договору, між сторонами узгоджено комісію за перегляд графіків платежів у розмірі 200 грн. в т. ч. ПДВ.

Загальна сума заборгованості першого відповідача перед позивачем згідно договору фінансового лізингу з урахуванням всіх додаткових угод, витрат за повідомлення та перегляд графіків лізингових платежів становить 562799,86 грн.

Згідно з п. 12.3 договору передбачено, що у випадку несплати лізингоодержувачем в належний термін будь-якої суми, яка має бути сплачена за цим договором, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України, яка діяла протягом періоду прострочення, за кожен день прострочення.

У відповідності до п. 5 додаткової угоди № 5 від 14 грудня 2016 року до договору узгоджено, що п. 12.3 договору викладено у наступній редакції - «У випадку несплати лізингоодержувачем в належний термін будь-якої суми, яка має бути сплачена за цим Договором, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю пеню у розмірі однієї облікової ставки, встановленої Національним банком України, яка діяла протягом періоду прострочення, за кожен день прострочення».

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договорами фінансового лізингу договором фінансового лізингу № 3170L11/00LD від 25.10.2011 були укладені два договори поруки.

Так, 25.10.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (позивач), Публічним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" (перший відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УПЕК Трейдинг" (третій відповідач) було укладено договір поруки № 3170L11/01/SUR (договір поруки 1), відповідно до умов якого третій відповідач на добровільних засадах зобовязався перед позивачем, як поручитель, відповідати по зобов'язанням Публічним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" за договором лізингу № 3170L11/00LD від 25.10.2011, включаючи, але не обмежуючись наступним: сплатити лізингові та всі інші платежі на умовах договору лізингу, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором лізингу, а також виконати сплатити позивачу на першу вимогу позивача у разі невиконання або неналежного виконання першим відповідачем своїх зобов'язань у терміни та на умовах, передбачених договором лізингу, а також виконати інші умови договору лізингу в повному обсязі в разі їх невиконання першим відповідачем.

Також, 25.10.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (позивач), Публічним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" (перший відповідач) та ПАТ "У.П.Е.К." (другий відповідач), було укладено договір поруки № 3170L11/02/SUR (договір поруки 2), відповідно до умов якого другий відповідач на добровільних засадах зобов'язався перед позивачем, як поручитель, відповідати по зобов'язанням Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" за договором лізингу № 3170L11/00LD від 25.10.2011.

Відповідно до п. 1.3 договорів поруки 1 та 2, сторони погодили, що зобов'язання є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором, не потребують.

Поручитель зобов'язується сплатити платежі, зазначені в п. 1.1. договору, якщо йому надіслана лізингодавцем письмова вимога, протягом п'яти днів з дати отримання такої вимоги без будь-яких заперечень, перевірок або виправдань щодо вимоги, без будь-яких взаємозаліків, вирахувань або утримань.

Пунктом 2. 1. h) договору поруки зазначено, що поручитель ознайомлений та погоджений зі всіма умовами договору фінансового лізингу та дає згоду на будь-які нові умови договору фінансового лізингу автоматично та збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв'язку з такими змінами.

Поручитель зобов'язаний відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань першого відповідача, що вказані в Договорі фінансового лізингу у тому ж обсязі, що й перший відповідач, та виконувати будь-які та всі інші умови договору (п. 2.2 договорів поруки).

За приписами п. 3.8 договорів поруки, дія цього договору закінчується через три роки після настання останньої дати платежу, вказаної у відповідному графіку лізингових платежів договору фінансового лізингу. За вимогою поручителя, у випадку повного та всебічного виконання договору фінансового лізингу, сторони укладають договір про розірвання договору поруки.

Як вказує позивач, перший відповідач, як лізингоодержувач, взяті на себе зобовязання щодо сплати боргу у повному обсязі до 25.03.2017 не здійснив, що і стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного майнового права.

У звязку із простроченням виконання грошового зобовязання, позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідачів 29720,47 грн. пені відповідно до п. 5 додаткової угоди № 5 від 14 грудня 2016 року до договору.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовим лізингом є вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Як встановлено судом та не заперечувалось учасниками судового розгляду, на виконання умов договорів фінансового лізингу № 3170L11/00-LD від 25.10.2011 позивач передав лізингоодержувачу - ПАТ "Харківський підшипниковий завод", а останній прийняв обраний ним предмет лізингу, а саме: автоматичний стрічкопильний верстат BEHRINGER HBP 340A та напівавтоматичний стрічкопильний верстат BEHRINGER HBP 340, що підтверджується актом приймання-передачі від 08.11.2011, підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

Як свідчать матеріали справи, загальна сума заборгованості першого відповідача перед позивачем згідно договору фінансового лізингу з урахуванням всіх додаткових угод, витрат за повідомлення та перегляд графіків лізингових платежів становить 562799,86 грн.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості лізингових платежів, узгоджених сторонами у договорі та додатках до договору, суду не надано, позовні вимоги щодо стягнення даної суми заборгованості у розмірі 562799,86 грн. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленого першим відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, 14.12.2016 між позивачем та першим відповідачем укладено додаткову угоду № 5 до договору фінансового лізингу №3170L11/00-LD від 25.10.2011, відповідно до умов якої сторони погодили, зокрема, що станом на дату її укладення перший відповідач має перед позивачем заборгованість по сплаті лізингових платежів, термін сплати яких настав за періоди з 25.09.2015 по 25.11.2015 та з 25.08.2016 по 25.11.2016 в розмірі 59 892,69 грн. за додатком №3170L11/01 та в розмірі 50 243,32 грн. за додатком №3170L11/02, а також змінено графіки здійснення лізингових платежів шляхом викладення додатків №3170L11/01 та №3170L11/02 в новій редакції.

Пленум Вищого Господарського Суду України у постанові від 29 травня 2013 року N10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у п.п. 4.4. визначив, що правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі те, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: зокрема, зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору.

Наведені обставини та наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що в силу статті 264 ЦК України мало місце переривання перебігу позовної давності та позовні вимоги позивачем заявлено в межах встановленого законом строку позовної давності у 3 роки.

Будь-яких доказів, які б свідчили про повернення заборгованості в повному розмірі у строки, встановлені умовами договору, відповідач не надав, а отже відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення суми основної заборгованості в розмірі 562799,86 грн.

Також позивач просить стягнути на свою користь пеню за прострочення сплати лізингових платежів у сумі 29720,47 грн.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, при цьому, відповідно до ч. 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а ч. 2 ст. 551 ЦК України зазначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, п. 12.3. договору фінансового лізингу №3170L11/00-LD від 25.10.2011 року, з врахування змін, внесених Додатковою угодою №5 від 14.12.2016 року за невиконання зобовязань зі сплати сум, передбачених договором Сторони встановили пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду прострочення, за кожний день невиконання відповідного зобовязання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому стаття 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) визначає спеціальну позовну давність в один рік.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи подання першим відповідачем до суду заяви про застосуванні до заявленої позивачем суми пені строків позовної давності з врахуванням встановленого договором графіку здійснення чергових платежів, судом було зроблено перерахунок суми пені по кожному окремому платежу, застосованої в межах передбаченого законом строку її нарахування та позовної давності, у зв'язку з чим, стягненню на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 23696,39 грн. У сумі заявленої до стягнення пені в розмірі 6024,08 грн. суд відмовляє, як в безпідставно заявленій.

Згідно з вимогами ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 540 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, в разі солідарного обовязку боржників, кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договорами фінансового лізингу договором фінансового лізингу № 3170L11/00LD від 25.10.2011, були укладені два договори поруки.

Так, 25.10.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (позивач), Публічним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" (перший відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УПЕК Трейдинг" (третій відповідач) було укладено договір поруки № 3170L11/01/SUR (договір поруки 1), відповідно до умов якого третій відповідач на добровільних засадах зобовязався перед позивачем, як поручитель, відповідати по зобов'язанням Публічним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" за договором лізингу № 3170L11/00LD від 25.10.2011, включаючи, але не обмежуючись наступним: сплатити лізингові та всі інші платежі на умовах договору лізингу, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором лізингу, а також виконати сплатити позивачу на першу вимогу позивача у разі невиконання або неналежного виконання першим відповідачем своїх зобов'язань у терміни та на умовах, передбачених договором лізингу, а також виконати інші умови договору лізингу в повному обсязі в разі їх невиконання першим відповідачем.

Також, 25.10.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (позивач), Публічним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" (перший відповідач) та ПАТ "У.П.Е.К." (другий відповідач), було укладено договір поруки № 3170L11/02/SUR (договір поруки 2), відповідно до умов якого другий відповідач на добровільних засадах зобов'язався перед позивачем, як поручитель, відповідати по зобов'язанням Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" за договором лізингу № 3170L11/00LD від 25.10.2011.

Поручитель зобов'язаний відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань першого відповідача, що вказані в Договорі фінансового лізингу у тому ж обсязі, що й перший відповідач, та виконувати будь-які та всі інші умови договору (п. 2.2 договорів поруки).

За приписами п. 3.8 договорів поруки, дія цього договору закінчується через три роки після настання останньої дати платежу, вказаної у відповідному графіку лізингових платежів договору фінансового лізингу. За вимогою поручителя, у випадку повного та всебічного виконання договору фінансового лізингу, сторони укладають договір про розірвання договору поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Матеріалами справи підтверджено невиконання першим відповідачем свого зобов'язання за договором фінансового лізингу від 25.10.2011, а також визнано судом правомірність пред'явленої до стягнення позивачем суми заборгованості за договором фінансового лізингу в сумі 562799,86 грн. основної заборгованості та 23696,39 грн. пені, а, отже позивачем правомірно пред'явлено вимоги до другого та третього відповідачів щодо солідарного стягнення суми заборгованості за договором від 25.10.2011.

Стосовно заперечень другого та третього відповідачів щодо припинення поруки внаслідок зміни основного зобовязання та закінчення строку її дії, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як свідчать матеріали справи, під час укладення договору поруки з другим відповідачем, сторони у п.п. h) п. 2.1. статті 2 погодили, що поручитель стверджує, що він ознайомлений та погоджений з усіма умовами договору фінансового лізингу та дає згоду на будь-які нові умови договору фінансового лізингу автоматично та збільшення обсягу відповідальності поручителя у звязку з такими змінами.

А, отже, твердження другого відповідача, що до забезпеченого його порукою договору було внесено зміни без його згоди спростовується умовами укладеного між сторонами договору поруки

Крім того, за положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як зазначив Верховний суд України у правовій позиції у справі за № 6-1539цс17, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто, закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України визначено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Умовами договору поруки межі відповідальності поручителя встановлено чітко визначеною сумою відповідальності «до 123 218,33 доларів США, розрахованої із суми в гривнях за безготівковим курсом продажу ПАТ «Укрсоцбанк», що на день укладення договору становить 986 978,82 грн.

Суд зауважує, що другим відповідачем, в порушення приписів ст. 74 ГПК України, не наведено та не підтверджено, які саме зміни основного зобовязання призвели до яких саме збільшень обсягів відповідальності його, як поручителя, тим більше, що сума заявлених позивачем позовних вимог є значно меншою встановленого в договорі обсягу відповідальності другого відповідача.

Окрім цього, відповідачі, як на підставу припинення договору поруки, посилаються на ч. 4 статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як свідчать матеріали справи, пунктом 3.8. договору поруки встановлено конкретний строк дії поруки, та визначено, що дія цього договору закінчується через три роки після настання останньої дати платежу, вказаної у відповідному графіку лізингових платежів договору фінансового лізингу.

Відповідно до ч. 1 статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а ч. 1 статті 252 ЦК України зазначає, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Отже, зазначена умова договору поруки повністю відповідає визначенню строків, передбачених Цивільним кодексом України.

Це повністю відповідає усталеній судовій практиці Верховного суду України, зокрема правова позиція у справі № 6-1451цс16 та у справі за № 6-1009цс17, відповідно до якої підставою для припинення зобовязання поручителя є непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено. При цьому судом зазначено, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, позивачем та другим і третім відповідачами, в договорі поруки чітко визначили строк її дії 3 роки.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача заявлені в межах встановлених законом строків, а доводи, наведені другим та третім відповідачами у відзиві на позов, спростовуються матеріалами справи та не базуються на нормах чинного законодавства.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_2 України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо часткової відмови в задоволені заявлених ТОВ "Альфа-Лізинг Україна" позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, проспект Індустріальний, 3; ), Приватного акціонерного товариства "У.П.Е.К." (61038, м. Харків вул. Маршала Батицького, 4; ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "УПЕК ТРЕЙДИНГ" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Лізинг Україна" (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21, ) основну заборгованість за договором фінансового лізингу № 3170L11/00-LD від 25.11.2011 в сумі 562799,86 грн., пеню за прострочення сплати лізингових платежів у сумі 23696,39 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмір 8797,44 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 28.01.2019.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/1158/18