ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа№ 910/21884/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участі представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 17.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 07.12.2018

у справі №910/21884/15 (суддя Чебикіна С.О.)

за заявою Головного управління Державної казначейської служби України

в м. Києві

про роз'яснення рішення суду у справі №910/21884/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі

Київської міської філії ПАТ "Укртелеком"

до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 9 569 261, 75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

02.02.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 видано наказ про примусове виконання рішення.

Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві 30.11.2018 через канцелярію суду першої інстанції звернулося в порядку статті 245 ГПК України із заявою про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/21884/15 в частині порядку його виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/21884/15 в задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про роз'яснення рішення суду - відмовлено.

В обгрунтування свого рішення, місцевий господарський суд зазначив про те, що заявником не надано доказів неоднозначного розуміння даного рішення суду. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015, яким стягнуто з Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 9 569 261, 75 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та 73 080, 00 грн. судового збору, викладено в ясній та зрозумілій формі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/21884/15 та направити заяву на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам діючого законодавства, винесена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні обставинам справи та з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2018 апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/21884/15 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/21884/15 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.01.2019.

Надано право сторонам подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі, в строк зазначений п. 4 вказаної вище ухвали.

Сторони своїм правом не скористались, відзиви на апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/21884/15 не подали.

Частиною другою статті 161 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заявами по справі є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (ч. 4 ст. 161 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для розгляду апеляційної скарги за наявними у справі №910/21884/15 матеріалами.

Представники сторін у судове засідання 17.01.2019 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві в судове засідання 17.01.2019 з'явився та надав пояснення по суті спору.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, враховуючи пояснення скаржника, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 17.01.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення скаржника, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу Господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

04.11.2015 рішенням Господарського суду м. Києва позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

26.01.2016 постановою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/21884/15 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/21884/15 залишено без змін.

22.02.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/21884/15 видано наказ про примусове виконання рішення.

30.11.2018 Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві через канцелярію суду першої інстанції подано заяву про роз'яснення рішення, з тих підстав, що Головному управлінню Державної казначейської служби України в м. Києві незрозуміло в якому порядку його слід виконувати.

Місцевий господарський суд в задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про роз'яснення рішення суду відмовив.

Колегія суддів у складі Північного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та таким, що прийнято з повним, всебічним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи.

Відповідно до приписів ст. 245 Господарського процесуального кодексу України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення, ухвалені іменем України, - є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Виходячи із системного тлумачення вказаних положень роз'яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз'яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі №808/1298/15, адміністративне провадження №К/9901/47009/18, ЄДРСРУ №75775360).

Крім того, раніше Верховний Суд України в ухвалі від 13.07.2016 по справі №21-452iп16 зазначив, що системне тлумачення положень КАС України дозволяє дійти висновку, що рішення суду може бути роз'яснено у разі, якщо без такого роз'яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Тобто, роз'яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі. В ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Аналогічне твердження міститься в ухвалі Верховного Суду України від 13 липня 2016 року у справі №21-5743іп15.

Дослідивши доводи заявника, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявник просить роз'яснити не зміст рішення, а порядок його виконання.

Суд звертає увагу заявника, що суд не визначає суть, строки та порядок вчинення дій на виконання рішення суду, оскільки це окрема самостійна стадія господарського процесу - виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

При цьому, складність чи неможливість виконання рішення суду не може бути підставою для роз'яснення такого рішення.

Рішення суду від 04.11.2015 приймалось по суті спору у відповідності до сформульованого позивачем предмету спору та в рамках позову. Суд не встановлював у рішенні суду і не міг встановлювати переліку необхідних дій позивача (кредитора, стягувача) - як першочергових, так і похідних - на виконання рішення суду, а тому й не має підстав при роз'ясненні рішення вказувати відповідачу про порядок його виконання.

Зрозумілість рішення необмеженому колу осіб полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Підставою для роз'яснення судового рішення, як засобу усунення недоліків ухваленого судового акту - є його неясність, невизначеність, неоднозначність тощо.

Фактично роз'ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акту, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше.

При цьому суд, роз'яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз'яснення судового акту виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що заява Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про роз'яснення рішення суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі судової ухвали відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві).

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/21884/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/21884/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/21884/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов

Повний текст постанови складено 28.01.2019