ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2019 р. Справа№ 925/462/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

без виклику та повідомлення учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 24.09.2018 (повне рішення складено 08.10.2018)

у справі №925/462/18 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано»

про стягнення 60310,00 грн.,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано» про стягнення 60310,00 гривень штрафу.

Позов вмотивовано тим, що відповідач при оформленні залізничної накладної не правильно вказав масу вантажу.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.09.2018 у справі № 925/462/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішення, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Апелянт стверджує про те, що посада «завідувач вантажного двору» відсутня у штатному розписі станції Знам'янка ВП «Знам'янська дирекція залізничних перевезень» РФ «Одеська залізниця», однак, відповідно до посадової інструкції на заступника начальника станції покладені обов'язки начальника вантажного району. Крім того, скаржник зазначає, що ваги, встановлені на станції Знам'янка, своєчасно проходять необхідне обслуговування та державну повірку, і повністю відповідають встановленим вимогам. Відтак, відсутні порушення у правильності складання акту та засвідчені ним обставин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її вимог, вважає необґрунтованою, просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями сформовано склад судової колегії для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у складі: Головуючий суддя: Тищенко А.І., судді: Скрипка І.М., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження; встановлено учасникам справи строк для надання можливості скористатися наданими ст. 267 ГПК України правилам протягом десяти днів з дня отриманої даної ухвали; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Розпорядженням Керівника апарату від 21.01.2019 №09.1-08/303/19 у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М. на лікарняному справу № 925/462/18 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 справу №925/462/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Тищенко А.І., судді: Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.

Ухвалою від 22.01.2019 відкрито провадження у визначеному складі суду.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, за накладною №44230019 зі станції Карлівка Південної залізниці ТОВ «Компанія Грано» було відправлено 3 вагони з вантажем "пшениця" загальною масою 204 200 кг., зокрема у вагоні № 600 кг. тара -21 600 кг, до станції призначення Одеса-Порт Одеської залізниці.

22.03.2018 на прохідній станції Знам'янка Одеської залізниці було проведено переважування та виявлено різницю маси вантажу у сторону зменшення на 7 700 кг., про що складено комерційний акт АА №410006/58/210 від 22.03.2018.

Згідно комерційного акту у вагоні №95948287 брутто - 78 500кг., нетто - 56 900 кг, тара- 21 600 кг. різниця проти накладної в сторону зменшення складає 7 700кг.

Загальна різниця ваги згідно накладної складає 7700кг.

У зв'язку з тим, що вантажовідправником (відповідачем) неправильно зазначено масу вантажу у залізничній накладній, позивачем на підставі статті 118, 122 Статуту залізниць України накладено штраф у п'ятикратному розмірі 60 310,00грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у позові, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа. встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.2 ст.307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Статтею 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 37 Статуту залізниць України та відповідно до абз. 6 п.1.2. Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 (надалі - Правила оформлення), передбачено, що заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Під час здавання вантажів для перевезення відправник повинен зазначити їх масу у накладній - основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу. Відповідно до п. 5. Правил приймання вантажів до перевезення, загальна маса вантажу визначається зважуванням або іншим способом. Тип ваг указується в перевізних документах.

За змістом Правил оформлення, обов'язок заповнення окремих граф накладної покладається одночасно як на відправника так і на залізницю та одержувача, відповідно правильність внесених відомостей підтверджується підписами в графах 38, 46, 53 та 55 накладної.

Згідно з додатком 3 Правил оформлення, в графі 26 Накладної "Спосіб визначення маси" зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/ відправником).

Станцією Карлівка була визначена маса завантажених вагонів. Загальна маса вантажу зазначена графах 24 та 25 накладної становить 204 200 кг, зокрема у вагоні №95948287, маса вантажу - 64 600 кг, тара - 21 600 кг.

Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених у накладній. Залізниця має право перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначається у накладній.

Відповідно до ст. 129 Статут залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

За приписами пункту 10 Правил складання актів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші представники залізниці.

Відповідно до п.9. Правил у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена не збереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення не збереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини не збереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних.

З огляду на вищевикладене, з метою засвідчення обставин невідповідності маси вантажу, вказаної у накладній, фактичній масі комерційний акт має бути в обов'язковому порядку підписаний трьома особами, посади яких чітко передбачені Правилами складання актів. Залучення інших осіб для підписання комерційного акту не є обов'язком, проте не може замінити наявність обов'язкових підписів.

На підтвердження невідповідності маси вантажу у вагонах, позивачем надано комерційний акт, який підписано начальником станції, його заступником та працівником станції.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що начальником вантажного району (завідувачем вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) комерційний акт не підписаний.

Дійсно, в разі необхідності, до перевірки вантажу та підписання комерційного акту можуть залучатись також інші особи, однак дане положення Правил не скасовує обов'язкової наявності підписів начальника станції (його заступника), начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) та працівника станції, якій особисто здійснював перевірку вантажу.

Всупереч вище викладеним правилам, у комерційному акті не описані обставини, які могли бути причиною виникнення не збереженості вантажу та головне, що під час переважування вантажу та складанні комерційного акту відсутні підписи начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).

Отже комерційний акт складений з порушенням вимог Правил складання актів (стаття 129 Статуту), які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року за № 334 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855 (надалі - Правила складання актів).

Твердження апелянта про те, що посада «завідувач вантажного двору» відсутня у штатному розписі станції Знам'янка ВП «Знам'янська дирекція залізничних перевезень» РФ «Одеська залізниця», однак, відповідно до посадової інструкції на заступника начальника станції покладені обов'язки начальника вантажного району.

Разом з тим, дослідивши інструкцію заступника начальника станції з вантажної та комерційної роботи станції Знам'янка ВП «Знам'янська дирекція залізничних перевезень» РФ «Одеська залізниця», судова колегія не знайшла підтвердження даним обставинам. Оскільки інструкцією на заступника начальника станції не покладено відповідних обов'язків начальника вантажного району (завідувачем вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).

Крім того, місцевим господарським судом також встановлено, що в комерційному акті зазначено, що на станції Знам'янка проводилось контрольне зважування на тензометричних вагах СВ -150000В2. Згідно доданого до позовної заяви технічного паспорту, інтервал між оглядами-перевірками ЗВВТ становить 6 місяців. Однак остання повірка даних вагонних ваг здійснювалась 07.09.2017. Тобто, станом на час переважування наших вагонів 22.03.2018, минуло більше 6 місяців, однак огляд-перевірка ЗВВТ не була здійснена.

Відповідно до вимог п.22,28,29,31 Правил видачі вантажів затверджених наказом Мінтранса України від 21.11.2000 року за № 644 та зареєстрованих в Мінюсті України від 24.11.2000 р. за № 862/5083, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Як вбачається з накладної, масу вантажу визначено за допомогою 150-тонних вагонних ваг. А переважування на станції Знам'янка здійснювалось на тензометричних вагонних вагах.

Пунктом 13 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України 31.07.2012 № 442 (надалі - Інструкція), передбачено, що вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України, діяльність яких пов'язана із застосуванням, розробленням, виготовленням, продажем, прокатом та обслуговуванням засобів ваговимірювальної техніки, призначених для визначення маси вантажів, які перевозяться залізничним транспортом України, і за результатами зважування на яких оформлюються перевізні документи.

Згідно з п. 1.4 Інструкції огляд-перевірка придатності засобу вагоновимірювальної техніки (ЗВВТ) для зважування вантажів - визначення стану та характеристик ЗВВТ, відновлення, у разі потреби, робочого стану ЗВВТ без заміни або зміни конструкції його елементів чи програмного забезпечення.

За змістом п. 5.6 Інструкції під час експлуатації ЗВВТ виконуються такі види робіт з обслуговування: огляд-перевірка, профілактичне технічне обслуговування, ремонт, технічний огляд ЗВВТ, діагностичне обстеження вагонних ваг.

Як визначено у п. 5.7 Інструкції, під час огляду-перевірки ЗВВТ перевіряється відповідність їх технічного стану, конструкторській документації і нормативним вимогам та визначається за допомогою еталонів, чи не перевищуються значення встановлених для ЗВВТ нормованих метрологічних характеристик: для статичних ЗВВТ - непостійність показів ненавантажених ЗВВТ. незалежність показів ЗВВТ від положення вантажу на вантажоприймальному пристрої, похибки навантажених ЗВВТ; для динамічних ЗВВТ - похибка ЗВВТ під час зважування вагонів у русі.

Відповідно до п. п. 3.46, 3.47 Інструкції не допускається заїзд рухомого складу на вагонні ваги, які не пройшли необхідного діагностичного обстеження, мають прострочені терміни повірки чи огляду-перевірки або мають видимі деформації, тріщини в опорних частинах важелів та в елементах фундаменту, стійок, балок (поздовжніх та поперечних). Не допускається зважування вантажів, що перевозяться залізницями, на ЗВВТ, у яких: прострочені терміни повірки; пошкоджені відбитки повірочних тавр або місця їх нанесення; втрачений технічний паспорт ЗВВТ; в останніх записах в технічному паспорті про повірку, огляд-перевірку зроблені виправлення, не засвідчені підписом осіб, зазначених у пункті 2.5 розділу II цієї Інструкції; прострочені терміни огляду-перевірки.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок застосування ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті, затвердженої наказом Мінтрансу від 05.04.2004 року № 279 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 23.04.2004 року за №527/9126, засоби ваговимірювальної техніки (надалі -ЗВВТ) власності залізниці та сторонніх організацій, призначені для зважування вантажів, які перевозяться залізничним транспортом, підлягають обліку залізницями.

Згідно із п. 4.17 цієї ж Інструкції відповідальними за технічний стан та дотримання порядку зважування вантажів на ЗВВТ власності залізниці є посадові особи, призначені наказом начальника станції, для ЗВВТ власності сторонніх організацій - посадові особи, призначені наказом керівника підприємства,- власника ЗВВТ.

Як підтверджено матеріалами справи, в ході розгляду справи у суді першої інстанції позивачем подано іншу копію технічного паспорту на ваги, на яких проводилась перевірка маси вантажу (Ст. Знамянка), яка за змістом відрізняється від доданої до позовної заяви. Так у ній є запис про здійснення повірки ваг 6.03.2018. Однак цей запис не засвідчений державним повірником.

Оскільки в основу комерційного акту було покладено дані, отримані за допомогою ваг, технічний стан яких не перевірений, то такий комерційний акт не може бути підставою для нарахування штрафних санкцій відповідачу за невірно зазначену масу вантажу.

За наведених обставин вищезазначений комерційний акт не може вважатись належним та допустимим доказом того, що переважування вантажу відбулось відповідно до вимог встановлених нормативними актами України, а також що внаслідок переважування вантажу було виявлено невідповідність маси вантажу даним, зазначеним відповідачем у транспортних документах.

Відповідно до статей 73-74 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 24.09.2018 у справі № 925/462/18 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 267, 270, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.09.2018 у справі № 925/462/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 24.09.2018 у справі № 925/462/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/462/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б.Михальська

І.А. Іоннікова