ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа№ 910/21864/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від ВДВС: не з'явився;

від позивача Чалов А. О.;

від позивача Громадюк О. Р.;

від відповідача Лінніченко І. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.08.2018

за скаргою Державної іпотечної установи

на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві - Шеремет О.В.

у справі № 910/21864/15 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про стягнення 179 830 369,71 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог скарги

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 затверджено мирову угоду від 25.12.2015 у справі 910/21864/15, укладену між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит".

Через канцелярію Господарського суду міста Києва Державна іпотечна установа подала скаргу на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві - Шеремет О.В.

В обґрунтування поданої скарги заявник посилався на те, що підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження не узгоджується з нормами чинного законодавства та Законом України "Про виконавче провадження".

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 в задоволенні скарги Державної іпотечної установи відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги стягувача щодо визнання дій державного виконавця неправомірними є необґрунтованими та такими, що суперечить імперативним нормам Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Державна іпотечна установа звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 у справі №910/21864/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу Державної іпотечної установи на протиправні дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві.

Апеляційна скарга мотивована тим, що невиконання банком п. 8 мирової угоди ускладнює та невиправдано затягує виконання ухвали суду від 20.01.2016. Також апелянт зазначив, що саме уповноважена особа Фонду у відповідності до чинного законодавства взяла обов'язок від імені банку виконувати мирову угоду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018, справу № 910/21864/15 було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Сулім В.В., Майданевич А.Г. поновлено Державній іпотечній установі пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 у справі №910/21864/15.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 910/21864/15 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/21864/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 справу № 910/21864/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю. та призначено справу до розгляду на 17.12.2018.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 враховуючи перебування у відпустці судді Руденко М. А., яка не є головуючою суддею, справу № 910/21864/15 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 17.12.2018, справу № 910/21864/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л. Г., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 справу № 910/21864/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л. Г., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 розгляд справи було відкладено на 16.01.2019.

Позиції учасників справи

Боржником було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Посилання представника стягувача на те, що судом вказаний відзив повинен бути залишений без розгляду, оскільки поданий боржником з порушенням строку, встановленого ухвалою Київського апеляційного господарського суду 27.09.2018, колегією суддів визнається необґрунтованим, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 сторонам було встановлено сторонам новий строк на подачу відзивів протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Представник ВДВС у судове засідання 16.01.2019 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 16.01.2019 р. представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник боржника проти апеляційної скарги заперечував, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016р. у справі № 910/21864/15 (далі - виконавчий документ, ухвала), за позовом Державної іпотечної установи (далі - ДІУ, Стягувач) до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - боржник, банк) затверджена мирова угода від 25 грудня 2015 року укладена між Державною іпотечною установою та Уповноваженою особою фонду на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Відповідно зазначеної Мирової угоди сторони було зобов'язано особисто вчинити певні дії - укласти остаточний акт звіряння заборгованості, яким також визначається загальна сума платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, що були здійснені на банківські рахунки Позивача та Відповідача в період з 18.09.2015р. (включно) по дату такого звіряння. При цьому, при складанні такого акту Позивач зменшує заборгованість Відповідача перед ним на суму отриманих таких платежів за зазначений вище період, а Відповідач, в строк, зазначений в даному акті, зобов'язаний перерахувати на банківський рахунок Позивача, визначений у Кредитному договорі, загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, отриманих Відповідачем та відображену в акті, зазначеному у цьому пункті Мирової угоди.

24.11.2017 Державна іпотечна установа направила Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Фінанси та Кредит" Валендюку B.C., лист № 7865/15/3 та остаточний акт звіряння заборгованості в двох екземплярах, який необхідно підписати Уповноваженій особі Банку.

У вказаному вище листі зазначалось, що один примірник остаточного акту, після підписання Уповноваженою особою банку, необхідно направити на адресу ДІУ до 10.12.2017р.

Однак, станом на дату звернення (16.05.2018р.) ДІУ з заявою про відкриття виконавчого провадження, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Фінанси та Кредит" ухилялася від укладання остаточного акту звіряння заборгованості, чим не виконувала взяті на себе зобов'язання згідно Мирової угоди.

16.05.2018 року Державна іпотечна установа звернулась до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження на виконання ухвали Господарського суду м. Києва у справі №910/21864/15 від 20.01.2016 року.

16.05.2018 вказана заява разом з виконавчим документом та додатками до нього була отримана Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві.

18.05.2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шереметом Олександром Вікторовичем винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке отримане останнім 07.06.2018.

Підставою повернення виконавчого документа без прийняття до виконання стало зазначалось п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме те, що Боржник перебуває у ліквідації, а тому необхідно Стягувачу в судовому порядку змінити Боржника з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Однак, з даним Повідомленням скаржник не погодився в зв'язку з чим звернувся до суду зі скаргою а дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

В обґрунтування поданої скарги заявник посилався на те, що підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження не узгоджується з нормами чинного законодавства та Законом України "Про виконавче провадження".

В зв'язку з вищевикладеним скаржник просить суд:

1) Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шеремета Олександра Вікторовича при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.05.2018р.

2) Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.05.2018р. яке винесене старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шереметом Олександром Вікторовичем.

3) Зобов'язати старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шеремета Олександра Вікторовича відкрити виконавче провадження щодо виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2016р. №910/21864/15 про виконання Мирової угоди.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні скарги, вказав, що вимоги стягувача щодо визнання дій державного виконавця неправомірними є необґрунтованими та такими, що суперечить імперативним нормам Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно ст. 129-1 Конституції України та ст. 326 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. (стаття 327 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року (суддя Якименко М.М.) затверджено мирову угоду від 25 грудня 2015 року у справі 910/21864/15, укладену між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" за позовом про стягнення 179 830 369,71 грн.

У пункті 1 мирової угоди сторони погодили, що відповідач визнає та підтверджує свою заборгованість перед Позивачем за Кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015 (далі - Кредитний договір), стягнення якої є предметом позовних вимог у справі № 910/21864/15 та яка становить 187 864 220,55 (сто вісімдесят сім мільйонів вісімсот шістдесят чотири тисячі двісті двадцять гривень) 55 коп., з яких: 155 285 654,67 грн. - заборгованість за основним боргом, 6 444 141,95 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пеня, нарахована на суму заборгованості за кредитом та на суму заборгованості за процентами за користування кредитом, що становить 24 847 396,44 грн., 3% річних нарахованих на суму заборгованості за кредитом та на суму заборгованості за процентами за користування кредитом, що становить 1 270 027,49 грн., штраф - 17 000,00 грн.. Розмір судового збору у даній справі становить 73 080 грн. Сума боргу підтверджується актом звіряння розміру заборгованості станом на 18.09.2015р. В силу вимог Закону У країни "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", подальше нарахування процентів та штрафних санкцій Позивачем не здійснюється з моменту введення Тимчасової адміністрації в Банку.

Відповідно до п. 2 мирової угоди, погашення вказаного в п.1 цієї Мирової угоди боргу здійснюється шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме - майнові права за договорами, (далі - "Майнові права"), які виникли з Договору застави майнових прав №17/4-3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. зареєстрованим в реєстрі за № 615 (далі - "Договір застави"), укладеного в якості забезпечення за Кредитним договором та Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., за реєстровим № 616 укладеному між тими ж Сторонами з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права вимоги (далі - "Договір відступлення").

В ухвалі суду про затвердження мирової угоди зазначено, що дана ухвала набирає законної сили 20.01.2016 року та є виконавчим документом у розумінні ст.ст. 3, 19 Закону України "Про виконавче провадження", який може бути пред'явлений до примусового виконання в порядку, передбаченому зазначеним Законом протягом 1 (одного) року з наступного дня після його прийняття до 20.01.2017 року, у разі невиконання умов затвердженої мирової угоди. Підпис судді засвідчено гербовою печаткою суду.

Мирова угода за своєю правовою природою це правочин, який укладається сторонами з метою припинення спору на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби, та регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на момент звернення до органу державної виконавчої служби, необхідними реквізитами у виконавчому документі зокрема є:

- назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

- дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

- резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

- дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

- строк пред'явлення рішення до виконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ухвала Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 цілком відповідає вимогам, встановленим ст. 4 чинного Закону України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з повідомлення державного виконавця від 18.05.2018 року, останній в якості підстави для повернення без прийняття до виконання виконавчого документу послався на п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" та вказав, що Боржник перебуває у ліквідації, а тому Стягувачу необхідно в судовому порядку змінити Боржника з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Таким чином, п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено такої підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, як вимога державного виконавця про зміну боржника у виконавчому документі з банку на Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. (п.17 ст. 2 вказаного Закону).

Отже, виходячи із вказаних положень Закону Уповноважена особа Фонду діє не самостійно, а від імені Фонду та в межах повноважень делегованих останнім.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк 17.09.2015 року "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Згідно із даним рішенням в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року включно: призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С. строком на 3 місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 рік включно.

За пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Національний банк України 17.12.2015 року прийняв постанову №898 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит".

18 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", заступника начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявську О.С. призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та делеговано всі повноваження ліквідатора банку на два роки з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року.

Таким чином, на момент укладення мирової угоди Фонд делегував свої повноваження ліквідатора Уповноваженій особі Чернявській О.С.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який здійснює заходи стосовно банку (ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»), віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому ні Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ні Уповноважена особа Фонду не є правонаступником банку, у зв'язку з чим законом на нього не може бути покладено зобов'язання виконати мирову угоду у розумінні правонаступництва.

Враховуючи вищевикладене та те, що згідно п.17 ст. 2 вказаного Закону Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, якій делеговані повноваження щодо ліквідації ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», та з огляду на те, що Уповноважена особа, підписуючи ухвалу про затвердження мирової угоди, діяла від імені Фонду та в межах делегованих ним повноважень щодо ліквідації боржника, а тому колегія суддів вважає належним боржником у даній справі саме Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", а не Уповноважена особа Фонду.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду [Європейського суду з прав людини] як джерело права. Міністерства інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних («Артіко проти Італії» (Бrtico v. Italie), рішення від 13.05.1980 p.). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в світлі того демократичному суспільстві право на справедливий суд, а саме: не сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

При цьому рішенні від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України» (п. 43; заява № 60750/00) Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право па доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 p., Report of Judgments and Decisijns 1997-11, c. 510, n. 40).

У справі «Войтенко проти України» (заява № 18966/02, рішення від 29.06.2004 p., п. 39) Суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява N 22774/93, параграф 66, ЄСПЛ 1999-V).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що відмова державного виконавця у прийнятті ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/21864/15 про затвердження мирової угоди, до виконання з підстав п. 4. ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними та такими, що суперечать вищезазначеному Закону та порушують право позивача на виконання рішення суду.

В той же час, вимога скаржника про зобов'язання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ відкрити виконавче провадження щодо виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2016р. №910/21864/15 не може бути задоволена, оскільки в сукупності ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документу стягувачу не означає закінчення виконавчого провадження, не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу Державної виконавчої служби за виконанням судового рішення.

При цьому, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відмова державного виконавця у прийнятті ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/21864/15 про затвердження мирової угоди, до виконання з підстав п. 4. ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними та такими, що суперечать вищезазначеному Закону та порушують право позивача на виконання рішення суду.

В той же час, вимога скаржника про зобов'язання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ відкрити виконавче провадження щодо виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2016р. №910/21864/15 про виконання Мирової угоди не може бути задоволена, оскільки в сукупності ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документу стягувачу не означає закінчення виконавчого провадження, не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу Державної виконавчої служби за виконанням судового рішення.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга Державної іпотечної установи підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 року у справі № 910/21864/15 - скасуванню.

Відповідно до ст. 344 ГПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Отже судові витрати, пов'язані з розглядом скарги покладаються на Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та апелянта пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 року у справі № 910/21864/15 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 року у справі № 910/21864/15 частково скасувати.

3. Частково задовольнити скаргу Державної іпотечної установи на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

4. Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шеремета Олександра Вікторовича при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.05.2018р.

5. Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.05.2018р. яке винесене старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві - Шереметом Олександром Вікторовичем.

6. В решті ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 року у справі № 910/21864/15 залишити без змін.

7. Стягнути з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві (04032, м. Київ, ВУЛ.САКСАГАНСЬКОГО, будинок 110, код ідентифікаційний код 34967593) на користь Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 34, ідентифікаційний код 33304730) 1 174,67 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Матеріали справи № 910/21864/15 повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 21.01.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Л.Г. Смірнова

Є.Ю. Пономаренко