ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р. Справа№ 910/11364/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Разіної Т.І.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 22.01.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 (повний текст складено 17.09.2018)

у справі №910/11364/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія»

третя особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

В С Т А Н О В И В :

Національний банк України (далі, позивач або НБУ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» (далі, відповідач або ТОВ «Станіславська торгова компанія»), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (далі, третя особа), про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що третьою особою не виконано належним чином умови укладених із позивачем у даній справі Кредитних договорів №61/09 від 29.12.2009 та №12/09/5 від 13.05.2014 в частині повернення наданих йому кредитних коштів, у зв'язку з чим у третьої особи утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів, що станом на 16.05.2017 становить ,21 грн. та складається з заборгованості за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009, зокрема, заборгованості за кредитом в розмірі 800000000 грн., заборгованості за процентами в сумі 77654794,51 грн. та штрафу в розмірі 30000 грн., а також заборгованості за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014, зокрема, заборгованості за кредитом в розмірі грн., заборгованості по процентам в сумі 135863013,70 грн. та штрафу в розмірі 30000 грн. Разом з тим, 29.12.2009 між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого, з урахуванням укладених між сторонами додаткових угод, вказаний договір забезпечує вимоги за Кредитними договорами №61/09 від 29.12.2009 та №12/09/5 від 13.05.2014. Оскільки після звернення позивача з вимогою до відповідача про сплату вищевказаної заборгованості за кредитними договорами, остання погашена не була, позивач просить звернути стягнення на передане відповідачем в іпотеку майно, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною в розмірі 1 415 900 грн. для подальшої реалізації предметів іпотеки у межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», що включає 3 013 577 808 (три мільярда тринадцять мільйонів п'ятсот сімдесят сім тисяч вісімсот вісім) грн. 21 коп., з яких: 800 000 000 (вісімсот мільйонів) грн. заборгованості за кредитом, 77 654 794 (сімдесят сім мільйонів шістсот п'ятдесят чотири тисячі сімсот дев'яносто чотири) грн. 51 коп. заборгованості за процентами, 30 000 (тридцять тисяч) грн. штрафу за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 та 2 000 000 000 (два мільярда) грн. заборгованості за кредитом, 135 863 013 (сто тридцять п'ять мільйонів вісімсот шістдесят три тисячі тринадцять) грн. 70 коп. заборгованості за процентами, 30 000 (тридцять тисяч) грн. штрафу за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014.

Звернуто стягнення на користь Національного банку України на предмет іпотеки, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» - нерухоме майно, а саме: Гуртово-роздрібна база, загальною площею 563,0 кв. м, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гірника, буд. 1, та складаються з: адміністративний будинок (літера А1) площею - 209,5 кв. м, холодильне відділення (літера А2) площею - 112,7 кв. м, будинок товарознавців (літера АЗ) площею - 41,7 кв. м, магазин (літера А4) площею - 102,9 кв. м, склад (літера А5) площею - 91,8 кв. м, прохідна (літера Б) площею - 4,4 кв. м, ворота (№1) площею - 11,0 кв. м, огорожа (№3) площею - 27,9 кв. м, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» на користь Національного банку України витрати на сплату судового збору в сумі 21 238 (двадцять одна тисяча двісті тридцять вісім) грн. 50 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено прострочення кредитних зобов'язань ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» та настання підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, водночас, доказів сплати боргу суду не надано. Водночас, оскільки висновок ТОВ «Консалтингова компанія «Увекон» про оцінку спірного нерухомого майна не прийнятий судом до уваги як належний та допустимий доказ, а призначена ухвалами Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 та від 01.03.2018 експертиза проведена не була, суд, із урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-у, дійшов висновку, що сторони при виконанні даного судового рішення в межах процедури виконавчого провадження не позбавлені права здійснити оцінку ринкової вартості предмета іпотеки та реалізувати спірне майно за результатом оцінки, проведеної державним виконавцем в ході виконання рішення суду у цій справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- для задоволення позову у заявленій редакції позивач повинен був довести початкову ціну продажу предмету іпотеки, яку зазначив у позовних вимогах, однак, Господарський суд міста Києва не взяв до уваги наданий позивачем висновок ТОВ «Консалтингова компанія «Увекон» про оцінку спірного нерухомого майна та безпідставно, порушивши норми процесуального права, задовольнив позов з мотивів необхідності визначення початкової ціни на стадії виконавчого провадження;

- недоліки звіту про оцінку ТОВ «Консалтингова компанія «Увекон» підтверджуються рецензіями, доданими до апеляційної скарги;

- задовольнивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, суд першої інстанції фактично вийшов за рамки позовних вимог, порушивши норми статей 236-238 Господарського процесуального кодексу України;

- суд неправомірно відмовив у розгляді та задоволенні клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи Звіту про оцінку майна та Рецензії на звіт про оцінку, виготовлених на його замовлення;

До апеляційної скарги у якості додатків 3, 4, 5 відповідачем додані:

- рецензія на копію звіту про незалежну оцінку майна - нежитлової нерухомості, загальною площею 563,0 кв.м., що розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Гірника, 1 станом на 20.02.2017»;

- звіт про незалежну оцінку майна - Гуртово-роздрібна база, загальною площею 563,0 кв.м., у тому числі: адміністративний будинок (літера А1) площею - 209,5 кв.м., холодильне відділення (літера А2) площею - 112,7 кв.м., будинок товарознавців (літера А3) площею - 41.7 кв.м., магазин (літера А4) площею - 102.9 кв. м., склад (літера А5) площею - 91.8. кв.м., прохідна (літера Б) площею - 4.4. кв.м., ворота (№1) площею - 11.0. кв.м., огорожа (№3) площею - 27.9 кв.м., що належить ТОВ «Станіславська торгова компанія» та розташовані за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гірника, буд. 1» станом на 31.05.2018;

- рецензія на Звіт про незалежну оцінку майна - Гуртово-роздрібна база, загальною площею 563,0 кв.м., у тому числі: адміністративний будинок (літера А1) площею - 209,5 кв.м., холодильне відділення (літера А2) площею - 112,7 кв.м., будинок товарознавців (літера А3) площею - 41.7 кв.м., магазин (літера А4) площею - 102.9 кв. м., склад (літера А5) площею - 91.8. кв.м., прохідна (літера Б) площею - 4.4. кв.м., ворота (№1) площею - 11.0. кв.м., огорожа (№3) площею - 27.9 кв.м., що належить ТОВ «Станіславська торгова компанія» та розташовані за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гірника, буд. 1» станом на 31.05.2018.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» у справі №910/11364/17 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Разіної Т.І., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2018 у справі №910/11364/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 залишено без руху. Роз'яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції пояснення з обґрунтуванням поважності причин неподання доказів (вказаних в пунктах 3, 4, 5 додатків до апеляційної скарги) або підстав неможливості їх подання до суду першої інстанції.

26.11.2018 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2018 подав письмові пояснення щодо апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17, у яких зазначив, що відповідачем у ході судового розгляду були отримані докази, вказані в пунктах 3, 4, 5 додатків до апеляційної скарги, яких не існувало на момент судового розгляду справи у підготовчому провадженні. Відтак, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач клопотав про поновлення пропущеного строку та про їх долучення до матеріалів справи. Однак, суд першої інстанції відмовив у задоволенні такого клопотання та у долученні цих доказів до матеріалів справи, що підтверджується протоколами судових засідань та, як наслідок, призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення у даній справі. Відповідач просив суд визнати неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції поважною та долучити їх до матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17, встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 22.01.2019.

22.12.2018 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін. У відзиві позивач також висловив свої заперечення проти долучення до матеріалів справи документів, доданих відповідачем до апеляційної скарги. Також, на спростування доводів апеляційної скарги відповідача, позивачем до апеляційної скарги додані копії листів ФДМУ від 16.11.2017 вих. №10-59021701 та від 13.04.2018 вих.№10-59-7508, рецензії ФДМУ та заявлено клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів та прийняття їх до уваги.

22.01.2019 відповідач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про зупинення розгляду справи до розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/348/19 за позовом Компанії «М.С. Європа Транс Холдінгз Лімітед» (М.С. Europa Trans Holdings Limited (м. Нікосія, Кіпр)) до Національного банку України, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Трансмагістраль» про визнання відсутнім права вимоги та стягнення 3 248 805 739, 09 грн. за Кредитними договорами №38/08-08/СТ від 14.08.2008, №12/09/2 від 20.02.2009, №52 від 23.10.2008, №16/05-08/СТ від 21.05.2008, №61/09 від 29.12.2009, №12/09/3 від 23.02.2009, №12/09/5 від 13.05.2014.

Вказане клопотання мотивоване тим, що у справі №910/348/19 буде досліджене питання про відсутність у НБУ права вимоги щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» 3 248 805 739, 09 грн. боргу за вищевказаними кредитними договорами, у тому числі тих, в рахунок погашення заборгованості за якими звернено стягнення на предмет іпотеки у даній справі, оскільки зобов'язання за кредитними договорами були припинені внаслідок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» перед Національним банком України за рахунок переданих в заставу корпоративних прав, а саме: згідно договору застави корпоративних прав від 31.10.2012 та договору про задоволення вимог заставодержателя, укладеного з Компанією «М.С. Європа Транс Холдінгз Лімітед»,

У зв'язку із зазначеним, на думку відповідача, існує об'єктивна неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили судового рішення у справі №910/348/19.

Представник позивача у судовому засіданні 22.01.2019 проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі категорично заперечував.

Представник третьої особи не заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, ухвалила відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

У даному випадку суд, розглядаючи вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №910/11364/17, зобов'язаний дослідити питання щодо належного виконання сторонами умов іпотечного договору та встановити наявність у Кредитора (Іпотекодержателя) права вимоги до відповідача (Іпотекодавця), а отже, встановлення таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у справі №910/11364/17. Відповідачем, у свою чергу, не доведено об'єктивної неможливості розгляду справи №910/11364/17 до вирішення справи №910/348/19.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі колегією суддів також враховано ту обставину, що розмір заборгованості за Кредитними договорами №61/09 від 29.12.2009 та №12/09/5 від 13.05.2014, в рахунок погашення якої позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідачем та третьою особою під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечувався та не оспорювався, а провадження у справі №910/348/19 відкрито згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 17.01.2019, тобто вже після прийняття оскарженого рішення суду у справі №910/11364/17.

Відтак, у разі задоволення позову в справі №910/348/19, така обставина може бути підставою для перегляду рішення суду в даній справі за нововиявленими обставинами.

З огляду на зазначене, колегія суддів, не знаходить підстав для зупинення апеляційного провадження у справі №910/11364/17 до вирішення справи №910/348/19.

Судом при цьому взято до уваги, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У судовому засіданні 22.01.2019 судом також розглядалось клопотання відповідача про визнання поважною причини неподання до суду першої інстанції нових доказів, які додані до апеляційної скарги у якості додатків 3, 4, 5, та, відповідно, долучення їх до матеріалів справи (із урахуванням письмових пояснень щодо апеляційної скарги, поданих до суду на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2018 про залишення апеляційної скарги відповідача без руху).

Представник позивача у судовому засіданні 22.01.2019 заперечував проти долучення вказаних доказів до матеріалів справи з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечував проти долучення доданих відповідачем до апеляційної скарги доказів до матеріалів справи.

Колегія суддів, вирішуючи питання про долучення до матеріалів справи доданих скаржником до апеляційної скарги документів, оцінивши наведені відповідачем у поясненнях від 23.11.2018 (надійшли до суду 26.11.2018) доводи щодо поважності причин неподання їх до суду першої інстанції, дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частини статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, згідно частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як зазначив скаржник у поясненнях від 23.11.2018, поданих на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2018, відповідачем у ході судового розгляду в суді першої інстанції були отримані докази, вказані в пунктах 3, 4, 5 додатків до апеляційної скарги, яких не існувало на момент судового розгляду справи у підготовчому провадженні. Відтак, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач клопотав про поновлення пропущеного строку та про їх долучення до матеріалів справи. Однак, суд першої інстанції відмовив у задоволенні такого клопотання та у долученні цих доказів до матеріалів справи, що підтверджується протоколами судових засідань.

Колегія суддів зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

За змістом статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до норм чинного Господарського процесуального кодексу України всі наявні у сторін докази повинні бути подані в підготовчому судовому засіданні (якщо справа розглядається у загальному позовному провадженні).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/11364/17 поновлено провадження у справі у зв'язку з надходженням до суду матеріалів справи з експертної установи та повідомлення експертної установи про неможливість надання висновку у зв'язку з несплатою коштів за проведення експертизи та призначено підготовче засідання у справі на 05.07.2018.

На вказану дату (05.07.2018) представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (том 2, а.с. 58).

05.07.2018 через канцелярію Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Водночас, жодних відомостей про те, що відповідач має намір подати суду нові докази у клопотанні про відкладення зазначено не було.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2018 суд закрив підготовче засідання у справі та призначив справу до розгляду по суті на 26.07.2018.

Водночас, як вбачається із протоколу судового засідання від 26.07.2018 (том 2, а.с. 78-79) представник відповідача безпосередньо в судовому засіданні з розгляду спору по суті 26.07.2018 просив суд поновити строк для подачі додаткових доказів та долучити їх до матеріалів справи, у задоволенні чого йому було відмовлено.

Колегія суддів, оцінюючи наразі причини неподання доданих до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції у строки, встановлені чинним Господарським процесуальним кодексом України, зазначає наступне.

Додана до апеляційної скарги Рецензія на копію звіту про незалежну оцінку майна - нежитлової нерухомості, загальною площею 563,0 кв.м., розташованого за адресою: Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Гірника, 1 станом на 20.02.2017, виконана ОСОБА_5, датована 07.05.2018. Тобто, з моменту її виготовлення і підписання та до моменту заявлення позивачем у суді першої інстанції клопотання про долучення доказів від 26.07.2018 минуло 2,5 (два з половиною) місяці.

Рецензія на Звіт про оцінку майна - нежитлової нерухомості, загальною площею 563,0 кв.м., розташованого за адресою: Івано-Франківська область, м.Калуш, вул. Гірника, будинок 1, датована 27.06.2018 за №27/6-18. Тобто, з моменту її виготовлення і підписання та до моменту подання до суду першої інстанції минув майже 1 (один) місяць.

Звіт про незалежну оцінку майна - нежитлової нерухомості, загальною площею 563,0 кв.м., розташованого за адресою: Івано-Франківська область, м.Калуш, вул. Гірника, будинок 1, датований 25.06.2018 (аркуш 3 звіту). Тобто, з моменту її виготовлення і підписання та до моменту подання до суду першої інстанції минув 1 (один) місяць.

Із вищезазначеного, враховуючи дати рецензій та звіту, вбачається, що відповідач не був позбавлений можливості подати вказані докази до суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження, як того вимагає чинний Господарський процесуальний кодекс України.

З огляду на вищевстановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду апеляційної інстанції неможливості подання доданих до апеляційної скарги доказів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У свою чергу, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, додані скаржником до апеляційної скарги докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

Додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу докази, а саме копії листів ФДМУ від 16.11.2017 вих. №10-59021701 та від 13.04.2018 вих.№10-59-7508, рецензія ФДМУ від 19.10.2017 також не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що останні подані на спростування доводів апеляційної скарги відповідача, які випливають із доказів, у долученні яких судом відмовлено з підстав, виклдаених вище. Крім того, враховуючи дати вказаних документів, позивачем не доведено об'єктивної неможливості подання їх у встановлений законом строк.

У судовому засіданні суд заслухав пояснення представників учасників судового процесу по суті спору.

Відповідно до частин 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно вимог статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як підтверджується матеріалами справи, 29.12.2009 між Національним банком України (далі - позивач, кредитор) та Публічним акціонерним товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (далі - третя особа, позичальник) укладено Кредитний договір №61/09 (в редакції Договору про внесення змін від 28.11.2012) (далі, Кредитний договір-1), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит на суму 800000000 грн. на строк з 29.12.2009 по 30.09.2015. Процентна ставка за кредитом є змінною. Розмір процентної ставки розраховується відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України та відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про підтримку ліквідності ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» №494/БТ від 23.11.2012 та встановлюється на рівні облікової ставки НБУ плюс два процентних пункти. Станом на день укладення цього кредитного договору процентна ставка за кредитом становить 9,5% річних. При зміні облікової ставки Національного банку України в процесі виконання кредитного договору позичальник, з дати набрання чинності нової облікової ставки, самостійно перераховує розмір процентної ставки, застосовуючи діючу ставку коригування і сплачує її у строки, передбачені цим договором. Базова кількість днів для нарахування процентів - 365 (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору-1 під забезпечення кредиту надаються, зокрема, нерухоме майно поручителя Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія», місцезнаходження: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гірника, буд. 1.

Згідно з пунктом 1.4. Кредитного договору-1 позичальник нараховує та сплачує проценти за користування кредитом, згідно графіку погашення відсотків, в передостанній робочий день місяця - за період з першого по останнє число поточного місяця - та разом з поверненням кредиту.

Пунктом 2.2.4. Кредитного договору-1 кредитор має право нараховувати пеню за несвоєчасне виконання позичальником зобов'язань за цим договором щодо повернення кредиту та сплати процентів у розмірі 0,5 процента від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з пунктом 2.2.8. Кредитного договору-1 кредитор має право, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань, передбачених Кредитним договором, стягувати штраф у розмірі 30000 грн.

За умовами пункту 2.3.1. Кредитного договору-1 позичальник зобов'язується повернути кредитору суму кредиту та суму процентів за його користування.

Відповідно до пункту 3.2. Кредитного договору-1 цей договір вважається укладеним з дати його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Додатковими договорами від 26.02.2014, від 23.12.2014, від 26.02.2015, від 12.03.2015 до Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009 сторонами вносились зміни до Кредитного договору в частині зміни процентної ставки за користування кредитом та графіку погашення кредиту, так, відповідно до останньої, позичальник мав повернути кредитні кошти до 30.11.2015 в сумі 800000000 грн. із процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 21,5% річних.

У подальшому, 13.05.2014 між Національним банком України та Публічним акціонерним товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» укладено Кредитний договір №12/09/5 (далі, Кредитний договір-2), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит на суму грн. на строк з 13.05.2014 по 30.12.2016 шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору №12/09 від 16.02.2009. Процентна ставка за користування кредитом не підлягає коригуванню, її розмір встановлюється на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України та становить 19,0% річних (пункт 1.1. Кредитного договору-2).

Відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору-2 повернення кредиту здійснюється відповідно до погодженого сторонами графіку із датою остаточного повернення кредиту - 30.12.2016.

Згідно з пунктом 1.4. Кредитного договору-2 позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день поточного місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту.

Пунктом 1.7. Кредитного договору-2 сторони погодили, що за невиконання або несвоєчасне виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором нараховується пеня в розмірі 0,5 процента від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення виконання зобов'язання. Базовою кількістю днів для нарахування пені є фактична кількість днів у місяці/році.

У відповідності до пункту 2.2.9. Кредитного договору-2 кредитор має право, у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим кредитним договором, стягнути з позичальника штрафу сумі 30000 грн.

За умовами пункту 2.3.2. Кредитного договору-2 позичальник зобов'язується, своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов'язання відповідно до умов цього кредитного договору, в т.ч. повернути кредитору суму кредиту у терміни, визначені кредитним договором, та проценти за користування цим кредитом.

Відповідно до пункту 2.3.16. Кредитного договору-2 позичальник зобов'язується у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим кредитним договором, сплатити кредитору штраф у розмірі 30000 грн.

Цей кредитний договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань за цим кредитним договором (пункт 3 Кредитного договору-2).

Додатковим договором №1 від 28.05.2014 до Кредитного договору №12/09/5 сторони погодили внести зміни до пункту 1.1. Кредитного договору та викласти абзац 2 у наступній редакції: «Розмір процентної ставки за користування кредитом встановлюється на рівні півтори облікової ставки Національного банку України та становить 14,25% річних. Процентна ставка за кредитом протягом дії кредитного договору не підлягає коригуванню».

Додатковими договорами №3 та №5 до Кредитного договору №12/09/5 сторонами вносились зміни до Кредитного договору в частині строків сплати нарахованих відсотків за користування кредитом.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Кредитного договору позивачем надано третій особі кредит за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 в розмірі 800000000 грн. та за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 в сумі грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами та банківськими виписками.

При цьому, факт отримання та розмір наданих НБУ кредитних коштів третьою особою не заперечувався.

Доказів пред'явлення третьою особою претензій щодо якості, обсягів, а також термінів надання банківських послуг до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання НБУ положень кредитних договорів з боку третьої особи відсутні.

Позичальник, у свою чергу, як підтверджується матеріалами справи, свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином та у повному обсязі не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 16.05.2017 становить грн., зокрема за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 заборгованість за кредитом складає 800000000 грн., заборгованість за процентами становить 77654794,51 грн. та штраф в розмірі 30000 грн., а також за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 заборгованості за кредитом становить грн., заборгованість по процентам складає 135863013,70 грн. та штраф в розмірі 30000 грн.

Розмір наявної заборгованості за кредитними договорами у вказаному розмірі третьою особою та відповідачем під час розгляду справи не заперечувався. Контррозрахунку вказаної заборгованості суду не надано.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором (стаття 548 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Так, у забезпечення виконання зобов'язань позичальника - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», між Національним банком України (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» (іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір від 29.12.2009 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., зареєстрованим за №2376.

Відповідно до пункту 1 Іпотечного договору (в редакції Договору №3 від 29.08.2014 про внесення змін та доповнень до іпотечного договору) цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з:

- Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009, що укладений між іпотекодержателем та позичальником та будь-яких додаткових правочинів (договорів, угод до нього, додатків, змін та доповнень до нього), які можуть бути укладені після укладення цього договору (у тому числі, щодо продовження строку користування кредитними коштами, збільшення суми кредиту, процентів за користування тощо), з повернення кредиту в сумах та строками повернення, що обумовлені Кредитним договором; сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором.

- Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014, що укладений між іпотекодержателем та позичальником та будь-яких додаткових правочинів (договорів, угод до нього, додатків, змін та доповнень до нього), які можуть бути укладені після укладення цього договору (у тому числі щодо продовження строку користування кредитними коштами, збільшення суми кредиту, процентів за користування тощо), з повернення кредиту в сумах та строками повернення, що обумовлені Кредитним договором; сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором.

Відповідно до пункту 5 Іпотечного договору в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, загальною ринковою вартістю 5700282 грн., а саме: Гуртово-роздрібна база, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гірника, буд. 1 та складається з адміністративного будинку (літера А1) площею - 209,5 кв. м; холодильного відділення (літера А2) площею - 112,7 кв. м; будинку товарознавців (літера А3) площею - 41.7 кв. м; магазину (літера А4) площею - 102.9 кв. м; складу (літера А5) площею - 91.8 кв. м; прохідної (літера Б) площею - 4.4 кв. м; воріт (№1) площею - 11.0. кв. м; огорожі (№2) площею - 56,1 кв. м; огорожі (№3) площею - 102,4 кв. м.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 03.07.2008, справа №8/402, зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 16.09.2008 за реєстраційним №271406.

Відповідно до Витягу №24735991 з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.12.2009, виданого Івано-Франківським Бюро технічної інвентаризації балансова вартість предмету іпотеки складає 1078321 грн.

Згідно з пунктом 9 Іпотечного договору сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 5 700 282 грн. (без врахування ПДВ).

Пунктом 15.8.1. Іпотечного договору визначено, що з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно з пунктом 15.10 Іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет застави за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Відповідно до пункту 20 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами цього договору, відповідно до статті 24 та розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з п. 2.4 цього договору.

Відповідно до пункту 25 Іпотечного договору термін дії договору - до повного виконання іпотекодержателем зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно пункту 2.2.5. Кредитного договору №61/09 у разі неможливості стягнення коштів з банківських рахунків позичальника кредитор має право з дня виникнення простроченої заборгованості за цим договором вживати заходів щодо звернення стягнення, реалізації предмета застави і задоволення вимог за кредитом, процентами за користування ним, нарахованими штрафними санкціями (пенею, штрафом) за рахунок коштів від його продажу до повного погашення заборгованості.

Відповідно до пункту 2.2.2. Кредитного договору №12/09/5 у разі неможливості стягнення коштів з банківських рахунків позичальника, з дня виникнення простроченої заборгованості позичальника, кредитор має право, вживати заходів щодо звернення стягнення, реалізації предмета застави і задоволення вимог за кредитом, процентами за користування ним, нарахованими штрафними санкціями за рахунок коштів від реалізації предмета застави.

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 590 Цивільного кодексу України визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Позивач звертався до позичальника та іпотекодавця з вимогами №18-0013/24986 від 05.04.2017 та №18-0013/25027 від 05.04.2017 щодо погашення заборгованості за Кредитними договорами. Відповідні вимоги із доказами їх направлення містяться у матеріалах справи (том 1, а.с. 90-108).

Як уже зазначалося, матеріалами справи належним чином підтверджений факт існування заборгованості Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в розмірі ,21 грн., а саме: за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 заборгованість за кредитом складає 800000000 грн., заборгованість за процентами становить 77654794,51 грн. та штраф в розмірі 30000 грн., а також за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 заборгованості за кредитом становить грн., заборгованість по процентам складає 135863013,70 грн. та штраф в розмірі 30000 грн.

При цьому, судом встановлено, що між сторонами немає спору з приводу розміру кредитної заборгованості третьої особи перед позивачем. Доказів сплати цього боргу відповідачем суду не подано.

Відповідно до частини 1 статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів задоволення ані позичальником, ані іпотекодавцем вимог позивача, як Кредитора та іпотекодержателя щодо погашення заборгованості та санкцій за Кредитними договорами та щодо передання предмету іпотеки у рахунок погашення вищевказаної судом заборгованості позичальника по Кредитних договорах в добровільному порядку, приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи приписи статей 33, 35 Закону України «Про іпотеку», наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

Стосовно способу реалізації предмета іпотеки судом встановлено наступне.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» передбачена можливість реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з частиною 2 статті 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Вирішуючи питання визначення початкової ціни продажу предмету іпотеки, суд зазначає, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до вказаної вище статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Пунктом 9 Іпотечного договору сторони погодили, що вартість предмета іпотеки складає 5 700 282 грн. без урахування ПДВ.

Як вбачається із матеріалів справи, на замовлення позивача з метою визначення вартості заставного майна суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Увекон» було проведено оцінку майна, загальною площею 563,0 кв. м, що є власністю відповідача та знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гірника, буд. 1.

Згідно з даним висновком станом на 20.02.2017 ринкова вартість об'єкту оцінки - вищезазначеного рухомого майна становить (без ПДВ) - 1 415 900 грн.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, відповідач проти визначеної цим висновком вартості рухомого майна заперечував, посилаючись на те, що така вартість визначена без обстеження об'єкту оцінки на відповідність технічних характеристик оцінки наявним вихідним даним та інформації про нього, оскільки оцінювачу не було надано доступу до спірного майна, про що експертом зазначено у вказаному звіті.

У зв'язку з наведеним, сторони просили призначити судову експертизу, на вирішення якої поставити питання щодо визначення ринкової вартості предмета іпотеки.

Враховуючи зазначені обставини, ухвалами Господарського суду міста Києва від 24.10.2017 та від 01.03.2018 судом у справі призначались судові будівельно-технічні експертизи, на вирішення яких було поставлено питання щодо визначення ринкової вартості предмета іпотеки за Іпотечним договором від 29.12.2009.

Проте, призначена ухвалами Господарського суду міста Києва судова експертиза у справі не була проведена у зв'язку із несплатою ТОВ «Станіславська торгова компанія» вартості проведення судової експертизи.

Водночас, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо неналежності та недопустимості як доказу наданого позивачем Висновку Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Увекон» про оцінку спірного нерухомого майна, оскільки експертом було проведено оцінку вартості спірного майна виключно за документами, без дослідження об'єкту нерухомості в натурі, крім того, документи, які були надані експерту та підлягали дослідженню, виконані станом на момент укладення між сторонами Іпотечного договору, що наразі можуть бути неактуальними у зв'язку зі зміною стану об'єкта.

Поруч із цим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що початкова ціна предмета іпотеки у такому випадку має бути визначена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження.

Так, згідно з частиною 3 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Враховуючи вищевикладене, оскільки в ході розгляду справи сторони не дійшли згоди про вартість предмета іпотеки, яка могла б стати початковою ціною його реалізації, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про встановлення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначеннями вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», що не суперечить нормам Закону України «Про іпотеку».

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача та звернув стягнення на користь Національного банку України на предмет іпотеки, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія», в рахунок погашення заборгованості відповідача в загальному розмірі ,21 грн., а саме: за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 - 800000000 грн. заборгованості за кредитом, 77654794,51 грн. заборгованості за процентами та штраф в розмірі 30000 грн., а також за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 - грн. заборгованості за кредитом, 135863013,70 грн. заборгованості по процентам та штраф в розмірі 30000 грн., шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Як зазначає апелянт, відкинувши необхідність визначення вартості майна на стадії судового розгляду та задовольнивши позов у вказаній редакції, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, порушивши норми статей 236-238 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта безпідставними, з огляду на те, що при прийнятті рішення про задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, суд може не зазначати початкову ціну предмета іпотеки, вказавши, що остання визначається на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій. У випадку, якщо суд вирішить зазначити таку початкову ціну, чинне законодавство не вимагає проведення судової експертизи майна. При цьому, у разі непогодження іпотекодавця із визначеною судом початковою ціною предмета іпотеки (якщо така була зазначена), він має право заявляти клопотання про визначення вартості іпотечного майна на етапі проведення виконавчих дій.

Судом при цьому врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного суду від 21 березня 2018 року у справі №235/3619/15-ц, згідно якої незазначення у резолютивній частині рішенні суду ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача у даній справі підлягають задоволенню.

Водночас, колегія суддів наголошує, що оскільки позовна вимога про звернення стягнення на предмет застави пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості), незазначення початкової ціни предмета іпотеки в резолютивній частині рішення, не змінює характер позовних вимог з майнового характеру на немайновий.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/11364/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/11364/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.01.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді Т.І. Разіна

А.І. Тищенко