РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.01.2019Справа № 910/15545/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/15545/18

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Україна";
ДоПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша";
Простягнення 15 511,44 грн.
без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Україна" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" 15 511,44 грн. сплаченого страхового відшкодування за заподіяні страхувальнику позивача (Товариству з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В.") збитки ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого як особи, яка керувала автомобілем ЗАЗ 110557, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що до позивача в силу закону перейшло право вимоги до відповідача у зв'язку з виплатою страхувальнику Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Україна" страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини страхувальника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 було відкрито провадження у справі № 910/15545/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв'язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

12.12.2018 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшли письмові докази на виконання вимог ухвали від 26.11.2018.

В установлений строк відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги заперечуються та ставиться вимога про повну відмову у позові через невірну вказівку на суму, яка має становити 15 551,04 грн., а не 15 551,44 грн. як зазначив позивач у позовній заяві; через незастосування позивачем при проведенні розрахунку коефіцієнту фізичного зносу за інтенсивність використання пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля; через відсутність вимоги про виплату страхового відшкодування, яка б передувала зверненню позивача до суду з цим позовом.

08.01.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій викладено позицію щодо вчасного надіслання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Україна" заяви про виплату страхового відшкодування та невідповідність наданого відповідачем розрахунку Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

17.01.2018 від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, де викладеного заперечення на правову позицію позивача і відповідь за відзив.

Також відповідач подав суду клопотання про призначення експертизи, мотивоване необхідністю спеціальних знань, без яких неможливо встановити обставини, що мають значення для справи. Доручити проведення експертизи відповідач просить судовому експерту Тараканову Ю.Ю. та поставити на вирішення експерта питання ринкової вартості застрахованого позивачем автомобіля, вартості витрат на проведення відновлювального ремонту, вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку, заподіяного власнику цього автомобіля.

Розглянувши заявлене клопотання, суд не вбачає підстав для його задоволення зважаючи на достатність вихідних відомостей та фактичних даних для встановлення усіх обставин спірних правовідносин, що дозволяють суду самостійно з'ясувати істину у заявленому спорі.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими судом доказами, надавши оцінку всім аргументам учасників, суд

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА страхування" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В." (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспортну, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № 160ак7юб, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортними засобами, вказаними у додатку № 1 до договору, відшкодуванням шкоди, завданої життю, здоров'ю та/або майну третіх осіб внаслідок ДТП, що сталися з вини водія транспортних засобів згідно з додатком № 1 до цього договору, життям, здоров'ям та працездатністю застрахованих осіб.

Згідно з додатком № 1 до вказаного договору застрахованим позивачем є, серед іншого, автомобіль Hyundai IX35, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2013 року випуску.

Строк дії договору встановлено з 01.01.2018 до 31.12.2018, страхові ризики, які взяло на себе Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Україна": викрадення, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, збитки внаслідок інших подій, цивільна відповідальність, нещасний випадок на транспортні за "паушальною системою" (ризики, що покриваються: смерть та встановлення 1, 2 або 3 групи інвалідності), нещасний випадок та транспорті за "паушальною системою" (ризики, що покриваються: смерть, встановлення 1, 2 або 3 групи інвалідності та тимчасова втрата працездатності).

Як вбачається з приєднаних до позовної заяви відомостей Національної поліції України, 01.03.2018 у м. Житомирі на пл. Путятинській, 2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai IX35, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В." під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу ЗАЗ 110557, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_5 під керуванням ОСОБА_2.

В установлений договором страхування строк страхувальник - Товариство з обмеженою відповідальністю "БАСФ Т.О.В.", повідомив позивача про настання події, що має ознаки страхового випадку, надавши письмове повідомлення від 01.03.2018 про події, зо має ознаки страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Як слідує з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.04.2018 у справі № 296/1969/18.

06.03.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоберег", що є офіційним диллером автомобілів Hyundai в Україні та авторизованим сервісним центром технічного обслуговування, складено рахунок № 828 на оплату ремонтних робіт та запасних частин (матеріалів) для автомобіля Hyundai IX35 на суму 16 511,04 грн.

15.03.2018 позивачем складено страховий акт № АХА2364646, згідно з якими сума страхового відшкодування визначена в розмірі 16 511,44 грн.

На підставі страхового акту, виконуючи свої зобов'язання за договором, позивач здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом перерахування коштів у сумі 16 511,44 грн. на користь станції технічного обслуговування, тобто Товариству з обмеженою відповідальністю "Автоберег", що підтверджується платіжним дорученням від 16.03.2018 № 432199 та відповідає умовам договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 160ак7юб від 14.12.2017, за яким відшкодування здійснюється на користь станції технічного обслуговування за вибором страховика та без урахування зносу.

З огляду на суму, яка була розрахована станцією технічного обслуговування у рахунку № 828 від 06.03.2018, суд погоджується з запереченнями відповідача та вважає, що позивач безпідставно перерахував за платіжним дорученням від 16.03.2018 № 432199 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоберег" 16 511,44 грн., замість вірної суми 16 511,04 грн., тобто допустився помилки на 0,40 грн., що у подальшому вплинуло на правильність розрахунку позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно з Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст.ст.9, 22, 28, 29) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА страхування" перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 27.04.2018 у справі № 296/1969/18 вбачається, що транспортний засіб ЗАЗ 110557, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - автомобіль, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди Hyundai IX35, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходився під керуванням ОСОБА_2

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ЗАЗ 110557, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до аварії та пошкодження автомобілів, підтверджується належними засобами доказування.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації цього автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/08119173.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Договором (полісом) № АК/08119173 передбачено, що франшиза становить 1 000,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Позивач, при визначенні основної суми заборгованості, заявленої до стягнення з відповідача врахував розмір франшизи за полісом № АЕ/6873738 (1 000,00 грн.) та звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 15 511,44 грн. у визначений законодавством строк, допустившись неточності у розрахунку на 0,40 грн.

Відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Hyundai IX35, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія або ж наявності інших підстав для відмови у позові.

Таким чином, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у частковому задоволенню у сумі 15 511,04 грн., тобто на 0,40 грн. менше, ніж розрахував позивач.

Щодо заперечень відповідача проти позову суд зауважує, приймає їх до уваги, проте не погоджується з відповідачем, зважаючи на таке.

Відповідач наголошує на тому, що необхідною передумовою для отримання позивачем від відповідача страхового відшкодування є регресна вимога, яку позивач в силу законодавчих приписів зобов'язаний надіслати відповідачу у чітко регламентований строк - не пізніше одного року з моменту дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказується, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з

моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

На підтвердження дотримання описаної законодавчої норми позивач приєднав до позовної заяви копію заяви про страхове відшкодування на суму 16 511,44 грн. від 01.08.2018 № ЕЛ_5968, складеної на ім'я відповідача, в якій йдеться про настання страхового випадку 01.03.2018 та виплачене позивачем страхове відшкодування та заявляється вимога про перерахування 16 511,44 грн. протягом 10 днів. На підтвердження надсилання цієї вимоги Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Перша", позивач надав копію фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист з відмітками відділення поштового зв'язку (ПАТ "Укрпошта"), з яких вбачається, що заява від 01.08.2018 № ЕЛ_5968 була направлена відповідачу 02.08.2018.

Відповідач наголошує на тому, що поштове відправлення не було йому вручене, що підтверджується офіційними відомостями ПАТ "Укрпошта", а тому слід вважати. Що позивач не дотримався вимоги про направлення заяви про виплату страхового відшкодування, а тому, зважаючи на положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та практику Верхового суду у такій категорії спорів - у задоволенні заявленого позову слід відмовити повністю.

Дослідивши інформацію за наслідками відстеження надіслання поштового відправлення від 02.08.2018 на офіційному веб-сайті ПАТ "Укрпошта", суд встановив, що заяву позивача від 01.08.2018 відповідач міг би отримати вже 03.08.2018, оскільки в 03.08.2018 поштове відправлення вже надійшло до відділення зв'язку за місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша", проте не було вручене під час доставки 07.08.2018 і 16.08.2018 повернуто за зворотною адресою.

Описані обставини свідчать про те, що позивач вчинив всіх належних заходів та дій для заявлення вимоги про виплату страхового відшкодування, а тому сам по собі факт того, що відповідачу воно не було вручене, у даному разі, не є підставою для відмови у позові, адже позивач мав всі законні підстави вважати, що вимога п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ним дотримана. Так, поштове відправлення позивач надіслав за вірною адресою місцезнаходження відповідача в установлений строк, а тому мав правомірні очікування, що відповідач його отримає в межах звичайних строків поштового перебігу. Так, відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 "Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень" у межах міста Києва такий строк становить Д+3.

Отже, позивач міг правомірно розраховувати на те, що відповідач отримає того заяву 06.08.2018. Зважаючи на викладене, суд виходить з того, що позивач надіслав, а відповідач отримав у межах річного строку від дати дорожньо-транспортної пригоди вимоги про сплату страхового відшкодування за описаним вище стразовим випадком.

У зв'язку з викладеним, заперечення відповідача у цій частині судом відхиляються повністю.

Щодо заперечень відповідача в частині необхідності застосування коефіцієнта фізичного зносу застрахованого транспортного засобу та відсутності акту виконаних робіт як доказу для стягнення страхового відшкодування, суд також приймає їх до уваги, але відхиляє, зважаючи на наступне.

З аналізу п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" слідує, що за загальним правилом шкода, заподіяна потерпілому внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, повинна бути оцінена шляхом проведення експертизи. Закон також визначає, що є винятки з цього правила - оцінка шкоди може бути здійснення без проведення експертизи, якщо за результатами огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо розрахунку розміру збитків заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля Hyundai IX35. Проте в якості доказу досягнення між позивачем і його страхувальником згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування доцільно приймати їх конклюдентні дії та умови договору страхування. Так, страхувальник і позивач погодили здійснення виплати на користь станції технічного обслуговування у розмірі вартості відновлювального ремонту, який включає також і вартість запасних частин (матеріалів).

Також суд приймає до уваги наступні норми законодавства.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (п. 22.1 ст. 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29); відповідно до п. 32.4, 32.7 ст. 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.

Положеннями ст. 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 ст. 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст. 1194 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі ст. 29 та п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи

Враховуючи викладене, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, яке наявне в матеріалах справи.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як вбачається з матеріалів справи, коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу Hyundai IX35, державний реєстраційний НОМЕР_2 2013 року випуску за критерієм строку експлуатації дорівнює нулю, так як на момент вчинення ДТП (01.03.2018) строк його експлуатації не перевищував 5 років.

Щодо доказів наявності обставин, зазначених в п.7.39 Методики, відповідач вважає, що у зв'язку з інтенсивністю експлуатації цього автомобіля коефіцієнт його зносу становить 0,4448, з огляду на те, що за 4,68 року експлуатації пробіг авто склав 207 091 км. Для розрахунку такого коефіцієнту відповідач використав норматив середнього річного нормативу пробігу для даного класу автомобіля - 21 000 тис км на рік, взятих з Бюлетеня авто товарознавця № 99.

Суд відхиляє таку позицію відповідача, оскільки посилання лише на спеціалізоване періодичне видання не може слугувати достовірною і належною величиною. При цьому, відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив не містять посилань на правові акти, які б встановлювали нормативи інтенсивного використання колісного транспортного засобу.

Відповідно до Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 № 550, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.08.2013 за № 1453/23985 нормальні умови експлуатації колісного транспортного засобу визначаються з огляду на інтенсивність експлуатації за місячним пробігом, який для легкових автомобілів має складати не менше 2500 км на місяць (п. "д" п. 16).

Застрахований позивачем автомобіль експлуатувався з середньою інтенсивністю 3 687 км на місяць, тобто на 1 187 км більше, ніж встановлено у вказаних Правилах, а тому застосування коефіцієнту фізичного зносу у зв'язку з великою інтенсивністю використання застрахованого позивачем автомобіля не вимагається, оскільки його інтенсивність не перевищувала норматив у двічі, а лише на 1 187 км на місць, тоді як згідно з 7.39 Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фактичний пробіг має бути щонайменше вдвічі більший за нормативний.

У зв'язку з викладеним, правова позиція відповідача щодо необхідності застосування такого коефіцієнту є безпідставною і призначення судової експертизи у справі є недоцільним.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги задовольняються судом частково, на 0,40 грн. меншу від заявленої суми.

Задовольняючи позовні вимоги, суд зауважує, що заперечення позивача щодо невідповідності проведеного відповідачем розрахунку стразового відшкодування Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є недоцільними, адже такий розрахунок відповідач провів у довільній формі і він не є звітом, складеним спеціально уповноваженим суб'єктом оціночної діяльності.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).

У зв'язку із частковим задоволенням позову судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно до відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 166, 178, 73-80, 236-241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30, ідентифікаційний код 31681672) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) 15 511 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот одинадцять) грн. 04 коп. завданої шкоди та 1 761 (одну тисячу сімсот шістдесят одну) грн. 95 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко