ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 січня 2019 року м. Тернопіль Справа №921/266/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Андрусик Н.О. , судді Стопника С.Г. , судді Чопка Ю.О.

при секретарі судового засідання Панчук М.В.

розглянув справу

за позовом: фізичної особи-підприємця Шкарупи Світлани Павлівни, с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області

до відповідача: Тернопільської міської ради, м.Тернопіль

про зобов'язання відповідача підписати додаткову угоду до договору оренди землі (з урахуванням заяви про зміну предмету позову),

за участю представників:

позивача: Мірошник В.О., довіреність №2139 від 03.10.2018;

Лисак В.Б., адвокат, ордер №046851 від 14.08.2018;

відповідача: Михальчук О.Ю., довіреність №2798/01 від 20.12.2017.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України судом здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд». Для оригіналу звукозапису надано CD-R диски за серійними №№ N127VF25D8123580B1, N127VF25D8015433D2.

Позивач - фізична особа-підприємець Шкарупа Світлана Павлівна, с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області, звернувся 02.07.2018 (згідно вхідного штампу вхідної кореспонденції суду за вх.№309) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради, м.Тернопіль, про визнання недійсним рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250га за адресою вул.Протасевича ФО-П Шкарупі С.П.» в частині пункту 2, яким припинено право користування позивача земельною ділянкою, площею 0,0250га (кадастровий №:08:014:0024 за адресою вул.Протасевича) та про зобов'язання уповноважену особу Тернопільської міської ради підписати (укласти) додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 у відповідності до вимог земельного законодавства.

Ухвалою суду від 16.07.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14.08.2018, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 11.12.2018.

В ході підготовчого провадження, ухвалою від 14.08.2018 (суддя Бурда Н.М.) в задоволенні заяви позивача про відвід судді Андрусик Н.О. від розгляду справи було відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 08.10.2018 задоволено клопотання позивача та відповідно до ст.ст.32, 33 ГПК України постановлено здійснювати розгляд справи у колегіальному складі.

Склад судової колегії по розгляду справи неодноразово змінювався.

Ухвалою від 03.12.2018 (суддя Стопник С.Г.) відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід члена колегії - судді Шумського І.П. Ухвалою суду від 06.12.2018 задоволено заявлений суддею Шумським І.П. самовідвід (заява від 30.11.2018).

У зв'язку з наведеним, ухвалою від 11.12.2018 справу прийнято до розгляду колегіально у складі суду, визначеному згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2018, а саме: головуючий суддя Андрусик Н.О., судді Стопник С.Г. та Чопко Ю.О.

11.12.2018 позивачем подано заяву в порядку ст.46 ГПК України про зміну предмета позову без номеру від 11.12.2018 (вх.№22662 від 11.12.2018), котру прийнято судом та згідно з якою позивач просив суд зобов'язати уповноважену особу Тернопільської міської ради виконати свій обов'язок шляхом підписання додаткової угоди до договору оренди землі у відповідності до вимог чинного законодавства.

Водночас, позивач від вимоги про визнання недійсним пункту 2 рішення Тернопільської міської ради №6/53/153 від 22.11.2014 відмовився.

Таким чином, справа розглядається з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

На обґрунтування позовної вимоги про зобов'язання підписати додаткову угоду до договору оренди землі позивач вказує, що нею 24.11.2017 подано в міську раду проект додаткової угоди до договору оренди, в якому визначено строк дії договору оренди землі з 30.04.2014 по 30.04.2019, однак відповідачем відмовлено у підписанні додаткової угоди з посиланням на рішення міської ради №6/53/152 від 28.11.2014, яким позивачу припинено право користування земельною ділянкою, площею 0,0250га за кадастровим №:08:014:0024, та звернуто увагу на необхідність повернення спірної земельної ділянки за Актом прийому-передачі. На переконання позивача, відмова Тернопільської міської ради підписати додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 порушує його законне право на користування земельною ділянкою з метою обслуговування належного підприємцю об'єкта нерухомого майна - зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» з об'єктом торгівельно-побутового призначення. У відповіді на відзив на позов без номеру від 10.08.2018 (вх.№15479 від 10.08.2018), доповненнях до відповіді на відзив на позов без номеру від 20.09.2018 (вх.№17509 від 20.09.2018), від 06.11.2018 (вх.№20192 від 06.11.2018), клопотаннях без номеру від 05.10.2018 (вх.№18325 від 05.10.2018) та від 12.11.2018 (вх.№20748 від 12.11.2018), поясненнях без номеру від 30.10.2018 (вх.№19789 від 30.10.2018), від 24.11.2018 (вх.№21675 від 26.11.2018) позивачем наведено додаткові аргументи.

Відповідач у відзиві на позов без номеру та дати (вх.№15108 від 06.08.2018), доповненнях до відзиву без номеру та дати (вх.№21756 від 27.11.2018) та його представник у судових засіданнях, позовні вимоги заперечив, зокрема зазначив, що строк дії договору оренди землі від 31.07.2009 закінчився 30.04.2014, тому договір є припиненим, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для розгляду питання про продовження строку дії договору шляхом укладення додаткової угоди до нього. Звертає увагу суду, що позивач, зловживаючи своїми процесуальними правами та можливістю звернення до суду з позовними вимогами (оскільки звільнений від сплати судового збору) намагається у такий спосіб отримати в користування спірну земельну ділянку та зобов'язати Тернопільську міську раду, всупереч земельному законодавству, продовжити строк дії договору оренди від 31.07.2009. Окрім того, 29.11.2018 відповідачем подано заяву без номеру та дати (вх.№22014 від 29.11.2018) про застосування строку позовної давності до вимоги про визнання недійсним рішення міської ради, вказуючи, що оскаржуване рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 було прийнято за результатами розгляду заяви фізичної особи - підприємця Шкарупи С.П., про що позивачу було відомо ще у 2014 році, проте позов подано до суду лише 02.07.2018, тобто з пропуском строку позовної давності. В порядку ст.267 Цивільного кодексу України просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.12.2018 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.01.2019.

В судовому засіданні 10.01.2019 присутні представники сторін підтримали наведені доводи та заперечення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази в сукупності, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, колегія суддів господарського суду встановила таке.

Між сторонами у справі з приводу права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» з об'єктом торгівельно-побутового призначення, котрий зведений позивачем у 2010 році на підставі дозвільних документів та введений в експлуатацію в березні 2011року, тривалий час існують спори, про що вказують судові рішення по справах №№921/102/15-г/7, 921/225/16-г/13, 921/716/16-г/17, 921/414/16-г/4, 921/231/17-г/17, 921/653/17-г/4.

Так, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2016 у справі №921/414/16-г/4 (суддя Бурда Н.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016, у позовних вимогах Шкарупи Світлани Павлівни до Тернопільської міської ради, про визнання договору оренди землі від 31.07.2009 укладеним - відмовлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.03.2016 у справі №921/102/15-г/7 (головуючий суддя Стопник С.Г., суддя Півторак М.Є., суддя Руденко О.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016, про визнання договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009, укладеного між Тернопільською міською радою та суб'єктом підприємницької діяльності Шкарупою С.П. таким, що є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах та про зобов'язання керівника Тернопільської міської ради, як органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі, в місячний строк в обов'язковому порядку укласти та підписати з суб'єктом підприємницької діяльності Шкарупою С.П. додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 на той самий строк та на тих самих умовах, в позові відмовлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 (скасовано судом апеляційної інстанції в частині часткового задоволення позову) та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2017, у справі №921/225/16-г/13 відмовлено в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Шкарупи С.П., про визнання права власності на нерухоме майно - об'єкт торгівельно-побутового призначення, загальною площею 34кв.м. за адресою м.Тернопіль вул.Протасевича (біля будинку 18) а про визнання договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009, укладеного між Тернопільською міською радою та суб'єктом підприємницької діяльності Шкарупою С.П. поновленим на підставі укладеної додаткової угоди від 02.02.2014, зареєстрованої в «Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі» 05.03.2014 за №2399 - провадження у справі припинено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2017 (суддя Андрусик Н.О.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 (справа №921/716/16-г/17) в позові ФОП Шкарупи Світлани Павлівни до Тернопільської міської ради, про визнання поновленим терміну дії договору оренди землі від 31.07.2009 на той самий строк та на тих самих умовах, відмовлено.

При розгляді та вирішенні господарськими судами різних інстанцій спорів, що виникли між сторонами по справі з приводу чинності договору оренди землі від 31.07.2009, визначення статусу зведеного на земельній ділянці об'єкту торгово-побутового призначення по вул.Протасевича, визнання права власності на даний об'єкт за підприємцем при розгляді справ №№921/102/15-г/7, 921/225/16-г/13, 921/716/16-г/17, 921/414/16-г/4, 921/231/17-г/17, 921/653/17-г/4, 607/11262/16-а) судами були встановлені наступні обставини:

- рішенням Тернопільської міської ради №4/9/143 від 12.12.2003 суб'єкту підприємницької діяльності Шкарупі Світлані Павлівні надано дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» по вул.Протасевича з об'єктом торгівельно-побутового призначення на земельній ділянці площею до 250кв.м. з наданням земельної ділянки в оренду терміном на п'ять років;

- розпорядженням міського голови №135 від 25.02.2004 затверджено акт вибору та обстеження земельної ділянки, визначеної під розташування зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» з об'єктом торгівельно-побутового призначення за адресою вул.Протасевича площею до 250кв.м;

- рішенням Тернопільської міської ради №5/26/81 від 30.04.2009 суб'єкту підприємницької діяльності Шкарупі Світлані Павлівні затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки, площею 0,0250га, в тому числі за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 0,0114га, за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,0136га, для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» з об'єктом торгівельно-побутового призначення за адресою: вул.Протасевича та надано в оренду позивачу земельну ділянку (п.4 рішення);

- 31.07.2009 року між Тернопільською міською радою (орендодавець) та СПД Шкарупою Світланою Павлівною (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до пунктів 1, 2 якого Орендодавець на підставі рішення Тернопільської міської ради №5/26/81 від 30.04.2009 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, загальною площею 250,00кв.м., в тому числі: 250,00кв.м. землі змішаного використання, що знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича.

Згідно з п.8 вказаний договір укладено терміном на п'ять років, а саме: з 30.04.2009 по 30.04.2014 та встановлено можливість поновлення договору оренди на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір оренди землі від 31.07.2009 було зареєстровано в Книзі записів засвідчення факту реєстрації 19.11.2009 за №3759 та у Тернопільській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.02.2010 за №29.

Факт передачі земельної ділянки в користування за договором підтверджено актом приймання-передачі земельної ділянки від 19.11.2009.

Додатковою угодою від 02.02.2014, зареєстрованою в Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі 05.03.2014 за №2399, сторони погодились внести зміни до договору оренди землі в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2014 та в частині розміру орендної плати, виклавши пункти 5 та 9 договору від 31.07.2009 в новій редакції;

- 31.03.2014, тобто за місяць до спливу строку дії договору оренди землі від 31.07.2009, ФОП Шкарупа С.П. звернулася до відділу Тернопільської міської ради «Єдиний дозвільний центр» з заявою (форма №6 для фізичних осіб) про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,025га для обслуговування зупинки громадського транспорту з об'єктом торгівельно-побутового призначення за адресою вул.Протасевича. Згідно поданої заяви від 31.03.2014 позивач просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації на ту ж земельну ділянку, що знаходилася у неї в користуванні, площею 250кв.м, за адресою вул.Протасевича для обслуговування зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» з об'єктом торгівельно-побутового призначення. Листом Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.04.2014 №903/08 підприємця повідомлено про те, що її звернення від 31.03.2014 розглянуто і виконавчим комітетом підготовлено проект рішення міської ради «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га за адресою вул.Протасевича ФО-П Шкарупі С.П.» для відповідних погоджень та розгляду на сесії міської ради у встановленому законодавством порядку та зазначено, що про результат надання адміністративної послуги підприємця буде повідомлено адміністратором Центру надання адміністративних послуг. Листом відділу «Єдиний дозвільний центр» Тернопільської міської ради від 19.08.2014 №455/1.4-05 позивача було повідомлено про необхідність терміново з'явитись в сектор надання адміністративних послуг для отримання результату розгляду звернення від 31.03.2014;

- рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1185 від 19.11.2014 доручено Управлінню житлово-комунального господарства, благоустрою та екології, містобудування, архітектури та кадастру, відділу земельних ресурсів організувати та провести роботи по демонтажу тимчасових споруд, які влаштовані без документів, що посвідчують право користування землею (згідно додатку до рішення - Перелік об'єктів, які підлягають демонтажу) серед інших, зазначено ФОП Шкарупа С.П., об'єкт: тимчасова споруда «Христя», розташована по вул.Протасевича біля будинку №18);

- 28.11.2014 сесією Тернопільської міської ради прийнято рішення №6/53/152 про відмову ФОП Шкарупі С.П. у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,0250 га за адресою вул.Протасевича, для обслуговування зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» з об'єктом торгівельно-побутового призначення (п.1 рішення); припинено право користування зазначеною земельною ділянкою (п.2 рішення) та зобов'язано підприємця в 20-денний термін з дня прийняття рішення повернути земельну ділянку (п.3 рішення). Дане рішення міської ради є чинним.

Крім того, судами встановлено, що з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі у визначений законодавством строк - до закінчення терміну дії договору, ФОП Шкарупа С.П. до Тернопільської міської ради не зверталася. Суди дійшли висновку про припинення дії договору оренди землі від 31.07.2009 у зв'язку із закінченням строку, на який його укладено, оскільки підприємцем не було вчинено необхідних та достатніх дій, спрямованих на поновлення договору оренди від 31.07.2009 (відсутність направленого тексту додаткової угоди чи відповідного звернення безпосередньо до Тернопільської міської ради про намір продовжити строк дії оренди).

Враховуючи висновки судів про не направлення міській раді проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, позивач 18.10.2016 звернувся до орендодавця із заявою про поновлення договору оренди землі від 31.07.2009, долучивши проект додаткової угоди, графічні матеріали на земельну ділянку, довідку від 12.10.2016 за №35114/13-05 Державної фіскальної служби у Тернопільській області про відсутність заборгованості по орендній платі, інші документи згідно переліку. У відповідь виконавчий комітет Тернопільської міської ради повідомив листом №10276/08 від 02.11.2016 про закінчення терміну дії договору оренди землі від 31.07.2009 (30.04.2014) та посилаючись на п.8 цього договору, вказав на відсутність правових підстав для підписання запропонованого проекту додаткової угоди.

В судовому засіданні позивач зазначив, що він продовжує користуватися спірною земельною ділянкою і на даний час належним чином виконує умови договору оренди, вчасно і в повному обсязі сплачує орендні платежі за договором та додатком до нього, про що свідчить довідка з фіскальної служби.

24.11.2010 товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено Технічний паспорт на громадський будинок торгівельно-побутового призначення по вул.Т.Протасевича у м.Тернопіль. Актом готовності об'єкта до експлуатації №588 від 22.02.2011 підтверджено готовність до експлуатації закінченого будівництвом об'єкта - зупинки громадського транспорту вул.Протасевича з об'єктом торгівельно-побутового призначення по вул.Протасевича в м.Тернополі. На підставі вказаного Акта готовності об'єкта до експлуатації, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 03.03.2011 видано Сертифікат відповідності №ТП 000553, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта - зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» з об'єктом торгівельно-побутового призначення, що знаходиться за адресою: вул.Протасевича у м.Тернополі, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджено його готовність до експлуатації.

На звернення позивача щодо присвоєння адресного номера зупинці громадського транспорту із закладом торгівельно-побутового призначення листом №191/14 від 16.03.2016 Управління містобудування, архітектури і кадастру Тернопільської міської ради відмовило у такому клопотанні, оскільки збудований підприємцем об'єкт торгівельно-побутового призначення є тимчасовою спорудою, яким у відповідності до «Порядку присвоєння адресних номерів об'єктам нерухомості у м.Тернополі», затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1875 від 28.11.2012, не надаються адресні номери, а також з тих підстав, що термін дії договору оренди земельної ділянки, на якій розташований вказаний об'єкт закінчився 30.04.2014; адресні номери присвоюються лише об'єктам нерухомості, за якими закріплена земельна ділянка. Законність цієї відмови була предметом судового розгляду у справі 607/11262/16-а, за результатами якого постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.07.2017 відмовлено підприємцю в задоволенні позовних вимог.

Відсутність документу, що підтверджує присвоєння адресного номера об'єкту нерухомого майна - будівлі зупинки громадського транспорту з об'єктом торгівельно-побутового призначення, що розташований за адресою вул.Протасевича, м.Тернопіль, стало підставою прийняття державним реєстратором рішення про відмову у здійсненні державної реєстрації права приватної власності Шкарупи С.П. на вказаний об'єкт (рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.03.2016 №28922556).

В той же час позивач у справі намагався визнати право власності на зведений ним об'єкт в судовому порядку відповідно до вимог ст.331 ЦК України, тобто як на новостворене майно (справа №921/225/16-г/13). За результатами вирішення даного судового спору відмовлено у задоволенні позову (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2017), з підстав не доведення належними та допустимими доказами того факту, що об'єкт торгівельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту «вул.Протасевича» у м.Тернополі є нерухомою будівлею.

Таким чином, суд констатує, що на даний час позивач не має зареєстрованого (у встановленому порядку оформленого) права користування земельною ділянкою, а також немає зареєстрованого права власності на збудований об'єкт торгово-побутового призначення - магазин «Христя», що знаходиться на цій земельній ділянці, а договір оренди від 31.07.2009 є припиненим.

Наведені вище обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, та згідно положень частини 4 ст.75 ГПК України, не доказуються при розгляді даної справи, оскільки в ній беруть участь ті самі особи, стосовно яких відповідні обставини встановлено.

У даному спорі позивач вказує, що мав намір продовжувати орендні відносини, про що вказує заява від 31.03.2014 про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості, котра підприємцем подана помилково, з урахуванням рекомендацій консультанта дозвільного центру міськради, та зважаючи на власну правову некомпетентність, тобто замість заяви про поновлення договору оренди, адже надаючи земельну ділянку в оренду у 2009 році по акту приймання-передачі, межі земельної ділянки були чітко встановлені та визначені в плані-схемі земельної ділянки і потреби у виготовленні технічної документації станом на 2014 рік не було (акт передачі межових знаків на зберігання від 31.07.2009 знаходиться в матеріалах справи).

На даний час позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, вчасно сплачує орендну плату. З метою оформлення права на землю та враховуючи висновки судів підприємець звернулася 24.11.2017 до орендодавця із заявою про поновлення договору оренди землі від 31.07.2009, долучивши проект відповідної додаткової угоди (а.с.53-54, том-1).

У відповідь міською радою повідомлено, що право користування спірною земельною ділянкою припинено на підставі рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014, а також зобов'язано Орендаря в двадцятиденний термін з прийняття вказаного рішення, повернути земельну ділянку Орендодавцеві. У зв'язку з цим міська рада зазначала про необхідність виконання рішення від 28.11.2014 та вказувала на відсутність можливості укладення додаткової угоди до договору оренди від 31.07.2009 (лист від 06.12.2017).

12.12.2017 фізична особа-підприємець Шкарупа С.П. звернулася до Тернопільської міської ради з листом про скасування рішення №6/53/152 від 28.11.2014 як такого, що прийнято з порушенням вимог закону.

Листом №69/08 від 05.01.2018 Тернопільською міською радою повідомлено позивачу про відсутність у ради повноважень скасовувати свої власні рішення.

Позивач вважає рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 незаконним, прийнятим з порушенням встановленого ст.33 Закону України «Про оренду землі» місячного строку на заявлення заперечень проти продовження дії договору оренди землі від 31.07.2009, заявивши позовну вимогу про визнання п.2 даного рішення недійсним.

Утім, в межах підготовчого провадження у даній справі позивач, згідно поданої 11.12.2018 заяви без номеру від 11.12.2018 (вх.№22662) відмовився від позову в частині вимоги про визнання недійсним пункту 2 рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014. Просив суд зобов'язати уповноважену особу Тернопільської міської ради виконати свій обов'язок - підписати додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009, подану до Тернопільської міської ради 24.11.2017, у відповідності до вимог земельного законодавства, оскільки вважає відмову міської ради в укладенні додаткової угоди неправомірною та такою, що порушує суб'єктивне право підприємця на землекористування.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, колегія суддів господарського виходить з наступного.

Спір між сторонами виник з приводу встановлення наявності правових підстав для використання земельної ділянки на підставі договору оренди від 31.07.2009 шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Частиною 2 ст.792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини по найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Спеціальним законом, що регулює суспільні відносини в Україні з питань оренди землі, є Закон України «Про оренду землі», статтею 13 якого зокрема визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 зазначеного Закону істотною умовою договору оренди землі є зокрема, строк дії договору оренди.

Матеріали справи свідчать, що 31 липня 2009 року між Тернопільською міською радою та фізичною особою-підприємцем Шкарупою Світланою Павлівною було укладено договір оренди землі, відповідно до якого міською радою згідно акту прийому-передачі передано підприємцю у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,0250га, розташовану за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» з об'єктом торгівельно-побутового призначення, а підприємцем прийнято земельну ділянку у користування.

Даний договір укладено на п'ять років - з 30 квітня 2009 року по 30 квітня 2014 року.

Пунктом 8 договору визначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

До спірних правовідносин суд застосовує редакцію Закону, яка була чинною на момент дії договору оренди, а саме статтю 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 17.02.2011), якою врегульовано порядок пролонгації договору оренди. Дана стаття Закону об'єднує два різні випадки пролонгації договору оренди.

Позивач у позові посилається як на підставу заявленого позову на ч.6 ст.33 даного Закону.

Частиною першою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Тобто, для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Переважне право орендаря на укладення договору на новий строк не значить, що якщо орендар належним чином виконував свої обов'язки за умовами договору оренди землі, то договір оренди поновиться «автоматично» («мовчки») після спливу строку дії договору. Для поновлення договору сторони (орендар та орендодавець) повинні вчинити певні активні дії.

Саме таку позицію щодо застосування частин першої-п'ятої статті 33 Закону впродовж тривалого часу займав та неодноразово висловлював Верховний Суд України (постанова від 29.11.2017 у справі №389/1007/16-ц).

Дотримання позивачем визначених даною нормою Закону умов було предметом дослідження під час розгляду інших господарських спорів, зокрема у справі №921/414/16-г/4. Суди різних судових інстанцій констатували, що позивачем не було дотримано процедури реалізації переважного права як орендаря на укладення договору оренди на новий строк, оскільки не було подано доказів звернення до уповноваженого органу за укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди в порядку, передбаченому п.8 договору.

В той же час, частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Тобто для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

При цьому, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі» не передбачає звернення орендаря до орендодавця, а переговори сторін щодо зміни істотних умов не проводяться (постанова від 21.02.2018 у справі №908/1164/17, постанова від 21.02.2018 у справі №917/772/17).

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц.

Водночас, суд враховує, що законодавцем відокремлено право на укладення договору оренди на новий строк шляхом укладення додаткової угоди, яке має бути реалізовано до спливу строку договору оренди землі, і котре закріплено у ч.ч.15 ст.33 Закону України «Про оренду землі», від права вважати продовженим договір оренди землі у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні цього договору оренди. Відповідні положення у вказаних частинах зазначеної статті дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку це право повинно бути реалізовано до спливу договору оренди, а у другому може настати за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного строку після закінчення строку договору оренди.

При цьому, істотне значення має обставина щодо повідомлення орендарем орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору, адже нормами законодавства України, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин (тобто на момент виникнення у позивача переважного права на поновлення договору оренди) прямо встановлена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення.

Судами було встановлено, що позивач у справі звернувся вперше до міської ради із заявою про поновлення договору оренди землі від 31.07.2009, до якої долучив проект додаткової угоди про продовження строку дії договору лише 18 жовтня 2016 року, тобто через 2 роки і 5 місяців після закінчення строку дії даного договору (справа №921/716/16-г/17) і у зв'язку з порушенням визначеного законом строку звернення в задоволенні позову про визнання договору поновленим, відмовлено.

У даній справі позивач сформулював позовну вимогу як зобов'язання уповноважену особу міської ради підписати додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 про його продовження з посиланням на факт звернення з цього приводу до Тернопільської міської ради 24.11.2017, вказуючи, що він продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, належно сплачує орендні платежі, а міською радою впродовж місяця після закінчення строку дії договору оренди не прийнято рішення про відмову у поновленні договору оренди, як і не прийнято відповідне рішення протягом місяця після звернення позивача про укладення додаткової угоди, тобто після 24.11.2017. Тобто позивач фактично просить знову ж таки поновити договір оренди землі з підстав, визначених у ч. 6 ст. 33 Закону.

З поданих доказів вбачається, що до Тернопільської міської ради з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди від 31.07.2009 позивач звернувся у листопаді 2017 року, порушивши строк звернення, визначений Законом. При цьому,звернення від 31.03.2014 не можна вважати повідомленням про поновлення дії договору оренди, оскільки: по- перше, за своїм змістом заява вказує на іншу мету звернення (виготовлення технічної документації із землеустрою); по-друге, якщо припустити, що заява подана на поновлення договору, то така подана з порушенням строку, визначеного у пункті 8 договору оренди землі від 31.07.2009 (за 30 днів, замість необхідних 60 днів). Отже, Орендодавця попередньо позивач не повідомляв про свій намір скористатися своїм переважним правом на продовження орендних правовідносин. Натомість, міська рада вважала договір припиненим у зв'язку із закінченням терміну, на який договір було укладено. Додатково про відсутність згоди продовжувати орендні відносини з позивачем вказують і рішення міської ради №1185 від 19.11.2014, №200 від 04.03.2015, №579 від 07.07.2016 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування», на підставі яких виконавчим комітетом зобов'язано постійно діючу робочу групу провести демонтаж, зокрема, тимчасової споруди «Христя» по вул.Протасевича, де підприємницьку діяльність здійснює ФОП Шкарупа С.П. Законність прийняття зазначених рішень були предметом розгляду в Тернопільському окружному адміністративному суді (справи №607/1078/15-а, №607/4698/15-а, №607/7373/16-а).

Суд зазначає, що положення частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» не можуть трактуватися на власний розсуд. Вимоги закону мають бути дотримані сторонами договору і лише, якщо суд встановить наявність всіх вищезазначених юридичних фактів (орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди), та встановить, що Орендодавець ухиляється від укладення додаткової угоди, такий договір може бути визнано в судовому порядку поновленим.

Утім, позивач у справі не заявляв про своє переважне право на продовження договірних відносин у визначений п.8 договору строк, тобто за 60 днів до закінчення строку дії договору оренди; листа-повідомлення орендар не надсилав, а проекту додаткової угоди не долучав. Наведене в сукупності не дає позивачу права посилатися на факт відсутності відмови міської ради у поновленні договору оренди після закінчення договору, оскільки до міської ради відповідні звернення не надходили.

З проектом додаткової угоди позивач звернувся після закінчення дії договору оренди, а саме 27.11.2017 року (через 3,5 роки), що також не відповідає вимогам закону, адже термін на звернення до орендодавця в порядку ч. 6 ст. 33 Закону хоч і не визначено, проте ставиться в залежність від наявності повідомлення орендаря про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; і таке повідомлення має бути заявлено до закінчення строку дії договору, що в даній справі не знайшло свого підтвердження письмовими доказами.

Саме лише посилання на факт продовження користування орендованою земельною ділянкою орендарем та факт сплати орендної плати за користування земельною ділянкою поза межами строку дії договору оренди землі від 31.07.2009 за наявності заперечень орендодавця, котрі виражено як в листах, так і в рішеннях міської ради №1185 від 19.11.2014, №200 від 04.03.2015, №579 від 07.07.2016, не є достатньою підставою для виникнення обов'язку у Тернопільської міської ради щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі про продовження дії договору. Більше того, такий договір є припиненим, оскільки строк, на який його було укладено, закінчився, що також унеможливлює укладення додаткової угоди до договору.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, звертаючись з позовом у даній справі на підставі ст.33 Закону України «Про оренду землі», позивач просив суд зобов'язати уповноважену особу Тернопільської міської ради укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, укладений між сторонами 31.07.2009.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 по справі №6-18цс11.

Верховний Суд України, здійснюючи аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України зазначив зокрема, що вимога про зобов'язання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбаченим ст.16 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі №6-110цс12).

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого укладення договору оренди земельної ділянки є неможливим. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Проаналізувавши норми господарського, цивільного та земельного законодавства, суд зазначає, що серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України, не зазначено такого способу захисту, як зобов'язання відповідача вчинити певну дію (в тому числі шляхом зобов'язання конкретної посадової особи до укладення (підписання) відповідних правочинів) чи зобов'язання примусового укладення договору.

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання відповідача укласти додаткову угоду, позивачем обрано спосіб захисту, що не передбачений законом або договором і який не може забезпечити захист прав сторони. Не можна зобов'язати виявити волю на укладення угоди та її підписати. Рішення про зобов'язання укласти угоду не може бути виконане у примусовому порядку.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі відмови в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі, така відмова може бути оскаржена в суді.

За таких обставин, враховуючи, що позивач продовжує користуватися спірною земельною ділянкою за наявності заперечень Орендодавця з цього приводу, не повідомляв міську раду про бажання скористатися своїм переважним правом на продовження орендних правовідносин, звернуся з додатковою угодою про продовження строку дії договору оренди за межами строку, визначеного Законом, обрав спосіб захисту порушеного права, який не відповідає способам захисту, передбаченим ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України, ч.3 ст. 152 ЗК України, ст.33 Закону України «Про оренду землі», суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в частині зобов'язання уповноважену особу Тернопільської міської ради підписати (укласти) додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 у відповідності до вимог земельного законодавства.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним пункту 2 рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014, яким припинено право користування позивача земельною ділянкою, площею 0,0250га (кадастровий №:08:014:0024 за адресою вул.Протасевича) суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 23 ГК України органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб'єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Органи місцевого самоврядування можуть здійснювати щодо суб'єктів господарювання також окремі повноваження органів виконавчої влади, надані їм законом.

Відносини органів місцевого самоврядування з суб'єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися також на договірних засадах.

У разі порушення органами і посадовими особами місцевого самоврядування прав чи інтересів суб'єктів господарювання, що охороняються законом, як і при порушенні законних інтересів місцевого самоврядування суб'єктами господарювання, сторони цих відносин мають право звернутися за їх захистом до суду.

Відповідно до п.п.«г» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як зазначено у позові, 31.03.2014 підприємець Шкарупа С.П. звернулася до Тернопільської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250га за адресою вул.Протасевича. Однак, зважаючи на неодноразові порушення в діяльності об'єкту торгівельно-побутовго призначення, враховуючи висновки постійних комісій з питань природокористування, приватизації, продажу та оренди землі, з питань містобудування, рішенням Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250га за адресою вул.Протасевича та одночасно пунктом 2 даного рішення вирішено припинити право користування фізичній особі-підприємцю Шкарупі С.П. вказаною земельною ділянкою.

Дане рішення ради в частині припинення права користування земельною ділянкою позивач оскаржував, заявивши вимогу у позовній заяві, та від якої згодом відмовився, подавши суду заяву без номеру від 11.12.2018 (вх.№22662 від 11.12.2018), котра прийнята судом як така, що подана в межах визначених законом прав.

Заява позивача про відмову від частини позовних вимог є його процесуальним правом передбаченим ст.46 ГПК України, можлива на будь-якій стадії судового процесу, заява підписана безпосередньо позивачем.

Враховуючи, що відмова позивача від частини позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав чи інтересів сторін та інших осіб, суд приймає відмову позивача від позову в частині вимоги про визнання недійсним пункту 2 рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 та у зв'язку з цим провадження у справі в цій частині позову закриває на підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на позивача у справі, однак відшкодуванню не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до господарського суду з позовною заявою.

У судовому засіданні 10.01.2019 оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст.240 ГПК України.

Керуючись ст.ст. ст.ст.4, 11, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 219, 220, 222, п. 4 ч.1 ст.231, ст.ст.238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині вимоги про визнання недійсним п. 2 рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250га за адресою вул.Протасевича ФО-П Шкарупі С.П.».

2. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.01.2019.

Головуючий суддя Н.О. Андрусик

судді:

С.Г. Стопник

Ю.О. Чопко