ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2019 справа №914/1866/18

Суддя Юркевич М.В. при секретарі Кияк І.В., розглядаючи матеріали справи

позовної заяви: Керівника Львівської місцевої прокуратури №2, м. Львів в інтересах держави в особі:

позивача -1: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів

позивача -2: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Віденська кава, м. Львів

про: стягнення збитків, завданих навколишньому природному середовищу внаслідок забруднення атмосферного повітря

за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1

від позивача 1: ОСОБА_2 - представник

від позивача 2: не зявився

від відповідача: ОСОБА_3 представник

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Керівника Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Львівській області та Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Віденська кава про стягнення 133 144,28 грн. збитків, завданих навколишньому природному середовищу внаслідок забруднення атмосферного повітря.

Ухвалою господарського суду від 08.10.2018 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначено на 06.11.2018 року.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду від 06.11.2018 року.

Ухвалою суду від 27.11.2018 року строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів.

Ухвалою від 18.12.2018р. підготовче судове засідання було відкладено на 03.01.2019р.

В судове засідання 03.01.2019р. зявилися представники всіх сторін, додаткових доказів та клопотань не подавали.

Натомість, в ході судового засідання сторони, у відповідності до ч. 6 ст. 183 ГПК України, подали спільну заяву про вирішення всіх питань, зазначених у ч. 2 ст. 183 ГПК України та закриття підготовчого провадження у справі.

Ухвалою від 03.01.2019р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.01.2019р. Цією ж ухвалою в судове засідання по розгляду справи по суті було викликано свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В судове засідання по розгляду справи по суті зявилися представники сторін та свідки.

Сторони виступили зі вступними словами, після чого суд перейшов до дослідження обставин справи.

В ході дослідження обставин справи було здійснено допит свідків по обставинах, які останні виклали у своїх письмових заявах. Крім того, свої запитання свідкам задавали також представники сторін.

Так, свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали та розяснили раніше подані у заяві свідків пояснення по суті спору.

Після закінчення дослідження обставин справи та допиту свідків сторонами було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи по суті для надання можливості належно підготуватися до стадії дослідження доказів та судових дебатів.

Ухвалою від 22.01.2019р. судове засідання по розгляду справи по суті було відкладено на 29.01.2019р.

В ході судового засідання 29.01.2019р. суд перейшов до стадії дослідження доказів представлених сторонами, після чого сторони виступили у судових дебатах.

Під час судового розгляду судом зясовано наступне:

В період з 17.12.2017р. по 20.12.2017р. Державною екологічною інспекцією у Львівській області (позивачем 1) було проведено позапланову перевірку ТОВ «Віденська кава» (відповідач) за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 317А на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства.

За результатами перевірки було складено ОСОБА_7 додержання субєктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 20.12.2018р.

В ОСОБА_7 зазначено, що позапланова перевірка проводилася на підставі звернень на гарячу лінію інспекції громадян ОСОБА_7Я та ОСОБА_8

Як вбачається з вказаного акта, перевіркою було встановлено, що на підприємстві відповідача наявний дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-57 від 22.12.2009р. терміном дії на 10 років до 22.01.2019р. Даний дозвіл було отримано для таких джерел викидів: №1 та №2 котел PROTHERM. Димова труба (2 шт.) №3 Обсмажувальна піч. ПГОУ, №4 Розвантажувальний бункер. ПГОУ, №5 Зерноочисна машина. ПГОУ.

В той же час, в акті зазначено, що в ході візуального обстеження, у присутності технічного директора ТОВ «Віденська кава» ОСОБА_4, виробничих приміщень відповідача було виявлено джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які не зазначені в наявному на підприємстві дозволі на викиди №-57 від 22.12.2009р. Зокрема, такими джерелами є наступні:

- Котел на тверде паливо 1 джерело;

- Два котли по спалюванню відходів 2 джерела;

- Дві витяжні системи з дільниці пакування;

- Обжарювальна машина 1 джерело;

- Змішувач кави- 1 джерело;

- Вентиляційна система з дільниці де наявні 6 бункерів для засипання кави 1 джерело.

Судом встановлено, що акт позапланової перевірки від 20.12.2017р. від імені керівника відповідача було підписано технічним директором ТОВ «Віденська кава» ОСОБА_4, який у розділі VIII акту виклав письмово зауваження щодо проведеної перевірки. Зокрема, останній не погодився з вказаними зауваженнями та актом в цілому, оскільки станом на момент його підписання відпала підстава, яка зумовила проведення позапланової перевірки, а саме фізичні особи-заявники ОСОБА_7Я та ОСОБА_8 на гарячій лінії відкликали свої заяви щодо проведення перевірки ще 13.12.2018р.

Втім, за наслідками проведеної перевірки, Державною екологічною інспекцією у Львівській області було видано припис №412-03 від 21.12.2017р..

В подальшому, 19.02.2018р. інспекцією було видано ще один припис №38-03, зміст якого зводився до зобовязання ТОВ «Віденська кава» до 19.05.2018р. провести інвентаризацію джерел викидів та отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів, які не зазначені в наявному дозволі №-57.

Даний припис було підписано від імені директора ТОВ «Віденська кава» ОСОБА_9К технічним директором ОСОБА_4

Крім того, у звязку з невиконанням попереднього припису, екологічною інспекцією було складено протокол адміністративного правопорушення №010436 від 20.02.2018р., винесено постанову №55-03 від 20.02.2018р. та накладено на ОСОБА_4, як технічного директора ТОВ «Віденська кава» штрафу у розмірі 680,00 грн.

Як стверджує технічний директор, ним штраф було сплачено добровільно.

З 18.06.2018р. по 19.06.2018р. позивачем 1 було проведено перевірку виконання відповідачем припису №38-03 від 19.02.2018р., щодо усунення виявлених недоліків та порушень природоохоронного законодавства.

В ході даної перевірки відповідачем було представлено інспекції дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-174 від 26.04.2018р. Дозвіл видано Департаментом екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації. У відповідності до отриманого дозволу підприємству відповідача дозволено здійснювати викиди в атмосферне повітря з 14 стаціонарних джерел.

Таким чином, екологічною інспекцією констатовано про виконання відповідачем припису та отримання відповідного дозволу.

Разом з тим, як вказується у згаданому акті перевірки, Державною екологічною інспекцією було надіслано відповідачу лист №05-3331 від 19.06.2018р., в якому вимагалося від ТОВ «Віденська кава» в термін до 15:00 год. 19.06.2018р. надати довідку про фактичний час роботи джерел викиду, які бездозвільно здійснювали викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме з моменту експлуатації джерел до моменту отримання нового дозволу 25.04.2018р.

Як стверджується позивачем 1, на виконання листа інспекції, відповідачем було надано листом від 19.06.2018р. №179 інформацію про час роботи обладнання, з якого здійснювались викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (9 бездозвільних джерел) з моменту вводу в експлуатацію.

Акт перевірки від 19.06.2018р. від імені керівника відповідача було підписано технічним директором ТОВ «Віденська кава» ОСОБА_4 із зазначенням - згідно довіреності №180 від 19.06.2018р.

07.07.2018р. Державною екологічною інспекцією у Львівській області листом було направлено ТОВ «Віденська кава» претензію №68 згідно якої відповідачу, у звязку із здійсненням з 07.12.2017р. по 25.04.2018р. викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозвільних документів, нараховано до сплати 133 144.28 грн. шкоди. До вказаної претензії було додано розрахунок завданої шкоди відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища 10.12.2008р. №639.

27.07.2018р. відповідачем було надіслано позивачу 1 листа №205 «Про відкликання листа «Щодо надання інформації» №179 від 19.06.2018р. В даному листі було зазначено, що наданий інспекції лист інформаційного змісту є неналежним документом, оскільки підписаний неуповноваженою особою від імені ТОВ «Віденська кава», а саме генерального директора ОСОБА_9 технічним директором ОСОБА_4 Крім того, надіслана інформація про час роботи бездозвільного обладнання не відповідає дійсності та є сфабрикована, містить неправдиві відомості та є хибною.

06.08.2018р. відповідачем листом №215 було надано позивачу - 1 відповідь на претензію, в якій він повністю заперечував вимогу про відшкодування шкоди. Зокрема, у відповіді відповідач зазначив, що претензію позивачем складено на підставі акту позапланової перевірки від 19.06.2018р., в основу якої було покладено лист-відповідь про надання інформації, яку ТОВ «Віденська кава» було відкликано 27.07.2018р.

Позиція прокурора. Підставою для звернення прокуратури з даним позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області та Львівської міської ради є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції на охорону навколишнього природного середовища. Зокрема, таким органом прокурор визначив саме позивача - 1 - Державну екологічну інспекцію у Львівській області.

За твердженням прокурора, вищенаведеними діями відповідача було завдано шкоду державі внаслідок забруднення атмосферного повітря, яка повинна бути сплачена.

Зазначення прокурором Львівської міської ради, як відповідача 2, у даній справі обумовлено тим, що саме на користь місцевого бюджету міської ради має бути сплачена завдана відповідачем шкода в розмірі 133 144, 28 грн.

Позиція позивача 1. Державна екологічна інспекція у Львівській області повністю підтримує заявлений прокурором позов. Крім того, позивач- 1 заперечує проти доводів відповідача щодо необгрунтованості позовних вимог як в частині розрахунку шкоди, так і щодо неналежності вихідних даних, які були покладені в основу проведеного розрахунку спричиненої шкоди.

Позиція позивача 2. Львівська міська рада поданий керівником Львівської місцевої прокуратури №2 позов підтримує в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Одночасно, відповідач 2 звертає увагу суду на наступне:

На адресу Львівської міської ради, зокрема на гарячу лінію м. Львова, неодноразово надходили звернення громадян стосовно задимленості, неприємного запаху та забруднення атмосферного повітря внаслідок діяльності ТОВ «Віденська кава». Одними з таких звернень були скарги гр. ОСОБА_8 від 28.11.2017р. та гр.. ОСОБА_7 від 29.11.2017р., які і стали підставою для проведення екологічною інспекцією позапланової перевірки відповідача.

Крім того, відповідач 2 вважає, що неуповноваженість технічного директора ОСОБА_4 підписувати від імені відповідача документи адресовані екологічній інспекції, в тому числі листа щодо надання інформації про час роботи без дозвільних джерел викиду від 19.06.2018р., не спростовує факту здійснення викидів із окремих стаціонарних джерел.

Позиція відповідача. Відповідач повністю заперечує позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. ТОВ «Віденська кава» звертає увагу суду на те, що в ході проведення позапланової перевірки Державною екологічною інспекцією у Львівській області було допущено множинні порушення, як в частині фактичного здійснення перевірки (огляду, протоколювання, вимірювання кількості викидів, роботи джерел викиду), так і в частині юридичного оформлення здобутих результатів в ході перевірки (складання актів перевірок, тощо). Зокрема, відповідач заперечує позовні вимоги з наступних підстав:

По-перше, ОСОБА_4, як найманий працівник та технічний директор ТОВ «Віденська кава» не має права без відповідного доручення представляти інтереси товариства, в тому числі складати документи, надавати інформацію, яка адресована іншим субєктам та підписувати її від імені генерального директора. Так, відповідач підтверджує факт надання ОСОБА_4 доручення від 19.06.2018р., яке дає право підписувати від імені генерального директора ОСОБА_9 документи в Державній екологічній інспекції у Львівській області. Втім, відповідач стверджує, що таке доручення в жодному разі не стосується складання та підписання від імені генерального директора документів та будь-яких листів, що є вихідною кореспонденцією ТОВ «Віденська кава». Відтак, лист щодо надання інформації про час роботи обладнання від 19.06.2018р. №179 було підписано від імені генерального директора неуповноваженою особою. Зазначену обставину було повідомлено екологічну інспекцію листом ТОВ «Віденська кава» №205 від 27.07.2018р. «Про відкликання листа-відповіді «Щодо надання інформації». Однак, позивач 1 на такий лист відповідача не відреагував та не здійснив жодних дій щодо перевірки обставин та фактів зазначених в листі. А враховуючи, що розрахунок позовних вимог, зокрема розміру збитків було здійснено безпосередньо та виключно за вихідними даними, що містяться у спірному листі «Щодо надання інформації», то такий доказ позивача, з урахуванням вищенаведеного, є неналежним та має бути відхилено судом.

По-друге, ТОВ «Віденська кава» не погоджується із розрахунком розміру завданих збитків. Так, відповідач наголошує, що прокурор та позивач 1 безпідставно використовують при застосуванні Методики та обрахування суми збитків період роботи джерел викиду, який виходить за межі строків, в яких проводилося позапланову перевірку та було виявлено відсутність дозволу на викиди. Зокрема, в тексті позовної заяви прокурором зазначається спірний період правопорушення з 07.12.2017р. (дня виявлення відсутності дозволу) по 25.04.2018р. (день отримання нового дозволу на викиди відповідачем). В той же час, на думку відповідача, до уваги позивачів беруться непідтверджені дані про весь час роботи названих вище джерел викиду починаючи з часу введення їх в експлуатацію по 25.04.2018р. Таким чином, за твердженням відповідача нарахування шкоди здійснюються позивачами безпідставно ще до моменту виявлення правопорушення.

Крім того, відповідач зазначає, що одне з джерел викиду, яке позивачем вказане у розрахунку, як таке, що працювало та здійснювало викиди, взагалі на момент перевірки не знаходилося у відповідача, а перебувало на ремонті за межами України, що підтверджується копіями митних декларацій, що містяться в матеріалах справи.

З огляду на наведене, всі наведені вище факти свідчать про не проведення інспекцією перевірки відповідача у відповідності до Закону, а відтак про відсутність будь-якої належної та допустимої доказової бази у даній справі. Відтак, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Разом з тим, в ході розгляду даної справи, відповідач заявляв клопотання про виклик та допит свідків, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, письмові заяви яких суд долучив до матеріалів справи та здійснив допит таких осіб в ході розгляду справи по суті 22.01.2019р.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених судом, спір виник через порушення відповідачем природоохоронного законодавства в частині захисту атмосферного повітря, що спричинило шкоду державі.

Даний спір лежить в площині його регулювання нормами Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України, зокрема правовим інститутом відшкодування шкоди, а також Законом України «Про охорону атмосферного повітря».

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. ( п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»).

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Статтею 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що атмосферне повітря - життєво важливий компонент навколишнього природного середовища, який являє собою природну суміш газів, що знаходиться за межами жилих, виробничих та інших приміщень; викид це надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин, а норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела-гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду.

Нормами ч. ч. 6 та 7 ст. 11 Закону встановлено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. При цьому, до першої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування.

Отже, у відповідача може бути право здійснювати викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами виключно на підставі вищевказаного дозволу.

З матеріалів справи вбачається, що в ході позапланової перевірки ТОВ «Віденська кава» екологічною інспекцією 07.12.2017р. було виявлено відсутність у відповідача дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря з девяти стаціонарних джерел. За результатами даної перевірки було видано припис від 21.12.2017р. на усунення порушення.

Однак, 16.02.2018р. в ході перевірки виконання припису інспекції від 21.12.2017р., було встановлено невиконання його відповідачем, про що було винесено постанову та накладено адміністративне стягнення на відповідача. В той же час, у постанові та протоколі правопорушення зазначалася відповідальна особа не керівник ТОВ «Віденська кава», а технічний директор ОСОБА_4

Вподальшому, Державною екологічною інспекцією у Львівській області було видано наступний припис від 19.02.2018р. про зобовязання ТОВ «Віденська кава» до 19.05.2018р. провести інвентаризацію джерел викидів та отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було виконано повторний припис та отримано новий дозвіл на викиди №-174 від 26.04.2018р. Дана обставина також зафіксована в акті перевірки від 18.06.2018р.

Отже, суд констатує, що матеріалами справи та доказовою базою підтверджено факт правопорушення з боку відповідача в частині відсутності дозволу на викиди з окремих стаціонарних джерел, що було зафіксовано в актах перевірок. Даний факт визнається і самим відповідачем, зокрема добровільно сплачено штраф за невиконання припису від 19.02.2018р. В той же час, як зазначено вище, дане правопорушення було добросовісно відповідачем усунуто у строк встановлений у приписі, що також підтверджується згаданим актом перевірки від 18.06.2018р.

Однак, як зазначається прокурором у позовній заяві (а.с. 9), відповідачем у період з 07.12.2017р. по 25.04.2018р. включно здійснено викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин із окремих стаціонарних джерел, до яких позивач відносить:

1. Газова обжарка DR-100 (джерело №4);

2. Бункер для смаження кави на газовій обжарці DR-100 (джерело №5);

3. Твердопаливний котел «Логіка» (джерело №8);

4. Електрична обжарка кави PROBAT (джерело №9);

5. Змішувач кави АДГ-10 (джерело №10).

В той же час, із розрахунку завданих збитків вбачається, що вихідні дані для обрахування суми збитків (в частині часу роботи бездозвільних джерел) прокурором та позивачем 1 бралися не на підставі встановлених позаплановою перевіркою даних (вимірювань, експертиз тощо), а виключно на підставі листа ТОВ «Віденська кава» «Про надання інформації» від 19.06.2018р.

Досліджуючи вказаний лист про надання інформації, суд встановив, що час роботи джерел викиду вказаний не за спірний період (з моменту виявлення порушення), а задовго до цього з моменту введення таких приладів в есплуатацію.

Таким чином, суд, в ході підготовчого провадження витребовував у позивачів та прокурора конкретизований розрахунок суми збитків саме за спірний період, як про це зазначалося прокурором у позовній заяві, з 07.12.2017р. по 25.04.2018р. Втім, у письмових поясненнях (а.с 4-11, Т. 2) позивач - 1 та прокурор повідомили, що строк обчислення роботи джерел викиду без дозволу обчислюються з дат, які вказані у листі відповідача від 19.06.2018р. Крім того, прокурором було подано уточнення позовних вимог, де останній вказав, що період здійснення викидів необхідно обраховувати з моменту введення бездозвільних джерел в експлуатацію на підставі поданої інформації від технічного директора, на відміну від позиції, яка відображена була у позовній заяві а саме з 07.12.2017р. по 25.04.2018р.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам та доказам, суд зазначає наступне:

Згідно встановлених в ході судового розгляду обставин, інформація відповідача про час роботи обладнання, на яку позивачі покликаються як на основні та визначальні дані для розрахунку збитків, було підписано від імені ТОВ «Віденська кава» технічним директором ОСОБА_4 (на підставі доручення №180 від 19.06.2018р.).

Відповідно до згаданого доручення, останнє надає право технічному директору підписувати від імені генерального директора ОСОБА_9 документи в Державній екологічній інспекції у Львівській області.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дане доручення поширює свою дію на підписання ОСОБА_4 документів, які виготовлені та представлені до підпису ТОВ «Віденська кава», а не вихідну кореспонденцію та документи самого відповідача, що адресовані третім особам. З огляду на це, суд погоджується з твердженням відповідача, що саме спірний лист про надання інформації від 19.06.2018р., який було адресовано в екологічну інспекцію підписано неуповноваженою особою відповідача.

Згідно із загальними положеннями цивільного законодавства, дії, які вчинені представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення таких дій цією особою. Зокрема, схваленням вважається, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в особі генерального директора ОСОБА_9 листом №205 від 27.07.2018р. «Про відкликання листа-відповіді «Щодо надання інформації» відкликав поданий неуповноваженою особою лист про надання інформації від 19.06.2018р. та повідомив позивача 1, що зміст відкликаного листа не відповідає дійсності та волі відповідача.

В той же час, жодної відповіді на такі дії відповідача позивачем 1 вчинено не було, а також не проведено перевірки тих фактів, які були викладені в даному листі від 27.07.2018р.

Відтак, суд приходить до висновку, що в даній ситуації не відбулося схвалення ТОВ «Віденська кава» дій, які були вчинені неуповноваженою особою ОСОБА_4 щодо подання від імені відповідача в екологічну інспекцію листа з інформацією про час роботи джерел викиду без відповідного дозволу.

Більше того, дії відповідача на заперечення та відкликання спірного листа були вчинені заздалегідь 27.07.2018р., оскільки позовну заяву про стягнення збитків було заявлено лише 04.10.2019р.

Таким чином, наявний обгрунтований сумнів щодо належності, допустимості та правдивості такого доказу по справі як лист ТОВ «Віденська кава» про надання інформації від 19.06.2018р., виключно на основі якого і було проведено позивачем розрахунок суми збитків, які заявлені до стягнення з відповідача за даним позовом.

Крім зазначених вище обставин, суд також звертає увагу сторін на те, що розрахунок суми збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства, в частині забруднення атмосферного повітря, було здійснено позивачами згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища 10.12.2008р. №639.

Відповідно до п. 2.2. Методики, факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки субєктів господарювання та розрахунковими методами.

Згідно п. 3.11 Методики, час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Як вбачається з даних обставин, для здійснення нарахування збитків позивачі використовували лише згаданий вище лист «про надання інформації від 19.06.2018р.», який є спірним, поданий неуповноваженою особою та зміст якого викликає сумнів щодо обєктивності даних зазначених у ньому. Водночас, інших належних доказів щодо фактичного часу роботи обладнання та здійснення викидів суду представлено не було.

Також судом було зясовано, що в розрахунку збитків позивачами з незрозумілих причин було вказано джерело викиду - Газова обжарка DR-100 (джерело №4) та Бункер для смаження кави на газовій обжарці DR-100 (джерело №5), які ніби були виявлені в ході перевірки та здійснювали викиди в атмосферне повітря. Так, в матеріалах справи наявні докази того, що вказане обладнання на момент початку перевірки (07.12.2017р.) не перебувало у відповідача, а знаходилося на ремонті за межами України, про що свідчать копії митних декларацій (а.с. 115-116 Т 1).

Зазначений факт вкотре підтверджує, що розрахунок збитків здійснено на підставі непідтверджених та недстовірних даних, які містилися в листі про надання інформації. Водночас, суперечливим залишається той факт, що проводячи перевірку виконання відповідачем вимог припису від 19.02.2018р., позивач 1 з невідомих причин відніс як до бездозвільних джерел, що здійснювало викиди обладнання, яке було запущено після реконструкції, а також фактично почало роботу вже на підставі нового дозволу зокрема в квітні 2018р. (Газова обжарка DR-100 (джерело №4) та Бункер для смаження кави на газовій обжарці DR-100 (джерело №5).

Всі зазначені вище обставини свідчать, що розрахунок збитків здійснений позивачем з порушенням приписів Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища 10.12.2008р. №639.

Покликаючись на досліджений судом лист про надання інформації від 19.06.2018р., як на достовірний та належний доказ по справі прокурор та позивач 1 також не взяли до уваги матеріали попередньої перевірки, що передувала позаплановій та була проведена в липні 2016р. Так, згідно матеріалів даної планової перевірки відповідача, екологічною інспекцією було встановлено відсутність порушень з боку ТОВ «Віденська кава» законодавства про захист атмосферного повітря, а також не було виявлено відсутності дозволу на викиди тощо. Водночас, як стверджується позивачами, в ході проведення позапланової перевірки, що досліджується у даній справі, вже було встановлено факти використання без відповідного дозволу джерел викиду.

Таким чином, дотримуючись послідовності, цілком передбачувано та ймовірно було б стверджувати, що саме з липня 2016р. відповідач почав використовувати стаціонарні джерела викиду шкідливих речовин в атмосферне повітря, на які фактично отримав дозвіл 26.04.2018р. Однак, у використовуваному прокурором та позивачем 1 листі щодо часу роботи бездозвільного обладнання було зазначено про фактичний час початку роботи окремих з них ще задовго до проведеної перевірки в липні 2016р. (в ході якої не було цього виявлено) , що в сукупності суперечить іншим матеріалам даної справи. Наприклад, спірне джерело: газова обжарка кави DR-100 разом з бункером для обсмаження кави, за твердженням позивачів згідно розрахунку, почало використовуватися бездозвільно з 01.01.2016р. Таким чином, для суду незрозумілим є факт незазначення такого джерела як бездозвільного ще в ході планової перевірки відповідача в липні 2016р.

В ході розгляду даної справи прокурор та позивачі не надали пояснень щодо зазначених вище обставин, як і не підтвердили іншими належними та допустимими доказами дійсного строку експлуатації та викидів забруднюючих речовин зі стаціонарних джерел, які бездозвільно використовував відповідач, що в свою чергу, унеможливило суду все ж таки встановити дійсні строки та кількість викидів, що були здійснені підприємством відповідача без належного дозволу.

Разом з тим, в ході розгляду справи сторонами було поінформовано, а судом перевірено відповідно до Державного реєстру судових рішень, інформацію про те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.08.2018р., залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018р. у справі №826/3820/18 визнано протиправним та нечинним наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008р. №639 «Про затвердження Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря», на підставі якої у даній справі позивач - 1 розрахував на просить стягнути збитки з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Щодо наявних у матеріалах справи показань свідків, суд звертає увагу на наступне:

В силу приписів ч.ч. 1,2 ст. 87 ГПК України, показання свідка, це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які грунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Так, оцінюючи показання свідків, суд, дотримуючись правил ст. 87 ГПК України, зазначає, що обставини даної справи, які описані вище, підтверджені або спростовані документальними доказами. Відтак, покази свідків, які підтверджують обставини справи, що встановлені судом на підставі письмових доказів беруться до уваги як окреме джерело доказування. В той же час, пояснення свідків та їх позиція, що суперечить іншим матеріалам справи в сукупності судом не приймається та відхиляється. Також, при оцінці доказів суд не приймає до уваги твердження сторін, що засновані на показаннях свідків, які суперечать встановленим судом на підставі достовірних письмових доказів обставинам.

Крім того, відповідач, у своїх письмових запереченнях та промові, що долучена до матеріалів справи, просить суд при винесенні рішення по даній справі, на підставі ст. 246 ГПК України винести додатково окрему ухвалу по відношенню до позивача 1, якою вказати на недопустимість використання в його діяльності недостовірних даних та рекомендувати йому заповнити прогалини в природоохоронному законодавстві.

Суд звертає увагу відповідача на те, що спір по даній справі вирішується судом на підставі оцінки та дослідження представлених сторонами доказів як в обгрунтування позовних вимог, так і поданих заперечень. Таким чином, реалізуючи принцип змагальності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необгрунтовані поданими доказами.

В той же час, в суду відсутні повноваження надавати вказівки державним органам щодо належного виконання ними своїх повноважень. Так, діяльність екологічної інспекції регулюється окремим Законом та Положенням. Крім того, в даній справі суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали щодо позивача 1, так як в ході судового розгляду не було виявлено навмисне порушення інспекцією Закону та надання завідомо неправдивої інформації суду.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі позивачів необгрунтовані поданими доказами, які у своїй сукупності є взаємозаперечливими та сумнівними, а тому в задоволенні позову про стягнення з відповідача 133 144,28 грн. збитків слід відмовити.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на прокурора.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Керівника Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі позивача - 1: Державної екологічної інспекції у Львівській області та позивача - 2: Львівської міської ради відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

В судовому засіданні 29.01.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31.01.2019р.

Суддя Юркевич М. В.