РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.01.2019Справа № 910/13535/18

За позовом Національного банку України

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант»

провизнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін:

від позивача -Звада Р.В., за дов., Порало Т.І., за дов.

від відповідача 1 -Сич О.Ю., за дог. про над. прав. доп.

від відповідача 2 - Голуб М.В., за дог. про над. прав. доп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Національного банку України(далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору №053 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - Договір цесії), укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2 та зобов'язання відповідача 2 повернути відповідачу 1 документи, отримані згідно Договору цесії.

В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що оспорюваний Договірцесії: всупереч п. 13 Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2001 №369 (далі - Положення) та п. 4.1. Договору про управління, укладено Договір цесії за нижчою вартістю, ніж та, що була погоджена НБУ; всупереч вимог Положення, включено до Договору цесії умову про перехід прав вимоги до нового кредитора одразу після укладення оскаржуваного договору, а не після надходження грошових коштів на накопичувальний рахунок, відкритий управителю в НБУ;всупереч вимог ст.ст. 513, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч.3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», спірний Договір цесії нотаріально не посвідчений.

Відповідач-1 подав відзив, в якому не погоджується з доводами викладеними в позовній заяві, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначає, що Договір цесії укладений у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням повноважень управителя, встановлених Положенням, Договором про управління та за погодження НБУ, що підтверджується рішеннями НБУ №255 від 25.05.2015 та №414 від 05.08.2015.

Відповідач-2подав відзив, в якому не погоджується з доводами викладеними в позовній заяві, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач-2, зокрема, посилається на те, що: відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними у вирішенні питань при укладенні договору, виборі контрагента та погодженні умов договору, а відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність правочину в цілому; за Договором цесії не відбулося відступлення права вимоги за Іпотечним договором; позивачем не обґрунтовано в чому полягає порушення його прав та інтересів при зверненні з даним позовом. Окрім того, відповідач-2 заявляє про застосування строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 18.12.2018 суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_7, як позичальна за кредитним договором №11/03-08-А від 29.01.2008, право вимоги за яким було відступлено на підставі оспорюваного Договору цесії, оскільки відповідно до вимог цивільного законодавства заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, а обов'язок повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні, відповідно до умов Договору цесії, покладений на відповідача 1.

У судовому засіданні 18.12.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 22.01.2019, з викликом повноважних представників сторін.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 22.01.2019 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідачів, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтрималив повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача 1 та відповідача 2не визнали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 22.01.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Правління НБУ №713 від 02.12.2009 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію з 07.12.2009 акціонерного банку «Банк регіонального розвитку».

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності з 22.09.2012, ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, зокрема Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Положення про застосування Національним банком заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2001 №369 (у редакціях, що діяли до 22.09.2012).

Відповідно до ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент запровадження ліквідаційної процедури банку) у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов'язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

20.11.2013 між Національним банком України (далі - НБУ), акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» в особі ліквідатора Євсієнка Ігоря Савелійовича (далі - Банк або Установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «ДЕЛЬТА М» (далі - Управитель), укладено Договір про управління (далі - Договір про управління).

Пунктом 1.1. Договору про управління визначено, що Установник управління передає в управління Управителеві активи, наявні на балансі Установника управління на дату укладення цього договору (далі - Активи), а Управитель приймає в управління Активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів Установника управління (далі - Вигодонабувачі) відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок Активів.

Вигодонабувачами за Договором про управління є кредитори Установника управління, які на дату підписання Договору про управління внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів Установника управління (далі - Перелік Вигодонабувачів) та розрахунки з якими не проведені.

Відповідно до Додатку №1 Договору про управління, Управителю передано в управління Активи, в тому числі майнові права за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб - боржників Банку у кількості 88 договорів загальною сумою вимог у розмірі 87 731 589,17 грн.

У відповідності до укладеного Договору про управління та рішення НБУ №255 від 25.05.2015 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) АБ «Банк регіонального розвитку», 30.09.2015 між відповідачем - 1 (управитель) та відповідачем-2 (новий кредитор)укладено Договір № 053 від про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором № 11/03-08-А від 29.01.2008, що був укладений між Банком та гр. України ШабатінимВячеславом Анатолійовичем (позичальник).

Згідно з п. 1.2.1 Договору цесії на день укладення даного Договору розмір зобов'язань позичальника за Кредитним договором складає 286 784,72 грн.

Відступлення права вимоги за Кредитним договором № 11/03-08-А від 29.01.2008 здійснювалось на платній основі за ціною 2 300,00 грн (.1.6 Договору цесії).

Відповідно до п. 1.6.1 зазначеного Договору після підписання цього Договору новий кредитор на протязі одного місця перераховує управителю грошові кошти 2 300,00 грн на накопичувальний рахунок управителя.

Право вимоги до позичальника за кредитним договором виникає у нового кредитора одразу після укладення даного договору (п. 1.6.2 Договору цесії).

30.09.2015 між управителем та новим кредитором підписано акт приймання передачі документів по Кредитному договору.

Не погоджуючись з умовами Договору цесії, позивач звернувся з даним позовом про визнання його недійсним з підстав невідповідності умов договору вимогам законодавства.

Зокрема, позивач не погоджується з ціною відступлення права вимоги за Договором цесії.

Реалізація активів (відступлення права вимоги) здійснювалася управителем на підставі Положення.

Відповідно до п. 13.11 розділу VI Положення (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) управитель відповідно до укладеного тристороннього договору, зокрема, управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку.

Відповідно до п.п. «д» п. 2.2 ч.2 Договору про управління управитель у своїй діяльності зобов'язується дотримуватися вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів НБУ.

Пунктом 4.1 Договору про управління визначено, що продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо Активів, переданих в управління за цим договором, здійснюється лише за попереднім погодженням із НБУ.

На виконання п. 10.7 глави 10 та п. 13.11 глави 13 розділу VI Положення відповідач-1 звернувся до суб'єкта оціночної діяльності, в результаті чого ТОВ «Приват-Консалтинг» було проведено оцінку вартості майнових прав - боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць станом на 31.03.2015 року, вартість яких складала - 1 961 476,00 грн.

Відповідно до вказаного звіту поточна вартість боргових зобов'язань за Кредитним договором №11/03-08-А від 29.01.2008 становить 3 224,00 грн.

29.04.2015 управитель звернувся до НБУ із заявою від 28.04.2015 в якій просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав черех відступлення права вимоги по кредитним догоовроам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 476,00 грн (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену ТОВ «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться провести повторний продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 373 033,20 грн (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30% від вартості визначеної ТОВ «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов'язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладення окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною актива визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної ТОВ «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015).

25.05.2015 НБУ прийнято рішення №255 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) АБ «Банк регіонального розвитку», яким, зокрема, вирішено погодити управителю відчуження майна (активів) АБ «Банк регіонального розвитку», за ціною не нижчою, ніж ринкова вартість, визначена суб'єктом оціночної діяльності станом на 31.03.2015 на загальну суму 1 639 013,00 грн (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який визначений в інформації про майно (активи) та наданий управителем листом від 27.01.2015, шляхом проведення аукціону. У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) АБ «Банк регіонального розватку» на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) АБ «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Серед переліку кредитних договорів, відчуження яких було погоджено НБУ рішенням №255 від 25.05.2012 міститься, зокрема, Кредитний договір №11/03-08-А від 29.01.2008.

10.06.2015 між управителем та Українською універсальною товарною біржею укладено Договір-доручення №100 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить АБ «Банк регіонального розвитку», порядок продажу якого погоджений рішенням НБУ №255 від 25.05.2015, а саме лот№1 - майнові права та боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» у кількості 76 одиниць, без урахування ПДВ.

30.06.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол №1 про хід аукціону торгів, які не відбулися, згідно якого вказано, що торги по лоту №1 не відбулися в зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

20.07.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол №1 про хід аукціону торгів, які не відбулися, згідно якого вказано, що торги по лоту №1 не відбулися в зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

Оскільки майно (активи) банку не були реалізовані на першому та повторному (з уцінкою на 30%) аукціонах, 30.09.2015 між управителем та відповідачем-2 укладено Договір цесії за ціною 2 300,00 грн, яка визначена відповідно до рішення НБУ №255 від 25.02.2015 та п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення за ціною не нижче останнього аукціону (2 256,80 грн).

За таких обставин, судом відхиляються доводи позивача, що активи при укладенні Договору цесії реалізовані (відступлені) управителем за значно нижчою вартістю, ніж та, що була погоджена НБУ, оскільки вартість майна (активів) була визначена управителем на рівні не нижчому від вартості останнього аукціону.

Також, позивач не погоджується з умовами Договору цесії щодо моменту переходу права вимоги за Кредитним договором до нового кредитора.

В обґрунтування даного доводу позивач посилається на п. 10.13 глави 10 розділу VI Положення, яким передбачено, що ліквідатор здійснює передавання майна (активів) покупцям після надходження коштів на накопичувальний рахунок або в касу банку. Ліквідатор передбачає таку умову в договорах про купівлю-продаж.

Водночас, відповідно до умов Договору про управління відповідач-1 являється управителем, а не ліквідатором, а Положенням передбачено, що ліквідатор та управитель являються різними особами та виконують різні функції. Крім того, ані умовами Договору про управління, ані Положенням, не передбачено, що на управителя поширюються обов'язки, покладені на ліквідатора під час проведення ліквідаційної процедури банку.

Відповідно до п.п. 13.9 глави 13 розділу VI Положенняза результатами конкурсу між банком, Національним банком і управителем укладається тристоронній договір (додаток 6 до цього Положення).

Згідно з п.п. 13.10 9 глави 13 розділу VI Положенняліквідатор передає управителю активи, а також документи щодо подальшого задоволення вимог кредиторів за рахунок цих активів на умовах, визначених у договорі (у тому числі перелік вимог кредиторів, які були включені до реєстру вимог кредиторів та залишилися незадоволеними на час закінчення ліквідаційної процедури банку, копію реєстру акціонерів банку, що ліквідовується, засвідчену реєстратором).

Відповідно до п.п. 13.11 глави 13 розділу VI Положення управитель відповідно до укладеного тристороннього договору:відкриває в Національному банку накопичувальний рахунок у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національного банку;набуває прав сторони (учасника) у судових справах, у якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку;управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку;задовольняє вимоги кредиторів банку.

Умовами Договору про управління не визначено конкретного способу продажу активів банку, що має бути застосований управителем під час процедури управління, а також, не визначено вимог до договору про відчуження майна (активів) банку, що укладається між управителем та вигодонабувачем.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Позивачем не доведено, що умова щодо передавання майна (активів) покупцям після надходження коштів на накопичувальний рахунок або в касу банку, яка визначена п.п. 10.13 гл. 10 розділу VI Положення була обов'язковою для управителя при укладенні оспорюваного Договору цесії.

Щодо доводів позивача стосовно того, що управителем було обрано спосіб реалізації майна (активів) банку такий, який передбачено гл. 10 розділу VI Положення для ліквідатора, що свідчить про необхідність включення умови про передавання майна (активів) покупцям після надходження коштів на накопичувальний рахунок або в касу банку до оспорюваного Договору цесії, то вони судом відхиляються, оскільки відповідно до п.п. 13.11 глави 13 розділу VI Положення управитель здійснює відчуження активів банку за погодженням з Комісією Національного банку і саме такий спосіб був погоджений НБУ рішенням №255 від 25.02.2015, що не свідчить про необхідність застосування до оспорюваного договору цесії вимог глави 10 розділу VI Положення.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Позивачем не доведено, що на момент укладення Договору цесії, вказаний правочин суперечив вимогам законодавства, зокрема, щодо ціни за якою управитель відступив право вимоги новому кредитору. Крім того, умова Договору цесії про момент переходу права вимоги до нового кредитора не є істотною умовою договору і оспорюваний Договір цесії міг бути укладений і без включення вказаної умови до договору, відтак посилання позивача на те, що Договір цесії є повністю недійсним, з тих підстав, що п. 1.6.2 Договору цесії не відповідає вимогам Положення, прямо суперечить приписам ст. 217 ЦК України.

Щодо доводів позивача про невідповідність Договору цесії ст.ст. 513, 514 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про іпотеку» суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Пунктом 1.1 Договору цесії передбачено відступлення права вимоги за Кредитним договором №11/03-08-А від 29.01.2008.

Таким чином, предметом оспорюваного Договору цесії є саме відступлення права вимоги за Кредитним договором, який укладений у простій письмовій формі, а отже договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором, в силу вимог ст. 513 ЦК України, має бути укладений в такій самій формі, що і Кредитний договір.

Відповідно до ст. 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1.1.1 Договору цесії передбачено, що одночасно з відступленням права вимоги за Кредитним договором управитель (банк) відступає, а новий кредитор набуває усі права сторони договору та стає кредитором (заставодержателем, іпотекодержателем) за всіма договорами, що забезпечують виконання зобов'язань позичальника по Кредитному договору в тому числі, але не виключно по Договору застави №11/03-08-А/3 від 29.01.2008, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Кушнір Н.Б., зареєстрованим в реєстрі під №387.

Відповідно до п. 1.5 Договору цесіївиконання зобов'язань за Кредитним договором забезпечується відповідно до умов кредитного договору. Перехід прав за визначеними в кредитному договорі забезпечувальними правочинами здійснюється на користь нового кредитора після укладення цього Договору та може оформлятися окремими договорами.

Зі звіту ТОВ «Приват-Консалтинг» про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами АБ «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015 та із Висновку управителя про порядок, склад, умови та строки продажу від 13.11.2014 вбачається, що зобов'язання за Кредитним договором №11/03-08-А від 29.01.2008 забезпечені заставою автомобіля марки ГАЗ модель - 3 року випуску, який реалізовано на аукціоні 12.08.2011.

Позивачем не надано суду доказів переходу до відповідача-2 за Договором цесії прав вимоги за забезпечувальним зобов'язанням, зокрема, іпотечним договором, що свідчило би про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність оспорюваного правочину, а відтак, вимоги позивача про визнання недійсним Договору №053 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) та застосування наслідків недійсності вказаного правочину задоволенню не підлягають.

Заява відповідача-2 про застосування строку позовної давності судом не розглядається, оскільки в задоволенні позову відмовлено по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.129, 236 - 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення повного судового рішення: 28.01.2019р.