ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа№ 925/871/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

при секретарі судового засідання: Романовій Ю.М.Пугачовій А.С.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 16.01.2019 р.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.11.2018 р.

у справі № 925/871/15 (суддя Хабазня Ю.А.)

за заявою Головного управління ДФС у Закарпатській області

про визнання кредитором на суму 223 630,49 грн.

ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс",

до боржника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім.Шевченка,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.11.2018 р., у справі № 925/871/15 відмовлено у задоволені заяви Головного управління ДФС у Закарпатській області повністю.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Головного управління ДФС у Закарпатській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.11.2018 р. у справі № 925/871/15 скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що земельне законодавство не пов'язує визнання особи банкрутом з припиненням зобов'язань зі сплати податку на землю, тому, вимоги зі сплати земельного податку слід вважати витратами пов'язаними з ліквідаційною процедурою, які відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону, підлягають включення до реєстру вимог кредиторів.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 р., було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/23633/16 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Грека Б.М., суддів: Отрюха Б.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2018 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Грек Б.М., суддів: Отрюха Б.В., Остапенко О.М.

Від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім.Шевченка надійшов відзив, аргументований тим, що заявлені вимоги скаржника мають природу саме податків (обов'язкових платежів) і в будь-якому випадку не можуть бути витратами ліквідаційної процедури.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, однак не скористались наданим законом правом на участь у розгляді справи судом апеляційною інстанцією. Оскільки явка учасників справи не визначалась судом обов'язковою а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 13.11.2018 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Головного управління ДФС у Закарпатській області - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.05.2015 р. відкрито провадження у справі про банкрутство боржника. Боржником самостійно подано: податкову декларацію з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 01.02.2017 р. № за 2017 рік, згідно з якою сума до сплати за рік складає 7757,12 грн. (з помісячним платежем по 646,43 грн., а за грудень - 646,39 грн.); податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 17.02.2017 № за 2017 рік, згідно з якою сума до сплати за рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки складає 2105,60 грн. (по 526,40 грн. щоквартально);податкову декларацію з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 01.02.2017 р. № за 2017 рік, згідно з якою сума до сплати орендної плати за рік складає 619696,73 грн. (з помісячним платежем по 51641,39 грн., а за грудень - 51641,44 грн.);податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 20.02.2017 р. № за 2017 рік, згідно з якою загальна річна сума до сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки складає 9902,40 грн. (по 2475,60 грн. щоквартально).

Постановою Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017 р. боржника визнано банкрутом.

Головне управління ДФС у Закарпатській області подало заяву з вимогами до боржника на суму 223630,49 грн.

Посилаючись на такі докази як, розрахунок податкового боргу СТОВ ім. Шевченка за період з 13.10.2017 р. по 03.09.2018 р.; дані облікових карток СТОВ ім.Шевченка зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, орендної плати з юридичних осіб; податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік від 01.02.2017 р.; податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік від 01.02.2017 р.

Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що плата за землю не є витратами, безпосередньо пов'язаними зі здійсненням ліквідаційної процедури.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1.3. Податкового кодексу України передбачено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 14.1.72. зазначено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з п. 14.1.147. плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку (46.1).

Пункт 265.1. зазначає, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п. 266.7.5. Платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

П. 287.3. - Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Закону-4212) передбачено наступне:

ч.1 ст.38. передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

На підставі встановлених обставин справи та аналізу вказаних норм чинного законодавства суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що у процедурі розпорядження майном боржника (з 28.05.2015 по 23.02.2017) керівник боржника був зобов'язаний подати як податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік, так і податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, і подав їх в установлений Податковим кодексом України строк; що податкова декларація - це документ, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання; що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно; що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; що плата за землю не є витратами, безпосередньо пов'язаними зі здійсненням ліквідаційної процедури.

Так, нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вони як відмежовані одне від одного у переліку зобов'язань, так і розмежовані моментом їх виникнення та припинення. Зокрема, плата за землю як обов'язковий платіж виникає до моменту визнання боржника банкрутом і не виникає після цього (тобто до цього моменту декларація повинна подаватись, платежі нараховуються і підлягають сплаті, але після цього - норми Податкового кодексу України не застосовується, строк сплати не настає, плата не нараховується). Витрати ж, безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури, навпаки, виникають з моменту визнання боржника банкрутом, включаються до звіту ліквідатора банкрута, затверджуються комітетом кредиторів і надалі - ухвалою суду, погашаються у першу чергу.

Суд відхиляє доводи скаржника про те, що банкрут не звільнений від ведення податкового обліку, необхідності подання податкової звітності, виконання податкових зобов'язань, оскільки норми Податкового кодексу України не регулюють питання погашення податкових зобов'язань з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до вищевикладеного.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному ухвалою.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.11.2018 р. у справі №925/871/15 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/871/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко

дата складення повного тексту 21.01.2019