ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1118/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

Від ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області - ОСОБА_2, довіреність № 02-18/730, від 21.12.18;

від Фірми Київ у вигляді ТОВ (ЛТД) - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фірми Київ у вигляді ТОВ (ЛТД)

на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 року

по справі №916/1118/18

за позовом Фірми Київ у вигляді ТОВ (ЛТД)

до ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області

про зобов'язання укласти договір, -

(суддя першої інстанції: Дяченко Т.Г., дата та місце винесення рішення: 17.10.2018 року, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2018 року Фірма "КИЇВ" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД) (далі Фірма «КИЇВ» у вигляді ТОВ (ЛТД) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області про зобовязання укласти договір.

В обґрунтування позовних вимог Фірма «КИЇВ» у вигляді ТОВ (ЛТД) зазначила, що п.17 укладеного сторонами по справі Договору сторони визнали обовязковість укладання додаткової угоди, у тому ухилення відповідача від її укладення є незаконним.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 (суддя Дяченко Т.Г.) відмовлено в задоволенні позовних вимог Фірми "КИЇВ" у вигляді ТОВ (ЛТД) до ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області.

Суд першої інстанції з посиланням на ст.ст. 626-629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179-181 Господарського кодексу України зазначив, що в договорі, з вимогою про укладення якого звернувся позивач, не дотримано усіх істотних положень, які відповідно до вимог діючого законодавства повинен містити договір.

Крім того, місцевий господарський суд з посиланням на п.17 Договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами по справі, зазначив, що поліпшення стану земельної ділянки повинні бути проведені орендарем за письмовою згодою орендодавця, проте матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 сільською радою Лиманського району Одеської області надавалась відповідна письмова згода позивачу щодо здійснення поліпшення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фірма "КИЇВ" у вигляді ТОВ (ЛТД) звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку Фірми «КИЇВ» у вигляді ТОВ (ЛТД) рішення суду першої інстанції прийнято на підставі неправильного застосування норм матеріального та процесуального права до даних правовідносин, з огляду на що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначив, що в момент укладення договору оренди земельної ділянки відповідачу було відомо або мало бути відомо про намір позивача отримати дохід від проведення берегоукріплювальних заходів. На переконання заявника апеляційної скарги п.17 договору оренди містить обіцянку власника земельної ділянки компенсувати орендарю витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, оскільки п.12 договору містить дозвіл власника ділянки на проведення робіт.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що протягом декількох років відкрито і законно витрачав гроші на берегоукріплювальні роботи, розраховуючи на компенсацію витрат сільрадою, а дії сільради заохочували в ньому цю впевненість.

Також Фірма «КИЇВ» у вигляді ТОВ (ЛТД) не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що додаткова угода може бути укладена тільки після припинення основного договору, оскільки зобовязання укласти угоду міститься в основному договорі, а після припинення договору, передбачений ним обовязок укласти угоду стає нікчемною.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 року відкрито апеляційне провадження по справі №916/1118/18 за апеляційною скаргою Фірми Київ у вигляді ТОВ (ЛТД) на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 по справі 916/1118/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 року апеляційну скаргу Фірми Київ у вигляді ТОВ (ЛТД) на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 по справі №916/1118/18 призначено до розгляду на 22.01.2019 о 10-30 год.

12.12.2018 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідач у відзиві зазначив, що Фірма «КИЇВ» у вигляді ТОВ (ЛТД) не здійснювала і не повідомляла орендодавця про здійснення будь-яких поліпшень стану орендованої земельної ділянки, а будь-які докази виконання робіт в матеріалах справи відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 сільська рада Лиманського району Одеської області стверджує, що позивач не тільки не отримував письмової згоди на проведення будь-яких поліпшень, а й взагалі не звертався до орендодавця з заявою про погодження здійснення таких поліпшень земельної ділянки.

В судове засідання зявився представник відповідача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник позивача в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції за відсутністю представника позивача.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2005 між ОСОБА_1 сільською радою (Орендодавець) та Фірмою „КИЇВ у вигляді ТОВ (ЛТД) (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 22.11.2005 у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №05. (а.с. 11-17)

Пунктом 1 Договору передбачено, що ОСОБА_1 сільська рада на підставі рішення ради №319 від 11.10.2005 надає, а Фірма „КИЇВ у вигляді ТОВ (ЛТД) приймає у строкове платне користування земельну ділянку під розміщення протизсувних та берегоукріплювальних споруд, яка знаходиться на території ОСОБА_1 сільської ради в селі Нова Дофінівка по вул. Морській, 25.

Згідно з п. 2 договору оренди земельної ділянки від 21.11.2005 в оренду передається земельна ділянка площею 2,800 га інших земель без рослинного покриву. Згідно реєстраційної картки земельної ділянки серії АББ №908272, виданої дочірнім підприємством акціонерного товариства закритого типу „Інзернопродукт „Інагро від 04.11.2005, кадастровий номер земельної ділянки 020010423.

У відповідності до п.3 Договору, на земельній ділянці обєктів нерухомого майна, а також інших обєктів інфраструктури не має.

Пунктом 4 Договору передбачено, що згідно ОСОБА_3 №13-04-6364 від 14.11.2005, виданого Комінтернівським районним відділом земельних ресурсів Одеської обласної нормативної грошової оцінки земельної ділянки складає 567143 грн.

Відповідно до п. 5 Договору вказаний договір укладено на 49 (сорок девять) років. Після закінчення строку договору оренди Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 90 (девяносто) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктами 9, 10 Договору унормовано, що земельна ділянка передається в оренду під розміщення протизсувних та берегоукріплювальних споруд із земель рекреаційного призначення. Цільове призначення земельної ділянки: землі рекреаційного призначення.

Згідно з приписами п. 12 Договору орендодавець надає згоду на поліпшення орендованої земельної ділянки, шляхом встановлення та будівництва Орендарем берегоукріплювальних та протизсувних споруд згідно з належно отриманою узгодженою проектною документацією згідно з законодавством України.

Умовами п.16 Договору визначено, що здійснені орендарем без згоди Орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій земельній ділянці, не підлягають відшкодуванню.

Положеннями п. 17 Договору визначено, що поліпшення стану земельної ділянки, проведені Орендарем за письмовою згодою з Орендодавцем, підлягають відшкодуванню при припиненні права користування земельної ділянки. Умови, обсяги і строки відшкодування Орендарю витрат за проведені ним поліпшення стану земельної ділянки визначаються окремою угодою.

Згідно з п.27 Договору, зміна умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується у судовому порядку.

У відповідності до приписів п.40 Договору цей договір набуває чинності після його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Позивачем 16.05.2018 на адресу ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області було скеровано проект Договору, у наступній редакції:

Угода

с.Фонтанка 16.05.2018

Цей договір укладено між ОСОБА_1 сільською радою Лиманського району Одеської області, місцезнаходження: Одеська область, Лиманський район, с. Нова Дофінівка, вул Центральна. 54А, в подальшому "'Орендодавець в особі сільського голови ОСОБА_4, що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування», з одного боку, та Фірма «Київ» у вигляді товариство з обмеженою відповідальністю (ЛТД), в подальшому «Орендар» місцезнаходження: м.Одеса, вул. Костанді, 65 в особі директора ОСОБА_3, що дії на підставі Статуту, з другого боку, про нижченаведене:

Предмет угоди

1. Виконання сторонами пункту 17 Договору оренди земельної ділянки від 21.11.2005 року зареєстрованого 22.11.2005 року в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №05, а саме відшкодування Орендодавцем фактичних витрат Орендарю за проведенні ним поліпшення стану земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0423 під розміщення протизсувних та берегоукріплювальних споруд, яка знаходиться за адресою с.Нова Дофінівка, по вул. Морській.

Умови та обсяги

2. Розмір фактичних витрат, який зобов'язаний відшкодувати Орендодавець Орендарю, визначається на підставі документів, наданих Орендарем, експертним розрахунком, або іншим законним способом.

Строки відшкодування

3. Витрати на поліпшення стану земельної ділянки підлягають відшкодуванню Орендодавцем Орендарю на протязі трьох місяців після припинення (розірвання) Договору

Термін дії угоди

4. Дана угода діє до повного виконання сторонами усіх свої зобов'язань.

Відповідальність сторін

5. У випадку невиконання своїх зобов'язань за Угодою Сторони несуть відповідальність. визначену чинним законодавством України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

6. Сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов'язань за Угодою, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання.

7. За прострочення відшкодування Орендодавець сплачує Орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період існування заборгованості, від простроченої суми платежу, за кожний день такої прострочки.

Додаткові умови

8. Кожне повідомлення, котре потрібно або необхідно в зв'язку з цією Угодою, подасться в письмовім формі. Повідомлення Сторонам належить направляти за адресою, вказаною в цієї Угоді.

9. Усі спори, що пов'язані із Угодою, її укладанням або такі, що виникають в процесі виконання її умов, вирішуються шляхом переговорів між представниками Сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку.

15.Договір складений українською мовою в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із Сторін.

Також були зазначені юридичні адреси та реквізити сторін.

25.05.2018 на адресу ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області супровідним листом надійшла угода від 16.05.2018, предметом якої є виконання сторонами п.17 Договору оренди земельної ділянки від 21.11.2005, а саме відшкодування Орендодавцем фактичних витрат Орендарю за проведені ним поліпшення стану земельної ділянки. (а.с. 21)

За результатами розгляду питання про укладання вищевказаної угоди, ОСОБА_1 сільською радою Лиманського району Одеської області було прийнято рішення №563-VI від 15.06.2018, яким Фірмі «КИЇВ» у вигляді ТОВ (ЛТД) було відмолено в укладанні угоди від 16.05.2018 про відшкодування орендарю виплат на поліпшення земельної ділянки №25 по вулиці Морській в селі Нова Дофінівка, площею 2,8 га, кадастровий номер :02:001:0423. (а.с. 38)

Відмова в укладенні додаткової угоди і стало підставою для звернення Фірми «КИЇВ» у вигляді ТОВ (ЛТД) до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Частиною 1 ст.11 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України).

Статтею 12 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі до ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За положеннями ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами. (ст.629 Цивільного кодексу України)

Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч. 2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша цієї статті). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга цієї статті).

Також ст. 179 Господарського кодексу України передбачено загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання. Зокрема, ч.3 цієї статті передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів держаної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Крім того, статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст.180 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 4 ст. 180 Господарського кодексу України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Частиною 8 ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства України, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недотримання позивачем істотних умов договору, який направлено відповідачу, зокрема, відсутність ціни договору, а також відсутність будь-яких посилань на перелік та вартість робіт, які підлягають відшкодуванню відповідачем.

Крім того, судом апеляційної інстанції розглянуто і відхилено доводи апелянта стосовно того, що зобовязання укласти угоду міститься в основному договорі, а після припинення договору, передбачений обовязок буде нікчемним, з огляду на наступне.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Як зазначалося раніше, 21.11.2005 між ОСОБА_1 сільською радою (Орендодавець) та Фірмою „КИЇВ у вигляді ТОВ (ЛТД) (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 22.11.2005 у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №05 строком на 49 років.

Положеннями п. 17 Договору оренди, укладеного сторонами по справі, визначено, що поліпшення стану земельної ділянки, проведені Орендарем за письмовою згодою з Орендодавцем, підлягають відшкодуванню при припиненні права користування земельної ділянки. Умови, обсяги і строки відшкодування Орендарю витрат за проведені ним поліпшення стану земельної ділянки визначаються окремою угодою.

Посилання апелянта на те, що зобовязання укласти угоду міститься в основному договорі, не відповідають умовам договору, з огляду на що доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції в цій частині не приймаються до уваги.

Крім того, судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта щодо наявності обіцянки відповідача відшкодувати витрати на поліпшення земельної ділянки, а пункт 12 договору оренди містить дозвіл власника на проведення цих робіт, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 12 укладеного сторонами договору оренди орендодавець надає згоду на поліпшення орендованої земельної ділянки, шляхом встановлення та будівництва Орендарем берегоукріплювальних та протизсувних споруд згідно з належно отриманою узгодженою проектною документацією згідно з законодавством України.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем узгодженої проектної документації, яка була б погоджена відповідачем.

Таким чином, у звязку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів повідомлення позивачем ОСОБА_1 сільської ради про здійснення поліпшень стану орендованої земельної ділянки, а також доказів, які б підтверджували отримання письмової згоди відповідача на проведення поліпшень стану земельної ділянки, з огляду на умови п.12, 16, 17 договору оренди, укладеного сторонами по справі, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи щодо узгодження з відповідачем проведення поліпшень земельної ділянки.

Посилання на п.12 договору в даному випадку судом не приймаються до уваги, оскільки орендар має право на відшкодування поліпшень за умови погодження відповідачем суми витрат на такі поліпшення та обсягу таких поліпшень та відповідно здійснення таких поліпшень.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Фірми Київ у вигляді ТОВ (ЛТД) на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 року по справі №916/1118/18 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 року по справі №916/1118/18 слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фірми Київ у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (ЛТД) на рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 року по справі №916/1118/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 17.10.2018 року по справі №916/1118/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.01.2019 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

судді А.І. Ярош

ОСОБА_5