ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1340/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Чкан Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)
до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (Харківська обл., м. Балаклія)
про стягнення 1003752,40 грн,
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі - позивач) надала позовну заяву №31/13-1995 від 18.05.2018 до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (надалі - відповідач), в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з травня 2015 року по квітень 2018 року у розмірі 816755,40 грн, та 3% річних у сумі 186997,00 грн за період з 19.05.2015 по 18.05.2018. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач має право у відповідності до ст. 625 ЦК України на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних в якості відповідальності за порушення (прострочення) виконання грошового зобов'язання за весь період такого прострочення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/1340/18 вищевказану позовну заяву було повернуто позивачеві на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.06.2018 у справі №922/1340/18 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.08.2018 була прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у цій справі.

Також, цією ухвалою було вирішено справу №922/1340/18 розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 17.09.2018 о 15:00 год, про що повідомлено учасників справи.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позову, просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача.

17.09.2018 ухвалою суду повідомлено сторін про відкладення підготовчого засідання на 10.10.2018 о 14:30 год.

20.09.2018 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в якому вказує, що правова позиція Верховного Суду України, що зазначив відповідач у відзиві, та з яким не згодний позивач на цей час не однозначна, про що саме відомо позивачу, який брав участь при розгляді подібної справи №922/175/18 у Верховному Суді України, яка у відповідності до ухвали від 05.09.2018 була зупинена до розгляду питання застосування строків позовної давності при таких же правових обставинах до розгляду подібних правовідносин у справі №922/4099/17 обєднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. До заперечень надав копію ухвали Верховного Суду від 05.09.2018 у справі №922/175/18.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.09.2018 було зупинено провадження у справі №922/1340/18 до закінчення перегляду у касаційному порядку об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №922/4099/17.

27.11.2018 позивач надав клопотання про поновлення провадження у цій справі, оскільки 15.11.2018 в Єдиному державному реєстрі судових рішень розміщено постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/4099/17, тобто усунуто обставини, що викликали зупинення провадження у справі №922/1340/18.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.12.2018 було поновлено провадження у справі №922/1340/18 та призначено підготовче засідання на 19.12.2018 об 11:00 год, про що повідомлено учасників справи.

19.12.2018 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2019 об 11:30 год, про що ухвалою суду від 19.12.2018 повідомлено сторін.

Представники сторін у судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча позивач та відповідач були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 13.07.2007 Господарським судом Харківської області по справі №33/139-07 за позовом ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" (м. Київ) до Балаклійського підприємства теплових мереж (м. Балаклія) про стягнення 2077747,98 грн було прийнято рішення, яким позов задоволений.

Вказаним рішенням стягнуто з Балаклійського підприємства теплових мереж на користь Дочірнього підприємства "Газ-Тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 2077747,98 грн боргу, 20778,00 грн державного мита, 118 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

27 липня 2007 року по справі №33/139-07 був виданий відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.08.2010 заяву ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" про заміну сторони у виконавчому провадженні було задоволено та здійснено заміну позивача по справі з ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" () на його правонаступника - Дочірню Компанію "Газ України" НАК "Нафтогаз України" ().

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.11.2016 було задоволено заяву Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про заміну сторони у виконавчому провадженні, здійснено заміну боржника у виконавчому провадженні з Балаклійського підприємства теплових мереж на його правонаступника Комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", та виконання наказу Господарського суду Харківської області від 27.07.2007 у справі № 33/139-07 здійснювати з урахуванням даної ухвали.

01.04.2016 начальником відділу державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції Харківської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду від 27.07.2007 по справі №33/139-07.

Вищевказаним рішенням суду по справі №33/139-07 встановлено невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором комісії №12/04-292 від 01.10.2004, в результаті чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 2077747,98 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином не потребує повторному доведенню факт прострочення виконання зобов'язання відповідачем за договором комісії №12/04-292 від 01.10.2004.

Згідно зі статтями 598 - 609 ЦК України рішення суду не є підставою для припинення зобовязання.

В звязку з тим, що станом на день подачі позовної заяви заборгованість по оплаті основного боргу за договором комісії №12/04-292 від 01.10.2004, встановленої рішенням Господарського суду Харківської області від 13.07.2007 по справі №33/139-07, становить 2077747,98 грн і фактично не виконано, то позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані відповідачу інфляційні за період з травня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 816755,40 грн та 3% річних за період з 19.05.2015 по 18.05.2018 в сумі 186997,00 грн.

Разом з тим, відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ст. 267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач скористався своїм правом і звернувся, в межах загальної позовної давності, до Господарського суду Харківської області за захистом своїх прав щодо стягнення основного боргу.

Як вже було зазначено вище, рішенням від 13.07.2007 у справі №33/139-07 судом встановлено наявність зобовязання у відповідача по сплаті основного боргу у сумі 2077747,98 грн по договору комісії №12/04-292 від 01.10.2004.

Стягнення основної заборгованості за договором було предметом розгляду справи №33/139-07 і не повинно розглядатись в межах даної справи, предметом якої є стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідач свої зобовязання по договору комісії №12/05-44 від 28.02.2004 у сумі 2077747,98 грн, на день звернення позивача з даним позовом, не виконав.

Згідно з ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, наявність рішення Господарського суду Харківської області, яким стягнуто з відповідача основну заборгованість за договором, що набрало законної сили, ніяким чином не припиняє зобовязання відповідача щодо оплати вказаної заборгованості та не позбавляє позивача права вимагати сплати інфляційних втрат та 3% річних передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь період прострочення основного зобовязання.

Також відсутні правові підстави для застосування ст. 266 ЦК України стосовно інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на прострочену основну заборгованість, порушене право щодо якої вже захищено кредитором у судовому порядку.

Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем зроблений розрахунок та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 19.05.2015 по 18.05.2018 в сумі 186997,00 грн та інфляційні за період з травня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 816755,40 грн.

Вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов'язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

З огляду на викладене, позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 по справі №922/4099/17 та у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 по справі №3-1522гс16.

Таким чином, посилання відповідача на те, що строк позовної давності до вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат слив є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже позивачем нараховані інфляційні та 3% річних в межах загального строку позовної давності.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відхилити заяву позивача про застосування строку позовної давності.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 202 ГК України, ст. 256, 257, 261, 598 - 609, 625 ЦК України, статтями 73, 74, 75, 76 - 80, 86, 123, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (64200, Харківська обл., м. Балаклія, вул. Алієва, 72. Код ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1. Код ) 3% річних за період з 19.05.2015 по 18.05.2018 в сумі 186997,00 грн, інфляційні за період з травня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 816755,40 грн та судовий збір в сумі 15056,29 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційного скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 24.01.2019 р.

Суддя ОСОБА_1