ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2394/18

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Київської міської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ

до Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради, Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький

про стягнення 362701,64 грн.

За участю секретаря судового засідання Зорі В.С.

За участі представників:

від позивача: Коваленко Д.А. (дов. № 3796 від 10.12.2018);

від відповідача: не з'явився;

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської міської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради про стягнення 362701,64 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства не виконав обов'язки щодо відшкодування витрат, які були понесені позивачем в результаті надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 362701,64 грн.

В підготовчому засіданні 11.12.2018 р. представником відповідача було подано відзив № 923/0/4918 від 10.12.2018 р. на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність фінансування витрат з державного бюджету України коштів для фінансування надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

У підготовчому засіданні 11.12.2018 р. було оголошено перерву до 27.12.2018 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.12.2018 р. закрито підготовче провадження у справі та розгляд справи по суті призначено на 15.01.2019 р.

Представник позивача у підготовчому засіданні 11.12.2018 р. та у судовому засіданні 15.01.2019 р. позовні вимоги підтримав, а у підготовче засідання 27.12.2018 р. не з'явився.

Представник відповідача у підготовчих засіданнях 11.12.2018 р., 27.12.2018 р. проти позову заперечував, а у судове засідання 15.01.2019 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, дату та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, що підтверджується підписом представника відповідача на бланку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є оператором телекомунікацій і у своїй діяльності керується нормами діючого законодавства, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 р. (далі - Правила № 295), іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил № 295 оператори телекомунікацій повинні надавати споживачам, які мають встановлені законодавством пільги, телекомунікаційні послуги, з урахуванням цих пільг, відповідно до законодавства України.

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що виключно Законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Пільги з оплати за послуги зв'язку для окремих категорій осіб встановлюються відповідно до приписів Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Про охорону дитинства».

Законом України «Про телекомунікації» визначено повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов'язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами.

Київська міська філія Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія вищезазначених законів.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу регулюються Бюджетним кодексом України.

Згідно з ст. 2 Бюджетного кодексу України видатки бюджету - це кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом.

Частиною 1 статті 30 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов'язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено статтею 87 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі - на державні програми соціальної допомоги.

У відповідності з пп. б п. 4 ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема, державні програми соціального захисту.

Статтею 102 Бюджетного кодексу України встановлено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті б пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (далі - Порядок).

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Згідно з п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за

надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об'єднаних територіальних громад.

З метою удосконалення обліку осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 р. було затверджено «Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (далі - Положення).

Згідно з п. 3 Положення структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; ведуть облік отримувачів соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей шляхом формування на кожну особу персональної облікової картки згідно з формою "1 - допомога", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, а також особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Таким чином, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян. При цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із законів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, як оператором телекомунікації, на виконання вимог законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, в період з 01.01.2016 р. до 31.12.2016 р. було надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах пільговим категоріям громадян на загальну суму 362701,64 грн., що підтверджується актами звірки розрахунків за формою « 3-пільга» від 01.02.2016 р. на суму 28085,49 грн., від 01.03.2016 р. на суму 33502,26 грн., від 01.04.2016 р. на суму 30931,80 грн., від 01.05.2016 р. на суму 30567,88 грн., від 01.06.2016 р. на суму 30698,91 грн., від 01.07.2016 р. на суму 30280,35 грн., від 01.08.2016 р. на суму 29420,37 грн., від 01.09.2016 р. на суму 29904,72 грн., від 01.10.2016 р. на суму 29406,18 грн., від 01.11.2016 р. на суму 29250,55 грн., від 01.12.2016 р. на суму 28934,94 грн. та від 01.01.2017 р. на суму 31718,19 грн.

Відповідно до п. 2 постанови КМУ № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги».

Згідно з п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Відповідно до п. 11 положення № 117 уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, та складають акти звіряння розрахунків за надані пільговиками послуги згідно з формою « 3-пільга».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено на адресу відповідача листи, до яких додано акти звірки розрахунків за формою « 3-пільга» за січень-грудень 2016 р., розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень-грудень 2016 р. та форми « 2-пільга» за січень-грудень 2016 р.

Вказані листи були отримані відповідачем, що підтверджується повідомленнями про вручення (копії яких додані позивачем до позовної заяви) та складеними позивачем актами від 05.02.2016 р., від 05.03.2016 р., від 05.04.2016 р., від 04.05.2016 р., від 06.06.2016 р., від 04.07.2016 р., від 04.08.2016 р., якими представниками позивача зафіксовано, що представником відповідача прийнято вказані листи від позивача, однак поставити відмітку на супровідних листах начальник відділу персоніфікованого обліку Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради відмовився.

Таким чином, вказані листи залишені відповідачем без відповіді, а акти звірки розрахунків за формою « 3-пільга» без підпису.

Оскільки витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2016 р. до 31.12.2016 р., станом на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем не відшкодовано, то позивач просить стягнути з відповідача 362701,64 грн. заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконаїи роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність фінансування витрат з державного бюджету України коштів для фінансування надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Однак вказані посилання не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, а посилання відповідача на те, що він не має бюджетних призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не звільнюють його від обов'язку сплатити цю компенсацію.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державної казначейської служби України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до листа Міністерства фінансів України від 30.06.2011 р. за № 31-07310-10-24/16584 "Щодо порядку обліку бюджетних зобов'язань" згідно із ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України. Разом з тим, деякі програми, які відносяться до програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів). У зв'язку з цим та згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово - комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентської плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно з законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Отже, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженого державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг.

Оскільки телекомунікаційні послуги на пільгових умовах ПАТ "Укртелеком" надано не з власної ініціативи, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього, то у результаті уповноважений на те державою орган - відповідач у справі - в силу закону має відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 924/781/17.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 362701,64 грн. витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради (08400, Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Сковороди, буд. 62, код 05408622) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18, код 21560766) в особі Київської міської філії ПАТ Укртелеком (01033, м. Київ, вул. Антоновича, 40, код 01189910) 362701,64 грн. (триста шістдесят дві тисячі сімсот одну грн. 64 коп.) заборгованості та 5440,52 грн. (п'ять тисяч чотириста сорок грн. 52 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 23.01.2019 р.

Суддя О.О. Рябцева