ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Справа № 906/602/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Гудак А.В.,

Суддя Маціщук А.В.,

Суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 керівник

відповідача: ОСОБА_2 юрисконсульт, дов. в справі

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 адвокат:

третьої особи на стороні відповідача : не з"явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради на рішення господарського суду Житомирської області від 09.11.2018 у справі № 906/602/18 (суддя Кудряшова Ю.В., м.Житомир, повний текст складено 19.11.2018)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Комунального некомерційного підприємства "Госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: - Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач",

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія України"

про примусове виконання обов'язку в натурі шляхом оплати наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" акціонерного товариства "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про зобов`язання Комунальної установи "Обласний госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради примусово виконати обов`язок, шляхом оплати на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" акціонерного товариства "Укртрансгаз" вартості наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 155,430 тис.куб.м. на суму 18241,26 грн., 390,07 грн. 3% річних та 1420,50 грн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 01.11.2018 замінено відповідача у справі №906/602/18 Комунальну установу "Обласний госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради (13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Європейська, буд. 52, ) на його процесуального правонаступника - Комунальне некомерційне підприємство "Госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради (13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Європейська, буд. 52, ).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 09.11.2018 у справі № 906/602/18 позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради (13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Європейська, буд. 52, ід. код 01991429) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1; ід. код 30019801) в особі Філії Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (03065, м. Київ, проспект Космонавта Комарова, 44; ід. код 23517243) 18241,26 грн. вартості наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, 390,07 грн. 3% річних та 1245,98 грн. інфляційних, а також 1746,66 грн. сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що факт споживання відповідачем природного газу період з січня по грудень 2017 року в обсязі 155,430 тис.м.куб. свідчить про те, що в зазначений період позивачем фактично надані, а відповідачем отримані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в частині транспортування обсягу 155,430 тис.м.куб. природного газу газотранспортною системою. У свою чергу, це підтверджує факт виникнення у відповідача зобов'язань з оплати наданих послуг транспортування природного газу газотранспортною системою.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне некомерційне підприємство "Госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Житомирської області по справі №906/602/18 від 09.11.2018 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення з Комунальної некомерційної установи «Госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради 18241,26 грн. основного боргу, 390,07 грн. 3% річних, 1245,98 грн. інфляційних, 1746,66 грн. судового збору відмовити повністю.

Вважає, що судом першої інстанції не розглядались питання щодо форми договору та причини чому він не був укладений. Зазначає, що сторони згоди щодо укладення договору з транспортування природного газу не досягли, а тому договір вважається таким, що неукладений. Отже, скаржник переконаний, що за фактом неукладеності договору у нього не виникає жодних цивільних прав та обов`язків. Разом з тим, скаржник зазначає, що відповідно до п.п. 1, п.2 розділу IV Кодексу газотранспортної системи затвердженого Постановою НКПЕКП №2493 від 30.09.2015 кожному суб`єкту ринку природного газу та//або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код, тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач має укласти як договір на транспортування так і договір на розподіл природного газу та додатково отримати у цих операторів ЕІС-коди не відповідає вимогам законодавства.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради на рішення господарського суду Житомирської області від 09.11.18р. у справі № 906/602/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на 23 січня 2019.

14.01.2019 на адресу суду від АТ «Укртрансгаз» надійшов відзив в якому просить суд залишити рішення господарського суду Житомирської області від 09.11.2018 у справі №906/602/18 без змін, а апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради від 07.12.2018 за №481 без задоволення.

16.01.2019 на адресу суду від АТ «Укртрансгаз» надійшли додаткові обґрунтування заперечень в яких позивач посилається на судову практику, яка на його думку сформована по аналогічних справах.

В судовому засіданні 23.01.2019 керівник відповідача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та надав відповідні пояснення. Просив суд скасувати рішення господарського суду Житомирської області по справі №906/602/18 від 09.11.2018 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення з Комунальної некомерційної установи «Госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради 18241,26 грн. основного боргу, 390,07 грн. 3% річних, 1245,98 грн. інфляційних, 1746,66 грн. судового збору відмовити повністю. Окрім того, додатково відзначив, що на інтернет-сайті відповідача 1 розміщено схему транспортування, пункти газу і визначені умови при яких укладаються типові договора на транспортування газу. Виходячи з цих вказаних умов у позивача відстуні умови для укладення з відповідачем такого договору.

В судовому засідання 23.01.2019 представник позивача заперечила апеляційну скаргу та просила суд залишити рішення господарського суду Житомирської області від 09.11.2018 у справі №906/602/18 без змін, а апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради від 07.12.2018 за №481 без задоволення. Зазначила, про те, що не заперечує щодо позиції відповідача про відсутність умов для укладення з ним типового договору на транспортування газу, однак звернула увагу суду на те, що на адресу відповідача надсилався саме проект господарського договору на транспортування газу магістральними трубопроводами в 2017 році.

В судовому 23.01.2019 представник Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" підтримала позицію позивача, заперечила вимоги викладені в апеляційній скарзі та надала відповідні пояснення та просила суд залишити рішення господарського суду Житомирської області від 09.11.2018 у справі №906/602/18 без змін, а апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради від 07.12.2018 за №481 без задоволення.

В судове засідання 23.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія України" своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомлені.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач", Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія України".

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення керівника відповідача, представника позивача, адвоката ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" в судовому засіданні 23.01.2018, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 09.11.2018 у справі № 906/602/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2017 Бердичівським лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів Філії ""Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" направлено відповідачу лист №398/16-01 від 21.02.2017 (а.с. 22 т. 1) щодо необхідності укладення між ними договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також проект самого договору №/BRD/2018/0044 (а.с. 24-26 т. 1).

Даний лист та проект договору відповідач отримав 28.02.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 23 т. 1). Однак, відповідач не повернув позивачеві підписаного примірника договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Листом №90 від 02.03.2017 відповідач, посилаючись на лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №10114/16.3.2,7-16 від 27.08.2016, повідомив позивача про відмову укласти такий договір (а.с. 27 т. 1), оскільки в даному листі роз`яснено щодо укладання договорів транспортування природного газу, а саме: "Оскільки бюджетні установи та організації підключені до газорозподільної системи, то вони повинні укласти договір, відповідно до типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою (НКРЕКП) від 30.09.2015 №2498, а необхідності в укладанні договору транспортування природного газу, затвердженого постановою (НКРЕП) від 30.09.2015 №2497 не поширюються на бюджетні установи та організації, об`єкти яких підключені до газорозподільної системи".

Разом з тим, згідно звітів про поділ фактичного обсягу (об'єму) природного газу, відібраного з точки виходу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", яке є газорозподільною організацією, між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) (а.с. 40-61 т. 1), у період січень-грудень 2017 року Комунальній установі Обласний госпіталь ветеранів війни Житомирської обласної ради через газопостачальника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія України" Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі Філії Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" протранспортовано 155,430 тис.м.куб. природного газу, а саме:

- у січні 2017 року- 32,000 тис.куб.м. постачальник ТОВ "Газпромпостач" ;

- у лютому 2017 року - 34,000 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у березні 2017 року - 20,000 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у квітні 2017 року - 5,7 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у травні 2017 року - 0,665 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у червні 2017 року - 0,23 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у липні 2017 року - 0,500 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у серпні 2017 року - 0,225 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у вересні 2017 року - 0,620 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у жовтні 2017 року - 12,664 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у листопаді 2017 року - 22,337 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України";

- у грудні 2017 року - 26,489 тис.куб. м., постачальник ТОВ "Енергія України".

Згідно даних позивача, ним здійсн ено транспортування природного газу для споживання відповідачем на суму 18241,26 грн.

Позивачем на адресу відповідачу направлялися претензії та вимоги про оплату послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №785/16-01 від 27.04.2017 (щодо сплати заборгованості в сумі 10092,96 грн.), №867/16-01 від 18.05.2017 (щодо сплати заборгованості в сумі 10761,90 грн.), №1199/16-01 від 19.07.2017 (щодо сплати заборгованості в сумі 10866,95 грн.), №2408вих-18-244 від 26.04.2018 (щодо сплати заборгованості в сумі 18241,26 грн.) (а.с. 62, 64, 65, 67 том 1), вказані вимоги отримані останнім 23.05.2017, 25.07.2017, 02.05.2018 відповідно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 64 зворотня сторінка, 65 зворотня сторінка, 67 зворотня сторінка т.1).

У відповідь на вимоги позивача, відповідач направив останньому листи-відповіді на претензії за №187 від 10.05.2017, №275 від 26.07.2017, №202/1 від 10.05.2018 (а.с. 63, 66, 68 т.1), згідно яких повідомив про те, що не визнає дані вимоги та відмовляється проводити розрахунки за надані йому послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за вказаний період. Крім того, відповідач в даних листах зазначав, що ним отримано лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №3746/16.3.2/7-17 від 10.04.2017, згідно якого необхідності в укладенні договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами немає, оскільки в даному листі надано роз`яснення, що згідно з пунктом 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1382/27827, підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної ситеми, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та оператором ГРМ та присвоєння споживачу оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та оператором ГТС та присвоєння споживачу оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

Позивач, вважаючи, що дії відповідача, які полягають у споживанні природного газу в січні-грудні 2017 року в обсязі 155,430 тис.м.куб., породжують для відповідача цивільні права та обов'язки у правовідносинах з позивачем як учасником ринку природного газу, котрий забезпечує транспортування природного газу, звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення боргу за надані у період січень-грудень 2017 року послуги з транспортування природного газу в розмірі 18241,26 грн., а також 390,07 грн. - 3% річних та 1420,50 грн. інфляційних витрат.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до частини 2 пункту 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма обєктами і спорудами, повязаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

У відповідності до п.45 ч.1 ст.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно пунктів 17, 19 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Оператор газотранспортної системи (Оператор ГТС) субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Пунктом 1 постанови Кабінету міністрів України від 24.07.1998 №1173 "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу" (з змінами і доповненнями) встановлено, що основними видами діяльності публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" є здійснення господарської діяльності з транспортування природного газу та зі зберігання природного газу.

Отже, позивач є тим суб'єктом господарювання, на якого покладені функції оператора ГТС, який здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників). Позивач, як оператор ГТС, здійснюючи діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб, забезпечує транспортування природного газу газотранспортною системою, зокрема до газорозподільної системи оператора ГРМ, та передачу природного газу в газорозподільну систему оператора ГРМ. У свою чергу, оператор ГРМ, що здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, забезпечує розподіл (переміщення) природного газу, що надійшов з газотранспортної системи позивача, з метою його фізичної доставки споживачам, об'єкти яких підключені до його мережі.

Згідно підпунктів 3 та 4 пункту 1 Кодексу газотранспортної системи, затвердженого Постановою №2493 від 30.09.2015 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлено, що його дія поширюється на всіх субєктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності. Доступ субєктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснюється на принципах, зокрема, своєчасної та повної оплати послуг, наданих оператором газотранспортної системи.

Матеріалами справи встановлено, що 22.02.2017 Бердичівським лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів Філії ""Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" направлено відповідачу лист №398/16-01 від 21.02.2017 щодо необхідності укладення між ними договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також проект самого договору №/BRD/2018/0044. Однак відповідач не повернув належно оформлений договір та своїм листом повідомив про відмову укласти договір.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що у період з січня по грудень 2017 року позивач здійснив транспортування в загальному потоці та передачу загального обсягу природного газу оператору ГРМ (третій особі-1), у тому числі, обсяг природного газу - 155,430 тис.м.куб., спожитого відповідачем, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" як оператор ГРМ здійснило розподіл природного газу споживачам, що надійшов до його газорозподільної системи від позивача, зокрема розподілив на об'єкт відповідача природний газ в обсязі 155,430 тис.м.куб., який був поставлений відповідачу з січня по грудень 2017 року ТОВ "Газпромпостач" та ТОВ "Енергія України", а отже відповідач отримав природний газ у зазначеному обсязі.

Отримання відповідачем природного газу у вищевказаних обсягах стверджується звітом про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу , відібраного з точки виходу ПАТ «Житомиргаз» між замовниками послуги транспортування (постачальниками), наданих ПАТ «Житомиргаз» оператору газотранспортної системи ПАТ «Укртрансгаз».

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2259 від 15.12.2016 "Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 29 грудня 2015 року №3159" (чинної станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" відповідно до території ліцензованої діяльності газорозподільного підприємства - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" з 01.01.2017 становив 97,80 грн. (без ПДВ) за 1 тис.м.куб.

Щодо посилань відповідача, на відсутність в нього обов'язку з оплати позивачу вартості послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період з січня по грудень 2017 року, зокрема, через неукладеність між сторонами договору на транспортування природного газу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 6 ст.180 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Згідно частин 2-4 ст.181 ГК України, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Положення ст.642 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

В силу приписів Господарського кодексу України щодо порядку укладання господарських договорів, якщо сторона, яка одержала проект договору, укладення якого є обов'язковим в силу закону, не відповіла на пропозицію, не підписала цей договір, водночас, і не склала протокол розбіжностей у двадцятиденний строк, проте здійснила фактичні дії щодо його виконання (зокрема, отримала надані послуги, оплатила їх, тощо), то в такому разі обставина відсутності договору у формі єдиного документа, підписаного обома сторонами, сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від обов'язку оплатити вартість послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується цими послугами зі згоди виконавця послуг.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача зобов'язання оплатити послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, яке виникло безпосередньо з актів законодавства (Правил постачання природного газу, Кодексу газотранспортної системи) та з фактичних дій постачальника і споживача цих послуг. Отже, колегією суддів відхиляються доводи апелянта щодо відсутності обов'язку оплачувати заборгованість у зв'язку із відсутністю укладеного договору на транспортування природного газу.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання відповідача в якості заперечення на наявність договору на постачання природного газу з Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" №20-2017г від 17.01.2017(а.с. 69-73 т.1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія України" №Г-1/17 від 16.01.2017(а.с. 236-246 т.1) та договору на розподіл природного газу №094201RJBXBB016 від 25.01.2016, укладеного з Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"(а.с. 120-122 т.1), враховуючи наступне.

Згідно п.6.1 типового договору розподілу природного газу №094201RJBXBB016 від 25.01.2016, укладеного між відповідачем (споживач) і Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (оператор ГРМ), оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2285 від 15.12.2016 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 24 березня 2016 року №427" (чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) для ПАТ "Житомиргаз" затверджено структуру тарифу на послуги з розподілу природного газу, до якої включено: тариф; планована тарифна виручка (дохід); плановані виробничі витрати; матеріальні витрати; у т.ч.: вартість газу на технологічні та власні потреби; вартість матеріалів (паливо, електроенергія, витрати на ремонт, інші матеріальні витрати); витрати на оплату праці; нарахування на зарплату; амортизаційні відрахування; інші витрати; у т.ч.: повірка та ремонт лічильників; інші витрати; витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню; прибуток; у т.ч.: податок на прибуток.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що до складу тарифу на розподіл природного газу вартість послуг з його транспортування не включена, тому умовами вищевказаного договору не врегульовано питання оплати вартості послуг з транспортування природного газу.

Згідно положень п. 2.1 договору постачання природного газу №20-2017г від 17.01.2017, укладеного між відповідачем і ТОВ «Газпромпостач» ціна за 1000 куб.м. газу на момент укладення договору визначена без врахування вартості транспортування природного газу по території України. Не передбачена сплата вартості транспортування природного газу і згідно договору постачання природного газу №Г-1/17 від 16.01.2017, укладеного відповідачем з ТОВ «Енергія України».

Отже, колегію суддів встановлено, що наявність договірних відносин на поставку природного газу з ТОВ «Газпромпостач» та ТОВ «Енергія України» та на розподіл природного газу з ПАТ "Житомиргаз" не свідчить про те, що відповідачем було оплачено послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період січень-грудень 2017 року жодному з даних юридичних осіб.

Поряд з цим, матеріали справи не містять докази здійснення оплати вартості послуг за транспортування природного газу магістральними трубопроводами за спірний період будь-яким іншим особам.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 18241,26 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 390,07 грн. - 3% річних та 1420,50 грн. інфляційних витрат.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок 3% річних, відповідно до якого сума до стягнення складає 390,07 грн. (55,73 грн. (за період з 31.05.2017 по 01.08.2017) + 251,88 грн. (за період 02.08.2017 по 10.05.2018) + 82,46 грн (за період 11.05.2018-04.07.2018), вважає його арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Як вже зазначалось, позивач просив стягнути з відповідача 1420,50 грн. інфляційних втрат.

Однак, дослідивши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів встановила, що методика нарахування інфляційних втрат, яку використовує позивач, є невірною, оскільки згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що інфляційні втрати необхідно нараховувати лише за періоди в межах періодів: червень-липень 2017 року - 194,05 грн. (на суму боргу 10761,90 грн.) та серпень 2017 року - квітень 2018 року - 1051,93 грн. (на суму 10866,95 грн.), що в загальному становить 1245,98 грн. У частині позовних вимог щодо стягнення 174,52 грн. інфляційних слід відмовити.

У відповідності до ст.ст.74, 76, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Серявін та інші проти України (Заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Таким чином, доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції процесуальних норм в частині повноти оцінки доказів судова колегія вважає безпідставними, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994.

Крім того, аналізуючи через призму статті 43 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні господарського суду Житомирської області від 09.11.2018, питання вичерпності висновків суду, висновок колегії суддів ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді справи. Рішення господарського суду рішення господарського суду Житомирської області від 09.11.2018 у даній справі ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Згідно частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Госпіталь ветеранів війни" Житомирської обласної ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 09.11.2018 у справі № 906/602/18 без змін.

2. Справу №906/602/18 повернути господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 29 січня 2019 року

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.