РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2019 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Хіловської І. Д.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №927/736/18

за первісним позовом: Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ», вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014

до відповідача: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ», вул. Чкалова, 36, м. Ічня, Чернігівська область, 16703

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГРОФІРМА «МАЯК», вул. Шевченка, б.6, с. Лихачів, Носівський район, Чернігівська область, 17111

про звернення стягнення на заставне майно

за зустрічним позовом: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ», вул. Чкалова, 36, м. Ічня, Чернігівська область, 16703

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ», вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014

про визнання припиненими договорів застави та про зобов'язання вчинити певні дії

у присутності представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Срібного В.А. - адвоката (ордер серії АА № 095232 від 16.01.2019);

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Кривошеї Є.В. - адвоката (довіреність від 17.10.2017);

від 3-ї особи: Калініна І.М. - адвоката (довіреність від 21.05.2018).

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 26.12.2018 по 16.01.2019 та з 16.01.2019 по 18.01.2019.

В судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Обмачівські Зорі» про звернення стягнення на заставне майно на підставі договорів застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013 та додаткових угод до них.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що між ним та відповідачем укладено договори застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013 з додатковими угодами до них, якими забезпечені вимоги банку, що випливають з договору кредитної лінії № 11/КЛ/13 від 28.05.2013, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеного позивачем з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГРОФІРМА «МАЯК».

В зв'язку із наявністю у позичальника заборгованості в сумі 16344426грн.73коп. за вказаним договором кредитної лінії, позивач за первісним позовом просить в рахунок часткового погашення цієї заборгованості звернути стягнення на заставлене майно за договорами застави, заставодавцем по яких є відповідач.

Відповідач за первісним позовом - ТОВ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» проти позову заперечує, зазначаючи, що для забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником були укладені іпотечні договори, договори застави. Крім того, забезпечувальні договори застави та договір поруки були укладені між банком і самим відповідачем у справі.

За твердженням відповідача, позивач 11 квітня 2018 року направив позичальнику вимогу №01304/51 про погашення заборгованості за кредитним договором, а також вимоги №01304/59, №01304/60, №01304/61 про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічна вимога за № 01304/79 про погашення заборгованості за кредитним договором та повідомлення від 20.04.2018 № 01304/74, №01304/75, №01304/76 про порушення зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет застави були направлені банком на адресу відповідача.

В подальшому, як стверджує відповідач, позивач 20 та 21 червня 2018 року зареєстрував право власності на об'єкти нерухомості, які були предметом іпотеки за іпотечними договорами, укладеними між позивачем та позичальником.

Таким чином, на думку відповідача, набувши у власність предмети іпотеки, позивач реалізував право на звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Відтак, вважає відповідач, в силу вимог ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» завершення позасудового врегулювання спору передбачає недійсність зобов'язань як до іпотекодавця, так і до майнового поручителя або поручителя, або до будь-якої особи, відповідальної перед кредитором, а тому основне зобов'язання боржника перед кредитором припинилось.

Оскільки основне зобов'язання за кредитним договором припинилось, тому, за твердженням відповідача, відповідно до ст.539 Цивільного кодексу України та ст.28 Закону України «Про заставу» припинена й застава.

Крім того, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджує про безпідставність нарахування позивачем процентів за користування кредитом до 16 серпня 2018 року включно, оскільки позивачем було направлено вимогу боржнику про дострокове погашення кредиту, що унеможливлює нарахування процентів після пред'явлення такої вимоги.

В ухвалі суду від 26.10.2018 про відкриття провадження у справі судом задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГРОФІРМА «МАЯК».

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за первісним позовом в письмових поясненнях від 30.11.2018 (т.3, а.с.14-25) зазначено про необгрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем реалізовано право на звернення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на об'єкти нерухомості на підставі укладених між банком та третьою особою іпотечних договорів. В зв'язку з цим, на думку третьої особи, в силу приписів ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» завершення позасудового врегулювання спору передбачає недійсність вимог іпотекодержателя як до іпотекодавця, так і до майнового поручителя

У відповіді на відзив від 23.11.2018 (т.2, а.с.217-224) позивач за первісним позовом заперечував щодо доводів відповідача про припинення зобов'язань за кредитним договором після завершення позасудового врегулювання спору шляхом отримання позивачем права власності на предмети іпотеки. При цьому позивач стверджував, що оскільки вартість іпотечного майна, отриманого банком у власність, є менше суми заборгованості по кредитному договору, тобто вся сума заборгованості не погашена, тому, враховуючи укладення між банком та відповідачем договорів застави, у банку виникло право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

12 листопада 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла зустрічна позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» про визнання такими, що припинені: договору застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрованого в реєстрі за №6867; договору застави №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013; договору застави №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013, укладених між ПАТ «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» та ТОВ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ», а також про зобов'язання ПАТ «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» подати заяви державному реєстратору про припинення обтяжень за договором застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013, договором застави №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013, договором застави №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013.

Ухвалою суду від 13.11.2018 по даній справі зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, ТОВ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» з посиланням на ст.509, 526, 593, 598-609 Цивільного кодексу України, ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку», ст.28 Закону України «Про заставу» стверджує, що внаслідок набуття банком права власності на предмети іпотеки припинились основні зобов'язання по кредитному договору. В зв'язку з припиненням основних зобов'язань припинились й забезпечувальні зобов'язання, тому, на думку позивача за зустрічним позовом, є припиненою застава за відповідними договорами. Крім того, позивач за зустрічним позовом стверджує, що внаслідок припинення застави у банку в силу Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» виник обов'язок подати держателю або реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру.

У відзиві на зустрічну позовну заяву банк, як відповідач за зустрічним позовом, проти позовних вимог заперечував, повторивши доводи та аргументацію своєї позиції, наведеної у первісній позовній заяві та у відповіді на відзив відповідача за первісним позовом. Додатково банк стверджує, що ним у письмових повідомленнях-попередженнях про звернення стягнення на предмет застави, які надсилались позивачу за зустрічним позовом, зазначено про намір банку скористатися своїм правом позасудового способу звернення стягнення на предмет застави шляхом набуття права власності на таке майно. Після спливу терміну для погашення кредиту заставодавцю надіслано повідомлення про передачу предметів застави у володіння та власність банку, в якому визначено місце, дату та час прийому-передачі заставного майна. Прибувши за вказаною у повідомленні адресою для приймання рухомого майна, працівники банку встановили відсутність цього майна. За твердженням відповідача за зустрічним позовом місце знаходження майна, яке є предметом застави за спірними договорами застави, невідоме, що перешкоджає банку у реалізації свого права на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна.

До початку підготовчого засідання, яке відбулось 22.11.2018, позивачем за зустрічним позовом через канцелярію суду подано заяву від 20.11.2018 про уточнення зустрічної позовної заяви, в якій ТОВ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» повідомляє про допущену в прохальній частині зустрічної позовної заяви помилку в частині стягнення з ПАТ «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» судових витрат зі сплати судового збору на користь ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК».

Розглянувши вказану заяву, вислухавши пояснення учасників справи, судом заява про уточнення зустрічної позовної заяви прийнята до уваги.

Підготовче провадження у даній справі закрито 20.12.2018, про що судом винесено відповідну ухвалу, занесену до протоколу судового засідання від 20.12.2018, та призначено розгляд справи по суті на 26.12.2018.

В судовому засіданні, яке відбулось 26.12.2018, оголошено перерву до 16.01.2019, а в судовому засіданні 16.01.2019 судом оголошено перерву до 18.01.2019.

В ході розгляду справи по суті представники сторін та 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за первісним позовом підтримали позовні вимоги як за первісним позовом, так й за зустрічним позовом, та підтримали свої позиції, викладені в інших заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які посилались сторони, та які входять до предмета доказування, оцінивши подані сторонами докази, суд ВСТАНОВИВ:

26 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» (заставодержатель за договором, позивач за первісним позовом у справі) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» (заставодавець за договором, відповідач за первісним позовом у справі) укладено договір застави №11/КЛ/13/З-4 (далі по тексту - договір застави З-4), в пункті 1.1. якого зазначено, що цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з договору кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013, укладеного між заставодержателем та ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК», а також договорів про внесення змін та доповнень, що можуть бути укладені до нього в майбутньому (в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, збільшення розміру (суми) Кредиту).

В п.1.3. договору застави З-4 сторонами передбачено вимоги, які заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави, зазначеного у п.2.1. цього ж договору.

Відповідно до п.2.1. договору застави З-4 предметом застави є рухоме майно: трактор колісний, марки КИЙ-14102, 2009 року випуску, заводський №011518, двигун №486867, шасі 608526, реєстраційний номер 07696 СВ, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ №675502, виданого 09.12.2009 Бахмацькою ІДТН; трактор колісний, марки КИЙ-14102, 2011 року випуску, заводський №013062, двигун №578929, шасі 663239, реєстраційний номер 14402 СВ, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії АС №134592, виданого 12.05.2011 Бахмацькою ІДТН; автомобіль марки ВАЗ, модель 212140-130-20, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА5656, колір синій, 2009 року випуску, реєстраційний номер СВ7300АО, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА 194287, виданого 06.11.2009 Бахмацьким відділенням РЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області.

Вказаний договір підписаний представниками сторін та 26.07.2013 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований в реєстрі за №6867.

26 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» (заставодержатель за договором, позивач за первісним позовом у справі) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» (заставодавець за договором, відповідач за первісним позовом у справі) укладено договір застави №11/КЛ/13/З-5 (далі по тексту - договір застави З-5), в пункті 1.1. якого зазначено, що цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з договору кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013, укладеного між заставодержателем та ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК», а також договорів про внесення змін та доповнень, що можуть бути укладені до нього в майбутньому (в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, збільшення розміру (суми) Кредиту).

В п.1.3. договору застави З-5 сторонами передбачено вимоги, які заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави, зазначеного у п.2.1. цього ж договору.

Відповідно до п.2.1. договору застави З-5 предметом застави є рухоме майно - поголів'я рогатої худоби загальною кількістю 355 штук, перелік якої викладений в додатку №1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з п.2.2. цього ж договору предмет застави належить заставодавцю на праві власності та обліковується на балансі заставодавця.

Договір застави З-5 підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитками печаток сторін договору, що в силу п.8.1. цього договору свідчить про набрання ним чинності.

В додатку №1 до договору застави №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013 наведено перелік майна, що є предметом застави за цим договором, а саме: перелік поголів'я рогатої худоби із зазначенням ідентифікаційних номерів тварин, кличок, дат народження, серії та номерів паспортів ВРХ. Вказаний перелік підписаний представниками сторін договору застави З-5 та засвідчений відбитками печаток сторін.

26 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» (заставодержатель за договором, позивач за первісним позовом у справі) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» (заставодавець за договором, відповідач за первісним позовом у справі) укладено договір застави №11/КЛ/13/З-6 (далі по тексту - договір застави З-6), в пункті 1.1. якого зазначено, що цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з договору кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013, укладеного між заставодержателем та ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК», а також договорів про внесення змін та доповнень, що можуть бути укладені до нього в майбутньому (в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру процентів за користування кредитом, збільшення строку повернення кредиту, збільшення розміру (суми) Кредиту).

В п.1.3. договору застави З-6 сторонами передбачено вимоги, які заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави, зазначеного у п.2.1. цього ж договору.

Відповідно до п.2.1. договору застави З-6 предметом застави є рухоме майно - машини та обладнання, перелік якого викладений в додатку №1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з п.2.2. цього ж договору предмет застави належить заставодавцю на праві власності та обліковується на балансі заставодавця.

Договір застави З-6 підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитками печаток , що в силу п.8.1. цього договору свідчить про набрання ним чинності.

В додатку №1 до договору застави №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013 наведено перелік майна, що є предметом застави за цим договором, а саме: сівалка СПУ-6Д, зав№8086, дата вводу в експлуатацію 2008; сівалка СЗ-5,4 без ТУ б/с, зав №33-11, дата вводу в експлуатацію 2011; сівалка SPP-8 FS (сівалка СПЧ-8), зав№4788, дата вводу в експлуатацію 2011; причіпний змішувач кормів MAGNUM 900, зав№1850, дата вводу в експлуатацію 2007; причіпка дискова косарка-плющилка ЕС3200CRi, зав№749941, дата вводу в експлуатацію 2008; рулонний прес підбирач RH 1250 (krone), зав№753088, дата вводу в експлуатацію 2008.

Вказаний перелік підписаний представниками сторін договору застави З-6 та засвідчений відбитками печаток сторін.

У всіх трьох вищенаведених договорах застави містяться аналогічні умови щодо визначення обсягу основного зобов'язання, яке забезпечується заставою, а саме: в п.1.1. договорів застави зазначається, що основне зобов'язання полягає у поверненні позичальником - ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК» - кредитних коштів, наданих останньому у формі мультивалютної кредитної лінії з лімітом у розмірі еквівалентному сумі 18000000грн., зі строком повернення - до 27.02.2015, та сплати процентів за користування кредитом, нарахованих із застосуванням процентних ставок у розмірах: 23% річних у гривні, 12,8% річних у доларах США та 12,5% річних у євро.

В подальшому, 18 березня 2015 року до договорів застави №11КЛ/13/З-4 від 26.07.2013, №11КЛ/13/З-5 від 26.07.2013 та №11КЛ/13/З-6 від 26.07.2013 між ПАТ «Комерційний банк «Преміум» та ТОВ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» укладені додаткові договори про внесення змін №1, за умовами якого сторони домовились внести зміни до пункту 1.1. кожного з договорів застави в частині визначення строку повернення кредиту за основним зобов'язанням та процентних ставок за користування кредитом.

Всі інші умови договорів застави, що не зазнали змін, залишилися чинними і без змін, про що міститься відповідне застереження в кожному із цих додаткових договорів.

Отже, аналіз змісту вищенаведених договорів застави з урахуванням внесених до них змін свідчить, що вони укладені між позивачем та відповідачем за первісним позовом з метою забезпечення виконання основного зобов'язання, а саме виконання ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК» (третьою особою у справі) зобов'язань за договором кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013 (далі по тексту - кредитний договір).

Надаючи оцінку основному зобов'язанню, яке забезпечувалось договорами застави, укладеними між позивачем та відповідачем за первісним позовом, суд виходить з такого.

Договір кредитної лінії №11/КЛ/13 (далі по тексту - кредитний договір), на підставі якого виникли основні зобов'язання, що забезпечені заставою, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум» (банк за договором, позивач за первісним позовом у справі) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГРОФІРМА «МАЯК» (позичальник за договором, третя особа у справі) 28 травня 2013 року.

Відповідно до умов цього договору банк зобов'язувався надати позичальнику в порядку та на умовах цього договору мультивалютну відновлювальну кредитну лінію, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути (погасити) банку суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, а також виконувати інші зобов'язання, передбачені цим договором та чинним законодавством України. Загальний ліміт мультивалютної кредитної лінії встановлюється у розмірі, еквівалентному 18000000 (вісімнадцять мільйонів)грн.00коп. (п.1.1. договору).

В пункті 1.2. кредитного договору визначено цільове призначення кредиту - поповнення обігових коштів.

Згідно з п.1.3. кредитного договору сторонами договору при його укладенні визначено кінцевий термін повного та остаточного повернення (погашення) позичальником кредиту - 27 лютого 2015 року.

За користування кредитними коштами в межах встановленого строку користування кредитом сторонами залежно від валюти кредиту встановлено процентну ставку за кредитом в таких розмірах: 23% річних - у гривні; 12,8% річних - у доларах США; 12,5% річних - у євро. При розрахунку процентів враховується перший день користування кредитом і не враховується останній день користування кредитом (п.1.4. договору).

В пункті 1.5. кредитного договору сторонами обумовлено строки та порядок сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, не пізніше 05 робочого дня місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.3. ст.1 цього договору, в день дострокового повернення кредиту. Або в останній день дії цього договору у разі його розірвання.

Згідно з п.2.1. кредитного договору банк надає позичальнику в користування грошові кошти в сумі, на строки та цілі, визначені цим договором, шляхом перерахування коштів, зазначених в письмовій заявці Позичальника, але не більше суми кредиту, встановленої в п.1.1. ст.1 цього договору, з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника.

Датою надання банком позичальнику кредиту вважається дата списання грошових коштів з позичкового рахунку позичальника (п.2.3. договору).

В пунктах 2.6., 2.8. кредитного договору сторонами узгоджено, що проценти за користування кредитом у національній валюті нараховуються виходячи із умов, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці (методом «факт/факт»). У разі ненадходження платежів від позичальника у встановлені цим договором строки суми несплачених в строк платежів перераховуються на рахунок обліку прострочених кредитів та прострочених процентів.

Відповідно до п.п.3.3.12. кредитного договору позичальник зобов'язувався на першу вимогу банку достроково повернути кредит та сплатити нараховані проценти, штрафні санкції, та повністю виконати інші зобов'язання за цим договором відповідно до п.п.3.2.5. ст.5 цього кредитного договору.

В статті 4 кредитного договору сторонами передбачено, що для забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат банку, останній укладає договори іпотеки, застави і поруки, зокрема, в термін до 23.08.2013 договір застави сільськогосподарської техніки (6 одиниць), що належить ТОВ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ», заставною вартістю 753026грн. (п.4.1.7. кредитного договору в первісній редакції); в термін до 23.08.2013 договір застави транспортних засобів (3 одиниці), що належить ТОВ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ», заставною вартістю 308295грн., який має бути нотаріально посвідчений (п.4.1.9. кредитного договору в первісній редакції); в термін до 23.08.2013 договір застави великої рогатої худоби (355 голів), що належать ТОВ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ», заставною вартістю 2191614грн. (п.4.1.10 кредитного договору в первісній редакції).

Відповідно до п.8.6. кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії примірника договору кредитної лінії № 11/КЛ/13 від 28.05.2013, договір підписаний його сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності.

В подальшому між банком та позичальником укладені додаткові угоди № 1 від 08.08.2013, № 2 від 15.08.2013, № 3 від 19.12.2013, № 4 від 20.12.2013, № 5 від 07.03.2014, № 6 від 31.03.2014, № 7 від 01.09.2014, № 8 від 27.02.2015, № 9 від 28.01.2016 до договору кредитної лінії № 11/КЛ/13 від 28.05.2013, за умовами яких сторонами договору вносились зміни щодо суми ліміту кредитної лінії, терміну остаточного повернення кредиту та відсоткових ставок за користування кредитними коштами. При цьому, суд звертає увагу, що зміни до п.4.1. ст.4 кредитного договору, які вносились внаслідок укладення вищезазначених додаткових угод, жодним чином не вплинули на умови щодо укладення договорів застави з ТОВ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ».

16 червня 2017 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №10 до договору кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013 (далі по тексту - додаткова угода №10), відповідно до якої сторони:

- домовились здійснити перерахунок процентів, нарахованих та несплачених за кредитним договором з 01.04.2016 по 31.05.2017 включно, виходячи з розміру процентної ставки - 19,5% річних;

- визначили графік погашення процентів, нарахованих та несплачених за 01.04.2016 по 31.05.2017 включно, а саме - в день укладення цієї додаткової угоди в сумі не меншій 1143934грн.70коп., в строк до 27.06.2017 включно в сумі не меншій 2669180грн.97коп.;

- з урахуванням раніш внесених змін до договору кредитної лінії встановили загальний ліміт мультивалютної кредитної лінії в розмірі 18000000грн.;

- встановили кінцевий термін (дату) остаточного повернення (погашення) кредиту до 14 червня 2018 року включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами договору або чинним законодавством України, та визначили графік зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінію: в період з 16.06.2017 по 27.02.2018 сума до погашення кредиту (зменшення ліміту кредитування) мала становити 1400000грн., в період з 28.02.2018 по 29.03.2018 сума до погашення кредиту (зменшення ліміту кредитування) мала становити 1400000грн., в період з 30.03.208 по 26.04.2018 сума до погашення кредиту (зменшення ліміту кредитування) також мала становити 1400000грн., в період з 27.04.2018 по 14.06.2018 остаточна сума до погашення кредиту визначена в розмірі 13800000грн.;

- змінили розміри процентних ставок за користування кредитом: 19,5% річних - у гривні, по 16,0% процентів річних - у доларах США і євро.

В п.6 вказаної додаткової угоди сторони передбачили обов'язок позичальника в строк до 04.07.2017 року включно внести відповідні зміни до всіх договорів забезпечення, зазначених в п.4.1. статті 4 «Забезпечення» кредитного договору, щодо змін умов кредитування, передбачених в цій додатковій угоді, крім договору поруки №11/КЛ/13/П-2 від 28.05.2013, зміни до якого необхідно внести не пізніше 26.06.2017 включно. У разі повного або часткового невиконання зазначених вище умов, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за цим кредитним договором є 05 липня 2017 року включно.

Згідно з п.8 додаткової угоди №10 від 16.06.2017 всі інші умови кредитного договору, що не зазнали змін за цією угодою, залишаються чинними та без змін, та сторони підтверджують свої зобов'язання за ними. Станом на дату укладення цієї додаткової угоди банк не має до позичальника жодних претензій щодо виконання умов кредитного договору.

Як зазначено у п.9 даної додаткової угоди, вона є невід'ємною частиною договору кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013, набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитним договором.

Доказів розірвання або визнання недійсними в судовому порядку як договору кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013 так і додаткових угод до нього на час розгляду даної справи сторонами не надано.

Отже, правовідносини, які виникли між позивачем за первісним позовом та третьою особою на підставі договору кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013, є кредитними і регулюються нормами § 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з п.2.1. кредитного договору позивач за первісним позовом прийняв на себе зобов'язання надати позичальнику в користування грошові кошти в сумі, на строки та цілі визначені цим договором, шляхом перерахування коштів, зазначених у письмовій заявці позичальника, але не більше суми кредиту, встановленої в п.1.1. ст.1 договору з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, виписки по особовим рахункам позичальника за кредитним договором - ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК», банком виконані зобов'язання за цим договором в частині надання кредиту в сумі 18000000(вісімнадцять мільйонів)грн., яка не перевищує загальний ліміт мультивалютної кредитної лінії.

Даний факт в ході вирішення спору ніким з учасників не заперечувався.

В силу ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом п.1.3. кредитного договору в редакції додаткової угоди №10 ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК», як позичальник, зобов'язувалось повернути кредит в термін до 14.06.2018 включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами кредитного або чинним законодавством України, але з урахуванням визначеного сторонами кредитного договору графіку зменшення ліміту заборгованості.

Крім того, згідно з п.3.3.2. кредитного договору позичальник зобов'язувався належним чином виконувати всі зобов'язання за цим договором, у т.ч. своєчасно та в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти у розмірі та строк, встановлений цим договором, суворо дотримуватися умов цього договору.

Як встановлено судом вище, умова щодо строку сплати процентів міститься в п.1.5. кредитного договору, згідно з якою сторонами передбачено, що сплата процентів за користування кредитом має відбуватися щомісячно не пізніше 05 робочого дня місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності до п.1.3. ст.1 цього договору, в день дострокового повернення кредиту, або в останній день дії цього договору у разі його розірвання.

В п.1.3. кредитного договору в редакції додаткової угоди №10 від 16.06.2017 сторонами цього договору встановлено, що кінцевий термін (дата) остаточного повернення (погашення) кредиту є 14 червня 2018 року, якщо такий термін не наступить раніше з передбачених договором або чинним законодавством підстав. Водночас сторонами кредитного договору узгоджено графік зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією з визначенням періоду сплати чергових платежів та сум, які позичальник мав сплачувати у такі періоди для зменшення ліміту кредитування.

Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В п.3.2.5 кредитного договору також передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом та повного виконання інших зобов'язань за цим договором у разі настання одного із випадків, зокрема, при невиконання або неналежному виконанні позичальником будь-якого з зобов'язань, визначених цим договором, договорами забезпечення або будь-якими іншими договорами, укладеними між банком і позичальником.

За твердженням позивача за первісним позовом, позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим банком на адресу позичальника (третьої особи у справі) направлено вимогу щодо погашення заборгованості від 11.04.2018 №01304/51.

Як вбачається із змісту вимоги щодо погашення заборгованості від 11.04.2018 №01304/51, яка адресована ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АГРОФІРМА «МАЯК» (т.1, а.с.291), банк, стверджуючи про наявність простроченої заборгованості по кредитному договору в сумі 1400000грн. та наявність строкової заборгованості в сумі 16600000грн., заявив вимогу про виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та погашення всієї суми заборгованості в строк до 01.05.2018.

Факт отримання вимоги банку про погашення заборгованості третьою особою не заперечувався.

Як зазначає позивач за первісним позовом у позовній заяві, вимога щодо погашення заборгованості залишилась позичальником без задоволення.

Відтак, за твердженням банку, позичальником (третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за первісним позовом) зобов'язання за кредитним договором у строк, встановлений банком у вимозі про дострокове погашення кредиту, не виконані.

Як зазначає позивач у позовній заяві, станом на 17.08.2018 за позичальником обліковувалась заборгованість за кредитом в загальній сумі 16344426грн.73коп., з яких: 15613560грн.91коп. заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 730865грн.82коп. - заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках.

В зв'язку з тим, що, на думку позивача за первісним позовом, позичальник за кредитним договором наявну у нього заборгованість не сплатив, тобто зобов'язання належним чином не виконав, позивач з посиланням на укладені між ним та відповідачем за первісним позовом договори застави просить в рахунок погашення існуючої заборгованості звернути стягнення на заставлене майно.

Отже, спір у даній справі стосується права позивача одержати задоволення своїх вимог з вартості заставленого майна.

Правовідносини, що виникають з приводу застави, регулюються §6 глави 49 Цивільного кодексу України, Законом України «Про заставу» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

За приписами ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору, є одним з видів забезпечувальних обтяжень.

За змістом ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України застава є однім із видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

В силу ч.1 ст.574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Аналогічним чином правова природа застави та підстави її виникнення визначаються у Законі Україні «Про заставу», який є спеціальним законом щодо спірних правовідносин.

Аналіз норм, які містяться в ст. 590 Цивільного кодексу України та ст.20 Закону України «Про заставу» свідчать, що підставою для звернення заставодержателем стягнення на предмет застави є факт невиконання основного зобов'язання, яке забезпечене заставою.

Таким чином, для вирішення спору щодо звернення стягнення на предмет застави є необхідним встановлення факту невиконання боржником основного зобов'язання, а відтак й наявність та розмір заборгованості.

Виходячи із змісту ст.526, 530 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов'язання є його виконання відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також в строки, встановлені зобов'язанням.

Як встановлено судом вище, факт видачі кредиту позичальнику в сумі 18000000грн., яка не перевищує ліміту кредитної лінії, підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем за первісним позовом.

Відповідно до п.1.3. кредитного договору в редакції додаткової угоди №10 від 16.06.2017 до цього договору, кінцевим терміном (датою) остаточного повернення (погашення кредиту) є 14 червня 2018 року, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або чинним законодавством України.

Водночас, в п.6 додаткової угоди №10 від 16.06.2017 до кредитного договору сторонами встановлено обов'язок позичальника в строк до 04.07.2017 включно внести відповідні зміни до всіх договорів забезпечення, зазначених в п.4.1. статті 4. «ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ» кредитного договору, щодо змін умов кредитування, передбачених в цій додатковій угоді, крім договору поруки №11/КЛ/13/П-2 від 28.05.2013, зміни до якого необхідно внести не пізніше 26.02.2017 включно. У разі повного або часткового невиконання зазначених вище умов, терміном (датою) остаточного повернення кредиту та погашення у повному обсязі заборгованості за цим кредитним договором є 05 липня 2017 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що в додатковій угоді № 10 від 16.06.2017 поряд з визначенням кінцевого терміну остаточного повернення кредиту (14.06.2018) сторонами встановлено умову, за якою строк повернення кредиту може бути скороченим до 05.07.2017. Такою умовою є невнесення позичальником у строк до 04.07.2017 відповідних змін до всіх договорів забезпечення, перелік яких наведений у п.4.1. ст.4 «ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ» кредитного договору.

В ході розгляду справи ані позивачем за первісним позовом, ані відповідачем за первісним позовом, ані третьою особою не надано суду доказів, які підтверджують факт внесення позичальником за кредитним договором до 04.07.2017 або пізніше відповідних змін до всіх договорів забезпечення, визначених у п.4.1. кредитного договору.

Отже, враховуючи положення п.1.3. кредитного договору в редакції додаткової угоди №10 від 16.06.2017 та п.6 цієї додаткової угоди, суд доходить висновку, що невиконання позичальником зобов'язань, викладених у абз.1 п.6 додаткової угоди № 10, свідчить про настання іншого терміну остаточного повернення кредиту - 05 липня 2017 року.

Відтак, виходячи із вищевикладеного, позичальник за кредитним договором був зобов'язаний повернути кредитні кошти в сумі 18000000грн. не пізніше 05 липня 2017 року.

За таких обставин, суд не приймає до уваги твердження позивача за первісним позовом, що вимога від 11.04.2018 №01304/51 щодо погашення заборгованості, яка надсилались ним на адресу позичальника, є вимогою про дострокове повернення кредиту, оскільки на момент її надсилання кінцевий строк повернення кредитних коштів вже настав.

В свою чергу з цієї ж підстави не приймається судом до уваги і твердження як відповідача за первісним, так й третьої особи, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором в частині повернення кредиту в повному обсязі був змінений банком шляхом пред'явлення позову до суду, за яким Господарським судом Чернігівської області було відкрите провадження у справі №927/1148/17, тобто з 13.12.2017.

Учасниками справи не надано суду доказів, які б підтверджували факт повернення позичальником кредиту в сумі 18000000грн. у строк до 05.07.2017.

Крім того, відповідно до п.1.5. кредитного договору, сторонами встановлено порядок та строк сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, не пізніше 05 робочого дня місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, в день дострокового повернення кредиту, або в останній день дії цього договору у разі його розірвання.

Тобто, позичальник був зобов'язаний сплачувати нараховані проценти за користування кредитом щомісяця.

Із наданого позивачем за первісним позовом до матеріалів справи розрахунку заборгованості за процентами позичальника ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК» за договором кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013 (т.3, а.с.156-165) вбачається, що позичальником сплачувались проценти за користування кредитом в сумі 1250032грн.06коп. - 13.05.2016, та в сумі 1143934грн.70коп. - 20.06.2017, що також підтверджується виписками по особовим рахункам позичальника (т.1, зворотна сторона а.с.106, зворотна сторона а.с.114).

Інших доказів сплати позичальником нарахованих процентів за користування кредитом у строки, визначені в кредитному договорі, сторонами суду не надано.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідачем за первісним позовом та третьою особою не надано суду належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може дійти беззаперечного висновку про повернення позичальником за кредитним договором у строк до 05.07.2017 суми кредиту в повному обсязі та суми нарахованих процентів, тому суд доходить висновку про доведеність позивачем факту існування заборгованості за договором кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013, тобто факту невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Проте, встановлюючи фактичну суму заборгованості за кредитним договором, суд враховує таке.

Матеріалами справи, а саме: витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2018 та від 21.06.2018 (т.2, а.с.137-155) підтверджується, що 20 та 21 червня 2018 року банком зареєстровано право власності на об'єкти нерухомості, які були предметом іпотеки по іпотечному договору №11/КЛ/13/З-3 від 24.07.2013, укладеного між банком та третьою особою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрованого в реєстрі за №6780; іпотечному договору від 28.05.2013, укладеного між банком та третьою особою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., зареєстрованого в реєстрі за №847, іпотечному договору від 28.05.2013, укладеного між банком та третьою особою, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., зареєстрованого в реєстрі за №841, та забезпечували належне виконання зобов'язань по кредитному договору №11/КЛ/13 від 28.05.2013.

Вказаний факт також підтверджується листом банку на адресу третьої особи від 16.07.2018 № 01304/147 (т.2, а.с.134).

Як вбачається зі Звітів про експертну оцінку ринкової вартості нежитлової нерухомості, проведеної 02.04.2018 суб'єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем Марковим Д.М. (т.2, а.с.237-246), загальна вартість всіх об'єктів нежитлової нерухомості становила 8873455грн.71коп.

Із наданого позивачем за первісним позовом до матеріалів справи розрахунку заборгованості за процентами позичальника ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК» за договором кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013 (т.3, а.с.156-165) вбачається, що банком 27.06.2018 проведено зарахування 6487016грн.62коп. на погашення процентів за користування кредитом, нарахованих станом на 20.06.2018, а решта суми - 2386439грн.09коп. направлена на погашення основної кредитної заборгованості по кредитному договору №11/КЛ/13 від 28.05.2013, про що свідчить виписка по позичковому рахунку від 27.06.2018 (т.1, зворотна сторінка а.с.101).

Саме враховуючи вартість набутих у власність предметів іпотеки, позивач за первісним позовом стверджує, що загальна заборгованість позичальника за кредитним договором становить 16344426грн.73коп., з яких: 15613560грн.91коп. - сума основної заборгованості, а 730865грн.82коп. - сума несплачених процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 21.06.2018 по 16.08.2018.

Проте, з такою позицією суд не погоджується з огляду на таке.

Право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, передбачається ст.1048 Цивільного кодексу України. При цьому, за змістом даної норми, розмір і порядок одержання процентів встановлюються сторонами саме в договорі, а у разі відсутності такої домовленості розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Аналіз п.1.5. кредитного договору свідчить, що в ньому містяться умови щодо порядку сплати процентів за користування кредитом - щомісяця не пізніше 5 робочого дня місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, в день дострокового повернення кредиту, або в останній день дії цього договору у разі його розірвання.

Тобто суд доходить висновку, що сторони погодили порядок сплати процентів - щомісячні платежі, та строк їх сплати - не пізніше 5 робочого дня кожного місяця, а також в день закінчення строку, на який надано кредит.

Будь-які умови щодо нарахування процентів за користування кредитом поза межами встановленого договором строку кредитування в кредитному договорі відсутні.

Отже, суд вважає, що в день настання узгодженого сторонами строку повернення кредиту - 05.07.2017, позичальник був зобов'язаний повернути всю заборгованість за кредитом разом зі сплатою нарахованих процентів за користування кредитом.

Відтак, припис абз.2 ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення кредиту у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідна правова позиція щодо кредитних правовідносин викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, яка застосовується судом в силу приписів ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, в цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, оскільки, як встановлено судом вище, строк повернення кредиту за договором кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013 настав 05 липня 2017 року, тому нарахування банком процентів за користування кредитом після цієї дати - з 06.07.2017 до 16.08.2018 є неправомірним.

Посилання позивача на п.5.6. кредитного договору в частині встановлення відповідальності позичальника у вигляді нарахування банком процентів за фактичне користування кредитом судом відхиляються, оскільки відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яким є зобов'язання по сплаті процентів за користування кредитом, встановлена ст.625 Цивільного кодексу України у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. В кредитному договорі його сторонами не встановлено розміру процентів річних, який банк має право нараховувати за прострочення виконання позичальником виконання будь-якого грошового зобов'язання, зокрема, зі сплати процентів за користування кредитом. При цьому суд зауважує, що проценти за користування кредитом є частиною основного зобов'язання у кредитних відносинах й не є тотожними за своєю природою процентам річних, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, як міра відповідальності за порушення окремого зобов'язання - грошового.

Згідно з даними розрахунку заборгованості за процентами позичальника ТОВ АГРОФІРМА «МАЯК» за договором кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013 станом на 05.07.2017 сума нарахованих процентів за користування кредитом (з урахуванням сплачених позичальником в 2016 та в 2017 роках процентів в сумі 2393966грн.76коп.) становить 3005756грн.35коп.

Враховуючи, що позивачем за первісним позовом за рахунок вартості предметів іпотеки було погашено проценти, які неправомірно нараховані за період з 06.07.2017 по 20.06.2018, тому суд доходить висновку, що з вартості предметів іпотеки на погашення заборгованості по процентах мало бути направлено 3005756грн.35коп., а решту суми - 5867699грн.36коп. (8873455грн.71коп. - 30057556грн.35коп.) належало направити на погашення основного боргу (тіла кредиту). При цьому суд враховує, що позивачем за первісним позовом не надано суду будь-яких доказів погашення за рахунок вартості іпотечного кредиту інших платежів, які могли бути нараховані за умовами кредитного договору.

Таким чином, приймаючи до уваги не надання відповідачем за первісним позовом будь-яких належних та допустимих доказів які б підтверджували сплату позичальником кредитної заборгованості в повному обсязі, суд вважає, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості по кредиту в сумі 12132300(дванадцять мільйонів сто тридцять дві тисячі триста)грн.64коп., а не 15613560грн.91коп., як стверджує позивач за первісним позовом. Водночас, наявність 730865грн.82коп заборгованості по процентах за користування кредитом, нарахованих позивачем за первісним позовом за період з 21.06.2018 по 16.08.2018, не підтверджується матеріалами справи в силу неправомірності нарахування банком процентів за вказаний період.

За таких обставин, сума заборгованості по кредитному договору становить 12132300грн.64коп.

Судом відхиляється позиція відповідача за первісним позовом, яка підтримана також й третьою особою, щодо повного припинення основного зобов'язання за кредитним договором внаслідок задоволення банком своєї вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За загальними нормами цивільного законодавства зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного кодексу України).

Отже, у кредитних правовідносинах про належне виконання зобов'язання можна говорити у випадках, коли сума отриманого кредиту повністю у встановлений кредитним договором строк повернута позичальником банку, та сплачені нараховані відсотки, і після цього на підставі ст.599 Цивільного кодексу України, кредитні зобов'язання припиняються.

Відповідачем за первісним позовом та третьою особою не заперечувалось правомірність звернення банком стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмети іпотеки. При цьому суд звертає увагу, що ані відповідачем, ані третьою особою, як позичальником за кредитним договором, не надано суду доказів, які б спростовували висновки звітів про оцінку нерухомого майна.

Згідно із дефініціями, наведеними у ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання, предметом якого є нерухоме майно.

В силу ст.33 цього ж Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, якщо внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки вимоги кредитора за основним зобов'язанням задовольняються в повному обсязі, тільки в такому випадку основне зобов'язання вважається виконаним і зобов'язання вважається припиненим.

Водночас, як встановлено судом вище, вартості предметів іпотеки, яка була визначена на підставі оцінки цих об'єктів суб'єктом оціночної діяльності на момент набуття банком права власності на предмети іпотеки, не вистачило на погашення всієї суми заборгованості. Тобто, суму отриманого кредиту в повному обсязі позичальником банку не сплачено, що свідчить про невиконання на день вирішення спору основного зобов'язання за кредитним договором.

Відтак суд не знаходить правових підстав для ствердження про припинення основного зобов'язання після використання банком свого права на звернення стягнення на предмети іпотеки.

Посилання відповідача за первісним позовом на приписи ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, судом відхиляються оскільки зазначені положення цієї статті не поширюються на правовідносини щодо права отримання задоволення вимог кредитора за рахунок іншого заставленого майна, які виникли у даному випадку між сторонами. Зобов'язання за кредитним договором не припинились в силу його невиконання, а вартості набутих банком у власність предметів іпотеки не вистачило на погашення боргу в повному обсязі, тому кредитор за приписами ст.591 Цивільного кодексу України та ч.7 ст.47 Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення всієї заборгованості.

Відповідна правова позиція щодо застосування ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №761/17280/16-ц.

Слід зазначити, що нормами чинного законодавства право кредитора на забезпечення належного виконання боржником основного зобов'язання декількома видами забезпечення не обмежується. Укладення кредитором інших забезпечувальних договорів, при цьому не тільки з боржником, а й з майновим поручителем, не суперечить законодавству.

Оскільки забезпечувальне зобов'язання носить додатковий, а не альтернативний основному зобов'язанню характер, тому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Отже, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем (кредитором) права власності на нього, кредитор не втрачає права вимоги до боржника або майнового поручителя щодо одержання задоволення порушеного основного зобов'язання за рахунок іншого виду забезпечення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №910/2535/18.

В силу ч.1, 2 ст.590 Цивільного кодексу України та ст.20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

В п.5.1. договору застави З-4 сторонами визначені випадки, у разі настання яких заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (як в цілому та і на будь-яку його частину), його реалізацію та одержання задоволення своїх вимог з вартості предмета застави (в цілому чи будь-якої його частини), зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, що випливають з кредитного договору (в тому числі, але не виключно, щодо повернення кредиту або його частини в строк, передбачений кредитним договором, та/або сплати процентів за користування кредитом та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором.

Згідно з п.5.2. договору застави З-4 звернення стягнення на предмет застави (в цілому чи на будь-яку його частину) відбувається на підставі рішення суду або в позасудовому порядку або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

В договорі застави З-5 порядок звернення стягнення на предмет застави та його реалізації передбачений в розділі 5, в п.5.1. якого встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (як в цілому та і на будь-яку його частину), його реалізацію та одержання задоволення своїх вимог з вартості предмета застави (в цілому чи будь-якої його частини), зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, що випливають з кредитного договору (в тому числі, але не виключно, щодо повернення кредиту або його частини в строк, передбачений кредитним договором, та/або сплати процентів за користування кредитом та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором), а в п.5.2. сторонами договору зазначено, що звернення стягнення на предмет застави відбувається на підставі рішення суду або в позасудовому порядку, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов цього договору.

Випадок невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, що випливають з кредитного договору (в тому числі, але не виключно, щодо повернення кредиту або його частини в строк, передбачений кредитним договором, та/або сплати процентів за користування кредитом та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором) як підстава для виникнення у позивача за первісним позовом права звернення стягнення на предмет застави передбачений і в п.5.1. договору застави З-6. В п.5.2. цього ж договору сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет застави може відбуватися на підставі рішення суду або в позасудовому порядку.

Отже, звернення позивача за первісним позовом до суду з вимогами про звернення стягнення на предмети застави не суперечить приписам законодавства, що регулює правовідносини застави, та умовам договорів застави. При цьому, заставодержатель наділений правом на власний розсуд обирати порядок звернення стягнення на заставлене майно - на підставі рішення суду або у позасудовому порядку.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання позичальником основного зобов'язання за кредитним договором, тому у позивача за первісним позовом виникло право одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна на підставі договорів застави, укладених з відповідачем за первісним позовом.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначаються Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Суд звертає увагу, що на виконання приписів ст.11 цього Закону позивачем в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровані обтяження: 26.07.2013 на підставі договору застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013; 31.07.2013 на підставі договору застави №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013 та договору застави №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013, про що свідчить Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 02.11.2018 (т.2, а.с.173-177).

Відповідно до ч.1,3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з ч.1 ст. 27 вищевказаного Закону, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Позивач за первісним позовом на адресу відповідача за первісним позовом надсилав повідомлення № 01304/74 від 11.04.2018, № 01304/75 від 11.04.2018, № 01304/76 від 11.04.2018 про порушення зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмети застави за договорами застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013.

Одночасно з надсиланням відповідачу за первісним позовом повідомлень позивачем 20.04.2018 зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна повідомлення про порушення зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет застави за всіма трьома договорами застави.

За змістом ч.2, 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, банком призначався день, час та місце для здійснення передачі заставленого майна (т.2, а.с.225).

Проте, за твердженням позивача за первісним позовом, у призначений час передача від відповідача за первісним позовом позивачу не відбулась.

Відповідачем за первісним позовом також не суду доказів, на підтвердження факту передачі в позасудовому порядку позивачу за первісним позовом заставленого майна.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що у встановлений Законом строк забезпечене заставою рухомого майна основне зобов'язання не виконано, а також майно, яке було предметом застави за кожним із трьох договорів, банку не передано.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для звернення стягнення на майно, яке є предметом договорів застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013, в рахунок погашення заборгованості в сумі 12132300грн.64коп.

Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» врегульовано порядок реалізація предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду.

Згідно з п.4 ч.2 даної статті у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Позивач за первісним позовом в позовній заяві при визначенні способу реалізації заставленого майна просив встановити такий спосіб шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки такий спосіб не суперечить приписам чинного законодавства, у суду відсутні підстави для встановлення іншого способу реалізації заставленого майна.

При вирішенні питання визначення початкової ціни предметів застави, за якою може бути здійснена подальша реалізації заставленого майна суд виходить з положень ч.2 ст. 591 Цивільного кодексу України, відповідно до якої початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Погоджуючись з початковою ціною, яку зазначив у позовній заяві позивач за первісним позовом, суд виходить з того, що на замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем Марковим Д.М. проведено експертну оцінку ринкової вартості сільськогосподарської техніки та великої рогатої худоби, що підтверджується відповідними звітами.

Відповідачем за первісним позовом контраргументи проти проведеної оцінки та визначеної вартості рухомого майна не наведені, заперечення не надані.

Відтак, початкова ціна предметів забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження визначається судом у таких сумах: трактор колісний, марки КИЙ-14102, 2009 року випуску, реєстраційний номер 07696 СВ - 14690грн. без ПДВ; трактор колісний, марки КИЙ-14102, 2011 року випуску, реєстраційний номер 14402 СВ - 19430грн. без ПДВ; автомобіль марки ВАЗ, модель 212140-130-20, тип - легковий універсал-В, 2009 року випуску, реєстраційний номер СВ7300АО - 39535грн. без ПДВ; поголів'я рогатої худоби в кількості 355 голів - 1453725грн. без ПДВ; сівалка СПУ-6Д, зав№8086 - 14400грн. без ПДВ; сівалка СЗ-5,4 без ТУ б/с, зав№33-11 - 11528грн. без ПДВ; сівалка SPP-8 FS (сівалка СПЧ-8), зав№4788 - 12448грн. без ПДВ; причіпного змішувача кормів MAGNUM 900, зав№1850 - 12320грн. без ПДВ; причіпки дискової косарки-плющилки ЕС3200CRi, зав№749941 - 16973грн. без ПДВ; рулонного преса підбирача RH 1250 (krone), зав№753088 - 9920грн. без ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом - ПАТ «Комерційний банк «ПРЕМІУМ» в частині звернення стягнення на заставлене майно, але враховуючи, що загальна сума заборгованості, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на заставлене майно, є меншою, ніж та, про яку зазначав позивач, то в цій частині позовні вимоги задовольняються частково.

Враховуючи задоволення позовних вимог за первісним позовом, у задоволенні позовних вимоги за зустрічним позовом має бути відмовлено з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України застава є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.572, ч.1 ст.574 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

За змістом ч.3 ст.2 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Отже, в силу похідного характеру застави існує залежність застави від основного зобов'язання (вимоги), оскільки застава завжди слідує долі основного зобов'язання, а тому підставою для припинення застави є припинення основного зобов'язання.

Відповідно до ч.1, 2 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Загальна умова припинення зобов'язання визначається у ст.599 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як судом зазначалось вище, виходячи із приписів ст.1049, 1054 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов'язань, що виникають з кредитного договору, є повернення позичальником отриманої суми кредиту та сплати нарахованих відсотків.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про заставу» та ст.593 Цивільного кодексу України застава припиняється, зокрема, у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що зобов'язання за договором кредитної лінії №11/КЛ/13 від 28.05.2013 в частині повернення суми кредиту в повному обсязі не виконані, а тому відсутні підстави для ствердження про припинення основного зобов'язання.

Суд критично відноситься до позиції позивача за зустрічним позовом щодо припинення основного зобов'язання внаслідок задоволення вимог кредитора за рахунок предметів іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, оскільки вартості предметів іпотеки, які банк отримав у власність, не вистачило на погашення всієї заборгованості, тобто вимоги кредитора за основним зобов'язанням в повному обсязі не задоволені, в зв'язку з чим відсутня обставина, яка зумовлює припинення основного зобов'язання.

При цьому суд вважає за необхідно відмітити, що припинення інших забезпечень основного зобов'язання, розмір якого є суттєвим при обранні кредитором видів забезпечення своїх вимог, при реалізації кредитором права застави на підставі одного із них суперечить принципу справедливості та розумності.

Посилання позивача за зустрічним позовом на ч.4 ст.36 Закону «Про іпотеку», як на визначену цим Законом підставу припинення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, залишається поза увагою суду, оскільки зі змісту даної норми слідує, що наслідком завершення позасудового врегулювання є недійсність наступних вимог кредитора (іпотекодержателя) до боржника щодо виконання основного зобов'язання лише в частині тих вимог, які задоволені за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки у відносинах між сторонами по даній справі, а саме: стосовно 8873455грн.71коп.

Таким чином, оскільки основне зобов'язання не припинилось, тому відсутні підстави для припинення забезпечувального зобов'язання - застави, яка виникла на підставі договорів застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013.

Суд вважає недоречним посилання позивача за зустрічним позовом на приписи ст.36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України від 03.07.2018, оскільки станом на день виникнення спору та його вирішення в суді Закон України від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» не введений в дію.

Відтак, суд не знаходить правових підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

В силу ч.5, 6 ст.43 Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем.

Згідно зі ст.44 цього ж Закону записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п'яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п'ятирічний строк.Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Отже, виходячи із наведених норм, суд доходить висновку, що заява про припинення обтяження подається обтяжувачем у разі настання підстав, при яких обтяження припиняється.

Припинення обтяження може відбуватися, зокрема, у разі припинення забезпечувального зобов'язання, на підставі якого виникло обтяження.

Оскільки, зобов'язання за договорами застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013, №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013 не припинились, відсутні підстави для припинення обтяження.

За таких обставин, суд вважає, що у відповідача за зустрічним позовом не виникло обов'язку подати заяви про внесення записів до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про припинення обтяжень, а відтак відсутні підстави для ствердження про порушення прав позивача за зустрічним позовом.

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судового збору за первісним позовом, судом при з'ясуванні сум судових витрат, які понесені позивачем, встановлено, що при поданні даного позову позивачем сплачено судовий збір лише в сумі 24074грн., яка обчислена позивачем за первісним позовом виходячи із визначеної ним початкової ціни продажу заставленого майна, на яке позивач просив звернути стягнення, та яка зазначена ним як ціна позову.

Проте, відповідно до ст. 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, або сумою, яка оспорюється.

Як вбачається із змісту позовних вимог, викладених в прохальній частині позовної заяви, позовні вимоги полягали у зверненні стягнення на заставлене майно в рахунок часткового погашення заборгованості, загальна сума якої складала 16344426грн.73коп. При цьому, позивачем не визначено конкретно суму заборгованості, яку він просив стягнути за рахунок заставленого майна. Відтак, суд доходить висновку, що позивачем за первісним позовом необгрунтовано визначено ціну позову, виходячи із зазначених ним сум початкової ціни продажу заставленого майна, а тому і сплачена ним сума судового збору є менше ніж належало до сплати. Всього за подання даного позову мало бути сплачено судовий збір в сумі 245166грн.40коп.

Оскільки позивачем сплачено лише 24074грн., тому задля усунення порушення порядку сплати судового збору з позивача за первісним позовом має бути стягнуто недоплачений ним судовий збір в сумі 221092грн.40коп.

Враховуючи, що позовні вимоги за первісним позовом задоволені частково з урахуванням загальної суми заборгованості, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на заставлене майно, тому судовий збір в сумі, пропорційної задоволеним вимогам, покладається на відповідача за первісним позовом, і з нього на користь позивача за зустрічним позовом належить стягнути 181984грн.51коп. судового збору.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом судом відмовлено в повному обсязі, тому судовий збір повністю покладається на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.74, 129, 163, 233, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

За первісним позовом:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» (вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014, ідентифікаційний код 35264721) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» (вул. Чкалова, 36, м. Ічня, Чернігівська область, 16703, ідентифікаційний код 33982961) про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ», вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014 (ідентифікаційний код 35264721) по договору кредитної лінії № 11/КЛ/13 від 28.05.2013 в сумі 12132300 (дванадцять мільйонів сто тридцять дві тисячі триста)грн. 64коп. основного боргу звернути стягнення на предмети застави, що належать ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ», вул. Чкалова, 36, м. Ічня, Чернігівська область, 16703 (ідентифікаційний код 33982961), а саме:

- за договором застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013 - трактор колісний, марки КИЙ-14102, 2009 року випуску, заводський №011518, двигун №486867, шасі 608526, реєстраційний номер 07696 СВ, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії АБ №675502, виданого 09.12.2009 Бахмацькою ІДТН; трактор колісний, марки КИЙ-14102, 2011 року випуску, заводський №013062, двигун №578929, шасі 663239, реєстраційний номер 14402 СВ, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії АС №134592, виданого 12.05.2011 Бахмацькою ІДТН; автомобіль марки ВАЗ, модель 212140-130-20, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА5656, колір синій, 2009 року випуску, реєстраційний номер СВ7300АО, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА 194287, виданого 06.11.2009 Бахмацьким відділенням РЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області.

Встановити спосіб реалізації предмета застави за договором застави №11/КЛ/13/З-4 від 26.07.2013 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною: трактора колісного, марки КИЙ-14102, 2009 року випуску, заводський № 011518, двигун №486867, шасі 608526, реєстраційний номер 07696 СВ - 14690грн. без ПДВ; трактора колісного, марки КИЙ-14102, 2011 року випуску, заводський № 013062, двигун №578929, шасі 663239, реєстраційний номер 14402 СВ - 19430грн. без ПДВ; автомобіля марки ВАЗ, модель 212140-130-20, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) ХТА5656, колір синій, 2009 року випуску, реєстраційний номер СВ7300АО - 39535грн. без ПДВ;

- за договором застави №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013 - поголів'я рогатої худоби загальною кількістю 355 штук, перелік якої наведений в додатку №1 до Договору №11/КЛ/13/З-5, що є невід'ємною частиною цього договору.

Встановити спосіб реалізації предмета застави за договором застави №11/КЛ/13/З-5 від 26.07.2013 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 1453725грн. без ПДВ;

- за договором застави №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013 - машини та обладнання, зокрема, сівалку СПУ-6Д, зав№8086, дата вводу в експлуатацію 2008; сівалку СЗ-5,4 без ТУ б/с, зав №33-11, дата вводу в експлуатацію 2011; сівалку SPP-8 FS (сівалка СПЧ-8), зав№4788, дата вводу в експлуатацію 2011; причіпний змішувач кормів MAGNUM 900, зав№1850, дата вводу в експлуатацію 2007; причіпку дискову косарку-плющилку ЕС3200CRi, зав№749941, дата вводу в експлуатацію 2008; рулонний прес підбирач RH 1250 (krone), зав№753088, дата вводу в експлуатацію 2008.

Встановити спосіб реалізації предмета застави за договором застави №11/КЛ/13/З-6 від 26.07.2013 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною: сівалки СПУ-6Д, зав№8086 - 14400грн. без ПДВ; сівалки СЗ-5,4 без ТУ б/с, зав№33-11 - 11528грн. без ПДВ; сівалки SPP-8 FS (сівалка СПЧ-8), зав№4788 - 12448грн. без ПДВ; причіпного змішувача кормів MAGNUM 900, зав№1850 - 12320грн. без ПДВ; причіпки дискової косарки-плющилки ЕС3200CRi, зав№749941 - 16973грн. без ПДВ; рулонного преса підбирача RH 1250 (krone), зав№753088 - 9920грн. без ПДВ.

У зверненні стягнення на предмет застави, що належить ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ», вул. Чкалова, 36, м. Ічня, Чернігівська область, 16703 (ідентифікаційний код 33982961) в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ», вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014 (ідентифікаційний код 35264721) по договору кредитної лінії № 11/КЛ/13 від 28.05.2013 в сумі 4212126 (чотири мільйони двісті дванадцять тисяч сто двадцять шість)грн.09коп., з яких 3481260 (три мільйони чотириста вісімдесят одна тисяча двісті шістдесят)грн.27коп. основного боргу та 730865 (сімсот тридцять тисяч вісімсот шістдесят п'ять)грн.82коп. процентів відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ», вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014 (ідентифікаційний код 35264721) в доход Державного бюджету (рахунок 3035 в Казначействі України (ЕАП), МФО 899998, отримувач УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030101, , код класифікації доходів бюджету 22030101) 221092грн.40коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ», вул. Чкалова, 36, м. Ічня, Чернігівська область, 16703 (ідентифікаційний код 33982961) на користь Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ», вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014 (ідентифікаційний код 35264721) 181984грн.51коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

За зустрічним позовом:

В задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОБМАЧІВСЬКІ ЗОРІ» (вул. Чкалова, 36, м. Ічня, Чернігівська область, 16703, ідентифікаційний код 33982961) до Публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» (вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014, ідентифікаційний код 35264721) про визнання припиненими договорів застави та про зобов'язання вчинити певні дії ВІДМОВИТИ ПОВНІСТЮ.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28 січня 2019 року.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т. Г. Оленич