ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.01.2019р. Справа №905/1538/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Сковородіної О.М., судді Тарапаті С.С., судді Величко Н.В.,

секретар судового засідання Нарожна М.С..

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі», м.Краматорськ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ

про стягнення 57 705 222, 80 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Демяненко О.І. - за довіреністю №198 від 08.01.2019р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5073 від 27.06.2018р.

від відповідача: Чумаков Д.В. - за довіреністю №17/43 від 07.09.2018р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5169 від 29.08.2018р.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі», м.Краматорськ звернувся до господарського суду Донецької області із позовною заявою (з урахуванням змісту заяви №51юр-345/18 від 28.11.2018р.) до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ про стягнення 57 705 222, 80 грн., а саме:

- суми боргу за спожиту активну електроенергію у період з лютого 2017 року по квітень 2017 року у сумі 30 767 508,76 грн.,

- суми пені, нарахованої з 27.12.2016р. по 23.05.2017р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у період з вересня 2016 року по квітень 2017 року у сумі 6 780 544,75 грн.,

- суми 3% річних, нарахованої з 27.12.2016р. по 26.11.2018р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у період з вересня 2016 року по квітень 2017 року у сумі 4 110 294,62 грн.,

- суми інфляційних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у період з вересня 2016 року по жовтень 2018 року у сумі 16 046 874,67 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №30200000 від 19.12.2008р. в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Крім того, наявність обставин несвоєчасної та не в повному обсязі оплати відповідачем вартості активної електричної енергії, спожитої у період з вересня по листопад 2016 року стало підставою для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві №17/1289-2289 від 01.12.2017р. проти задоволення позовних вимог заперечив з посиланням на те, що додатки №3.1, №3.2, №4, №10, №17 до договору №30200000 від 19.12.2008р. підписані невстановленою особою, бо неможливо встановити ані особу, яка підписала ці документи, ані її повноваження на їх підписання від імені постачальника; не можна встановити факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

У заяві №17/1291 від 01.12.2017р. Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» просило суд відстрочити виконання рішення у справі №905/1538/17 на три роки, в обґрунтуванням якого заявник посилався на наявність загрози банкрутства боржника при необхідності відразу виконати судове рішення перед ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі»; надзвичайні події, які суттєво вплинули на діяльність підприємства (форс-мажорні обставини); обставини, що утруднюють виконання рішення саме в даний момент і можливість його виконання. Зауважено, що підприємством приймаються заходи для подальшої можливості взаєморозрахунків із позивачем, до яких, у тому числі, віднесено у 2016 - 2017р. укладено довгострокові контракти, які дозволять збільшити оборотні кошти підприємства, поліпшити фінансове становище та відповідно провести розрахунок по заборгованості з контрагентами.

За змістом клопотання №18/1290 від 01.12.2017р. відповідач, з посиланням на скрутне фінансове становище підприємства та проведення антитерористичної операції на території Донецької області, просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки.

У запереченні б/н від 04.07.2018р. на заяву про відстрочку виконання рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» зазнчало, що посилання відповідача на тяжкий фінансовий стан підприємства, як на підставу для надання відстрочки не заслуговують на увагу, оскільки не є тією виключною обставиною, яка унеможливлює виконання зобов'язання, а є наслідком комерційного ризику відповідача та останній повинен нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності; зауважено на не менш тяжкому фінансовому становищі, понесення значних збитків, що зумовлене проведенням антитерористичної операції на території Донецької області; зазначено про необхідність виконання позивачем зобов'язань перед ДП «Енергоринок», застосування алгоритму до рахунку позивача, що призводить до неможливості виплати заробітних плат та сплати податків; специфіку господарської діяльності підприємства в умовах, що сьогодні склалися, а також нормативно-правові акти, які впливають на формування фінансової спроможності позивача; звернуто увагу на надання відстрочення у інших справах та наявність непогашених зобов'язань по ним на теперішній час; вважає, що запитуване відстрочення не забезпечує належного виконання рішення суду та безпідставно продовжує строк, протягом якого права позивача не можуть бути поновлені.

14.01.2019р. на адресу суду надійшло клопотання б/н від 14.01.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» про вжиття заходів запобігання зловживання процесуальними правами за змістом якого позивач просив суд, зокрема, стягнути в доход державного бюджету з відповідача штраф у розмірі 96 050 грн.

Розглянувши вказане клопотання позивача, суд зазначає наступне.

За змістом ч.1 ст.131 Господарського процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно ч.1 ст.132 Господарського процесуального кодексу України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф.

Відповідно до ч.1 ст.135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту приведеної норми процесуального законодавства, обумовлено право суду, яке застосовується останнім при наявності достатніх та обґрунтованих підстав вважати існуючими випадки, за яких можливо вчинення означеної процесуальної дії.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності обставин, з якими положення ст.135 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість накладення штрафу, внаслідок чого суд залишає клопотання б/н від 14.01.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» без задоволення.

Представник позивача у судове засідання 14.01.2019р. з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 14.01.2019р. з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 14.01.2019р. в порядку ст.240 Господарського процесуального кодексу України складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 19.12.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс - Інвест» (на теперішній час - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі») (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (на теперішній час - Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №30200000.

Згідно п.1.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 452000 кВА, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Строк дії договору встановлено до 31.12.2009р. включно. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.9.4 укладеного сторонами правочину).

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах.

За умовами вказаного договору постачальник зокрема зобов'язався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 договору; згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електропристроїв (далі - ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»; із дотриманням на межі балансової належності електромереж в точках продажу електричної енергії граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами, дотримання яких залежить від постачальника; забезпечити отримання споживачем в точках продажу електричної енергії на межі балансової належності електромереж електричної енергії на рівні дозволеної потужності 448000 кВА, на умовах відповідних договорів, передбачених ПКЕЕ (п.2.2.2 договору), а споживач зобов'язався - оплачувати постачальнику вартість електричної енергії, знімати та надавати постачальнику відомості про показання розрахункових приладів обліку згідно додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії Споживача» (п.2.3.3 договору).

Як свідчать матеріали справи, у грудні 2016 року - квітні 2017 року електропостачальною організацією поставлено споживачу активну електроенергію на загальну суму 56 929 010,23 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами про покази розрахункових приладів обліку, обсяги та вартість активної електроенергії, поставленої постачальником електричної енергії за регульованим тарифом ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» в спожитої споживачем ПАТ «ЕМСС» у розрахунковому періоді згідно умов договору №30200000 від 19.12.2008р. про постачання електричної енергії, які підписано сторонами та скріплено їх печатками без зауважень, а саме:

- за грудень 2016 року на суму 14 450 237,83 грн. (9 756 231 кВт/год),

- за січень 2017 року на суму 11 711 263,64 грн. (10 275 541 кВт/год),

- за лютий 2017 року на суму 12 101 112,30 грн. (10 438 103 кВт/год),

- за березень 2017 року на суму 9 854 519,33 грн. (8 608 060 кВт/год),

- за квітень 2017 року на суму 8 811 877,13 грн. (7 624 996 кВт/год).

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обов'язок по оплаті електричної енергії у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення боргу за активну електроенергію в сумі 30 767 508,76 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу норм ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п.п.3.2 п.3 додатку №2 «Порядок розрахунків» до договору споживач зобов'язаний здійснювати оплату отриманих від постачальника рахунків самостійно, шляхом перерахування грошових коштів на відповідні рахунки наступним чином, зокрема, до 06 числа (включно) щомісячно сплачує суму остаточного розрахунку за попередній розрахунковий період.

При цьому, п.п.3.4 п.3 наведеного додатку передбачено, при оформленні платіжного доручення у графі «призначення платежу» споживач повинен вказати період, за який здійснюється оплата, та підставу для оплати, тобто номер договору, номер та дату рахунку. У разі відсутності у платіжному документі посилань на період, за який здійснюється оплата, постачальник має право зарахувати перераховану споживачем суму, як погашення існуючої заборгованості споживача з найдавнішим терміном її виникнення, суму, що залишилась після погашення існуючої заборгованості, постачальник зараховує у першу чергу, як сплату за електроенергії, спожитої у поточному періоді, залишок суми - на оплату авансового платежу на наступний розрахунковий період.

Як свідчать матеріали справи, постачальник надав, а споживач прийняв рахунки №35/30200000 на оплату активної електроенергії, спожитої у лютому - квітні 2017 року на загальну суму 30 767 508,76 грн.

Відтак, з урахуванням змісту підп.2.3.3 п.2.3 договору №30200000 від 19.12.2008р., п.п.3.2 п.3 додатку №2 «Порядок розрахунків» до вказаного правочину, зобов'язання з оплати спожитого енергоносія мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою грудня 2016 року на суму 14 450 237,83 грн. - 06.01.2017р. включно,

- за поставкою січня 2017 року на суму 11 711 263,64 грн. - 06.02.2017р. включно,

- за поставкою лютого 2017 року на суму 12 101 112,30 грн. - 06.03.2017р. включно,

- за поставкою березня 2017 року на суму 9 854 519,33 грн. - 06.04.2017р. включно,

- за поставкою квітня 2017 року на суму 8 811 877,13 грн. - 10.05.2017р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступні за ним дні (06.05.2017р., 07.05.2017р., 08.05.2017р., 09.05.2017р.) припадали на вихідні та святковий дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за поставками грудня 2016 року, січня 2017 року у загальній сумі 17 022 528,29 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- №7250 від 02.07.2018р. на суму 9 402 973,18 грн. (за поставкою грудня 2016 року),

- №5038 від 03.07.2018р. на суму 704 504,12 грн. (за поставкою грудня 2016 року),

- №5180 від 09.07.2018р. на суму 2 000 000 грн. (за поставкою грудня 2016 року),

- №5304 від 12.07.2018р. на суму 156 538,09 грн. (за поставкою грудня 2016 року),

- №5305 від 12.07.2018р. на суму 2 186 222,44 грн. (за поставкою грудня 2016 року),

- №5306 від 12.07.2018р. на суму 53 546,32 грн. (за поставкою січня 2017 року),

- №5325 від 13.07.2018р. на суму 264 000 грн. (за поставкою січня 2017 року),

- №6648 від 30.08.2018р. на суму 7 372 537,01 грн. (за поставкою січня 2017 року),

- №6732 від 04.09.2018р. на суму 4 021 180,31 грн. (за поставкою січня 2017 року).

В той же час, за твердженнями позивача, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.ст.526, 692 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» за одержану електричну енергію у період з лютого по квітень 2017 року не розрахувалось.

Відповідачем доказів, що свідчать про сплату заборгованості за спожиту у період лютий - квітень 2017 року активну електричну енергії у повному обсязі чи частково у період розгляду або до початку розгляду справи суду не представлено.

З огляду на наведене, виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» суми боргу за активну електроенергію, спожиту у період з лютого по квітень 2017 року у розмірі 30 767 508,76 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як було зазначено судом вище, в період з грудня 2016 року по квітень 2017 року електропостачальною організацією поставлено споживачу активну електроенергію на загальну суму 56 929 010,23 грн., за яку Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» у повному обсязі та у встановлені укладеним сторонами правочині строки не розрахувалось (частково на суму 26 161 501,47 грн.).

З огляду на порушення відповідачем строків здійснення оплати активної електроенергії у визначений період, позивач здійснив нарахування пені, 3% річних, інфляційних збитків за цими зобов'язаннями.

Одночасно, за твердженням позивача, в період з вересня по листопад 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» поставлено споживачу активну електроенергію на загальну суму 36 882 990,30 грн.

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення 34 060 333,77 грн., у тому числі: суми заборгованості за спожиту активну електроенергію, в розмірі 32 257 443,39грн., спожиту за період вересень - листопад 2016р., суми пені в розмірі 1 146 010,87грн., нарахованої з 07.10.2016р. по 26.12.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої за вересень - листопад 2016р., суми 3% річних в розмірі 121 685,57 грн., нарахованої з 07.10.2016р. по 26.12.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої за вересень - листопад 2016р., суми інфляційних в розмірі 535 193,94грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої за вересень - жовтень 2016р. (за зобов'язанням вересня 2016р. на суму 6513246,40 грн. місяць нарахування інфляційних витрат - жовтень-листопад 2016р.; за зобов'язанням жовтня 2016р. на суму 12905662,69 грн. - листопад 2016р.).

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.10.2017р. у справі №905/1005/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення 34 060 333,77 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 33 638 539,30 грн., у тому числі 32 257 443,39 грн. суми боргу за активну електроенергію, 1 142 883,51 грн. пені, 120 973,96 грн. 3% річних та 117 238,44 грн. суми інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 237 027,90 грн.

При цьому, у мотивувальній частині рішення суд дослідив обставини укладання договору №30200000 від 19.12.2008р., здійснення позивачем поставки активної електроенергії за цим договором в період з вересня по листопад 2016 року; заборгованість за поставлений енергоресурс в сумі 32 257 443,39 грн. (з урахуванням часткової сплати за поставкою вересня 2016 року на суму 4 625 546,91 грн.), а також дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних та процентів річних.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.12.2017р. рішення суду першої інстанції від 24.10.2017р. у справі №905/1005/17 залишено без змін.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справи №905/1005/17 як такі, що відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003р. Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч.5 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Виходячи з того, що відповідач після прийняття рішення у справі №905/1005/17 за спожиту протягом вересня - листопада 2016 року активну електроенергію у повному обсязі та у встановлені строки не розрахувався, позивач здійснив нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків за періоди, які не були предметом розгляду у справі №905/1005/17 (пені з 27.12.2016р. по 23.05.2017р., 3% річних з 27.12.2016р. по 26.06.2018р., інфляційних з грудня 2016 року по травень 2018 року).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

За змістом п.4.2.1 договору №30200000 від 19.12.2008р. визначено, що за внесення платежів, передбачених умовами цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком «Порядок розрахунків», споживач сплачує постачальнику електричної енергії штрафну неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 6 780 544,75 грн. пені за загальний період з 27.12.2016р. по 23.05.2017р. (поставки активної електричної енергії у вересні 2016 року - квітні 2017 року).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням приписів п.4.2.1 договору №30200000 від 19.12.2008р. щодо нарахування пені враховуючи день фактичної оплати, а також з огляду на те, що позивач припустився помилки при визначенні початку перебігу строків для нарахування пені за зобов'язаннями квітня 2017 року, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобов'язання відповідача по оплаті електричної енергії (в межах визначених позивачем періодів), становить 6 754 606,24 грн.

Як було зазначено судом вище, у клопотанні №18/1290 від 01.12.2017р. відповідач просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки.

Розглянувши вказане клопотання, господарський суд зазначає про наступне.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на скрутне фінансове становище підприємства, проведення антитерористичної операції на території місцезнаходження відповідача.

Матеріали справи містять звіту про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 9 місяців 2016р., за 9 місяців 2017р., баланси (звіти про фінансовий стан) на 30.09.2016р., на 30.09.2017р., що підтверджують вкрай незадовільний фінансовий стан підприємства відповідача.

Так, станом на 30.09.2016р. кредиторська заборгованість ПАТ «ЕМСС» за довгостроковими зобов'язаннями становила 5528924 тис. грн.; станом на 30.09.2017р. - 5014526 тис. грн., за 9 місяців 2016р. чистий фінансовий результат: прибуток відсутній, збитки відповідача за звітний період становлять 927647 тис. грн.; за 9 місяців 2017р. - чистий фінансовий результат: прибуток відсутній, збитки Товариства за звітний період становлять 335668 тис. грн.

В той же час, за висновками суду представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об'єктивних обставин, що виключали б можливість покупця належним чином виконати свої зобов'язання за договором.

Суд зазначає, що заборгованість є наслідком неплатежів боржника за поставлений товар, оплата якого не може пов'язуватись зі взаємовідносинами останнього з іншими учасниками господарських відносин з огляду на те, що відповідач є самостійним суб'єктом господарювання і відповідно до п.4.2.1 договору №30200000 від 19.12.2008р. прийняв на себе тягар відповідальності за порушення договірних зобов'язань перед постачальником.

До того ж, суд зазначає, що політична, економічна ситуація у країні, в рівній мірі впливає на фінансове становище обох контрагентів за договором, внаслідок чого суд не вбачає можливості в наданні переваги певній стороні за договором поставки енергоносія.

Згідно зі ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ст.167 Цивільного кодексу України та ст.218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

До того ж, за висновками суду, розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача є співрозмірними з порушенням.

Таким чином, враховуючи у сукупності викладені вище фактичні обставини справи, виходячи з принципів добросовісності та справедливості, суд дійшов висновку, що заява відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

При цьому, судом також враховано, що внаслідок перерахунку суми пені, здійсненого судом, розмір пені зменшився порівняно з заявленою сумою.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 4 110 294,62 грн. за загальний період з 27.12.2016р. по 26.11.2018р. (поставки вересня 2016 року - квітня 2017 року).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, з огляду на те, що позивач припустився помилки при визначенні початку перебігу строків для нарахування 3% річних за зобов'язаннями квітня 2017 року, суд дійшов висновку, що сума відсотків річних за простроченими зобов'язання відповідача по оплаті електричної енергії, спожитої у вересні 2016 року - квітні 2017 року (в межах визначених позивачем періодів), становить 4 107 361,33 грн.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 16 046 874,67 грн. за період з грудня 2016 року по жовтень 2018 року (поставки вересня 2016 року - квітень 2017 року).

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011р. №386, інфляція - це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених наказом Держстату України 01.07.2013 №190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014р. №371 та від 05.11.2015р. №315) (далі - Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Законодавчо визначено, що звітним періодом встановлення індексу інфляції є місяць. Отже, найменший період визначенні індексу інфляції - місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційних, яка за розрахунком суду становить 15 453 207,15 грн.

Відносно клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду у справі на 3 роки, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання, відповідач зазначав про наявність загрози банкрутства боржника при необхідності відразу виконати судове рішення перед ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі»; надзвичайні події, які суттєво вплинули на діяльність підприємства (форс-мажорні обставини); обставини, що утруднюють виконання рішення саме в даний момент і можливість його виконання. Крім того, відповідач зауважував, що підприємством приймаються заходи для подальшої можливості взаєморозрахунків із позивачем, до яких, у тому числі, віднесено у 2016 - 2017р. укладення довгострокових контрактів, які дозволять збільшити оборотні кошти підприємства, поліпшити фінансове становище та відповідно провести розрахунок по заборгованості з контрагентами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищевказаної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.ч.3, 4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, при вирішенні питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід'ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв'язку з тим, що відстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

Наведений відповідачем у заяві про відстрочку виконання рішення перелік обставин, а саме складне фінансове становище, можлива загроза банкрутства, надзвичайні події, які суттєво вплинули на діяльність підприємства (форс-мажорні обставини), що виникли з квітня 2014 року не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, та не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідач, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в ст.6 Цивільного кодексу України, взяв на себе відповідні зобов'язання (прийняти електроенергію та здійснити своєчасний/повний розрахунок з постачальником), і об'єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов'язань за договором.

Згідно положень ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (п.1, абз.4 ст.44 Господарського кодексу України).

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб'єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв'язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 у справі №910/15430/16, від 27.04.2018 у справі №910/313/17 та від 02.05.2018 у справі №910/3816/16.

У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі «Півень проти України» дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як «виняткові обставини».

При цьому, у мотивувальній частині рішення господарського суду Донецької області від 14.01.2019р. у справі №905/1538/17 встановлено обставини укладання договору №30200000 від 19.12.2008р. та невиконання Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» умов наведеного правочину в частині проведення своєчасно та у повному обсязі розрахунків за спожитий енергоносій, внаслідок чого виникла заборгованість за поставками лютого - квітня 2017 року саме у зв'язку невжиття відповідачем всіх можливих заходів для належного та вчасного виконання своїх договірних зобов'язань в порядку ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності» та Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013р., закріплені норми порядку подання фінансової звітності юридичними особами.

Згідно п.1 розділу ІІ наведеного Національного положення (стандарту) встановлено, що фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

В свою чергу, відповідачем, як доказ важкого фінансового стану надано копії балансів (звітів про фінансовий стан) на 30.09.2016р., на 30.09.2017р., на 30.09.2018р., звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 9 місяців 2016 року, за 9 місяців 2017 року, за 9 місяців 2018 року, які не можуть бути доказами скрутного фінансового становища, а є тільки одним з елементів, які свідчать про незадовільний фінансовий стан підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.02.2018 у справі №906/434/17, в якій зазначено: «балансом (звіт про фінансовий стан) за І півріччя 2017 року підтверджується, що підприємство с збитковим за результатами господарської діяльності у І півріччі 2017 року, оскільки він відображає дані лише на конкретну дату та не показує проміжні дані ведення відповідачем господарської діяльності».

Водночас, згідно з положеннями ч.1 ст.115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником:

- майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

- продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

- одержаних доходів;

- іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до положень чинного законодавства, останньому як юридичній особі можуть належати не лише отримані доходи, а й майно - суто нерухомі та рухомі речі - будівлі, споруди, земельні ділянки, засоби виробництва, активи, однак і грошові кошти, цінні папери, майнові права, тощо.

Належними доказами відсутності коштів та майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, зокрема є довідки з банківських установ, в яких відкриті рахунки відповідача, довідки про рух коштів за період з моменту виникнення заборгованості по теперішній час; інвентаризаційні відомості, що містять інформацію про його майнові активи (рухоме, нерухоме майно, основні засоби виробництва на яке можливо звернути стягнення), які заявником до матеріалів справи не представлено.

Крім того, додатковим аргументом щодо наявності фінансової можливості у підприємства виконувати власні зобов'язання є той факт, що згідно з інформацією відповідача на даний час останній продовжує здійснювати підприємницьку діяльність, посилається на укладення ряду довгострокових контрактів, які на думку ПАТ «Енергомашспецсталь» дозволять збільшити оборотні кошти підприємства, поліпшити фінансове становище.

Разом з тим, з наведених заявником обставин та наданих в обґрунтування клопотання про відстрочення документів, не вбачається зміни фінансового становища підприємства відповідача у бік поліпшення та сприятиме його платоспроможності у строк, запитуваний Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь».

В той же час, господарський суд зауважує на тому, що підприємство позивача також зареєстровано у місті Краматорськ Донецької області, а тому обставини, пов'язані зі здійсненням антитерористичної операції на території Донецької області, не можуть тлумачитися судом виключно на користь боржника.

Як зазначалось, у запереченні б/н від 04.07.2018р. на заяву про відстрочку виконання рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» зазначало про необхідність виконання позивачем зобов'язань перед ДП «Енергоринок», застосування алгоритму перерахування коштів із рахунків із спеціальним режимом виконання до рахунку позивача, що призводить до неможливості виплати заробітних плат, відновлення пошкоджених мереж, сплати податків та виконання зобов'язань перед контрагентами.

Тобто, надання відстрочки виконання рішення відповідачу призведене до збільшення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» перед Державним підприємством «Енергоринок» за електричну енергію у вигляді нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних, тобто призведе до недостатності коштів для закупівлі палива для виробництва електроенергії, введення віялових відключень.

Водночас, політична, економічна ситуація в країні, в рівній мірі впливає на фінансове становище обох сторін, внаслідок чого суд не вбачає можливості в наданні переваги певній стороні.

В судовому засіданні 14.01.2019р. судом також не встановлено наявності інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Таким чином, обставини, на які посилається відповідач, не є винятковими та такими, що відповідають визначеним в ст.331 Господарського процесуального кодексу України обставинам, за наявності яких надається відстрочка або розстрочка виконання рішення. Заявником не доведено, яким чином вони ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З огляду на те, що вимоги заявника позбавлені належного доказового обґрунтування та правових підстав, суд відмовляє у задоволенні заяви №17/1291 від 01.12.2017р. Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь».

Згідно із ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 240 000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.46, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі», м.Краматорськ до відповідача Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ про стягнення суми боргу за спожиту активну електричну енергію за період лютий 2017 року - квітень 2017 року у розмірі 30 767 508,76 грн. - задовольнити, інфляційних нарахувань у розмірі 16 046 874,67 грн. - задовольнити частково, а саме в сумі 15 453 207,15 грн., 3% річних у розмірі 4 110 294,62 грн. - задовольнити частково, а саме в сумі 4 107 361,33 грн., пені у розмірі 6 780 544,75 грн. задовольнити частково, а саме в сумі 6 754 606,24 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» заборгованість за спожиту активну електричну енергію за період лютий 2017 року - квітень 2017 року у розмірі 30 767 508,76 грн., 3% річних - 4 107 361,33 грн., пеню - 6 754 606,24 грн., інфляційні нарахування - 15 453 207,15 грн. та суму судових витрат у розмірі 240 000 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відмовити в задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 14.01.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 24.01.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Комерційна, буд.8, ).

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» (84306, м.Краматорськ, Донецька область, ).

Головуючий суддя О.М. Сковородіна

Суддя С.С. Тарапата

Суддя Н.В. Величко