ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"31" січня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1974/18

за заявою ГУ ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; )

про визнання недійсним договору

в межах справи № 911/1974/18

за заявою ліквідатора ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Арт-Пласт» (07415, Київська обл., Броварський р-н, с. Зазимє, вул. Молодіжна, буд. 3; )

до боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Арт-Пласт» (07415, Київська обл., Броварський р-н, с. Зазимє, вул. Молодіжна, буд. 3; )

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

Без виклику представників учасників у справі.

ВСТАНОВИВ:

у провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/1974/18 за заявою ліквідатора ТОВ «Арт-Пласт» про банкрутство ТОВ «Арт-Пласт» з урахуванням особливостей ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі також: «Закон про банкрутство»).

Постановою господарського суду Київської області від 02.10.2018 визнано банкрутом ТОВ «Арт-Пласт», відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором ТОВ «Арт-Пласт» арбітражного керуючого ОСОБА_2

28.01.2019 до суду надійшла заява ГУ ДФС у м. Києві б/№, б/дати (вх. № 1728/19) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 19-03/2015 від 19.05.2015, укладеного між ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Сатурн» та ПАТ «Банк «Київська Русь».

В обґрунтування заяви заявник зазначає про невідповідність оспорюваного договору вимогам ст. 203, 215 та 1079 ЦК України, оскільки договір за своєю правовою природою є договором факторингу, тоді як ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Сатурн» не є фінансовою установою та не має права на здійснення факторингової діяльності, що є підставою для визнання договору недійсним.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Статтею 9 Закону про банкрутство встановлено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство, правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Суд зазначає, що Законом про банкрутство не визначено інших норм, крім статей 10, 20, які б регламентували правові підстави розгляду заяв про визнання правочинів боржника недійсними, в межах провадження у справі про банкрутство.

Як вже зазначено вище, частиною 4 статті 10 Закону про банкрутство визначено, що в межах провадження у справі про банкрутство суд розглядає усі майнові спори з вимогами саме до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених саме боржником.

Законом про банкрутство не передбачено правових підстав для розгляду заяв про визнання недійсними правочинів, стороною яких не є боржник у справі про банкрутство, в межах провадження у справі про банкрутство такого боржника.

Так, спірний договір відступлення права вимоги № 19-03/2015 від 19.05.2015, укладено між ПАТ «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Сатурн», від імені, за рахунок та в інтересах якого діє ТОВ «КУА «Авенір-Інвест» та ПАТ «Банк «Київська Русь».

Боржник у даній справі про банкрутство - ТОВ «Арт-Пласт» не є стороною оспорюваного договору відступлення права вимоги.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно ч. 9 ст. 30 ГПК України, справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ч. 1, п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Заявником в поданій заяві не наведено правового обґрунтування та підстав розгляду поданої заяви про визнання недійсним спірного договору в межах провадження у справі про банкрутство ТОВ «Арт-Пласт», зокрема враховуючи приписи ст. 10 Закону про банкрутство, а також те, що Боржник ТОВ «Арт-Пласт» не є стороною вказаного правочину.

Отже ГУ ДФС у м. Києві при зверненні до суду з вказаною заявою в межах провадження у справі про банкрутство не дотримано правила господарського судочинства, встановлені ст. 12, 20, 30 ГПК України та ст. 9, 10 Закону про банкрутство, якими регламентовано порядок розгляду заяв про визнання правочинів недійсними в межах справи про банкрутство, оскільки дана заява не підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство ТОВ «Арт-Пласт».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи викладене вище, у суду відсутні правові підстави для відкриття провадження щодо розгляду заяви ГУ ДФС у м. Києві про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 19-03/2015 від 19.05.2015, в межах провадження у справі № 911/1974/18 про банкрутство ТОВ «Арт-Пласт».

Таким чином суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження щодо розгляду заяви ГУ ДФС у м. Києві б/№, б/дати (вх. № 1728/19) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 19-03/2015 від 19.05.2015, в межах провадження у справі № 911/1974/18 про банкрутство ТОВ «Арт-Пласт».

В той же час суд зазначає, що заявник ГУ ДФС у м. Києві не позбавлений права звернутись з відповідним позовом про визнання договору недійсним до сторін оспорюваного правочину згідно встановленої підсудності, зокрема відповідно до ст. 27 ГПК України за місцезнаходженням відповідачів.

Керуючись ст. 12, 20, 30, 175, 232-235, 255, п. 17.5. розділу ХІ ГПК України, ст. 9, 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

Керуючись ст. 232-235, 255, п. 17.5. розділу ХІ ГПК України, ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження щодо розгляду заяви ГУ ДФС у м. Києві б/№, б/дати (вх. № 1728/19) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 19-03/2015 від 19.05.2015, в межах провадження у справі № 911/1974/18 про банкрутство ТОВ «Арт-Пласт».

2. Копію ухвали та заяву б/№, б/дати (вх. № 1728/19) з додатками надіслати ГУ ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати складення та підписання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Дата підписання ухвали 31.01.2019.

Суддя С.Ю. Наріжний