ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"29" січня 2019 р. Cправа № 902/56/19

Суддя господарського суду Вінницької області Тварковський А.А., розглянувши матеріали

за позовом: приватного сільськогосподарського підприємства "Війтівське" (вул. Леніна, 120, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412)

до: фермерського господарства "Новосулківське" (вул. Вишневе, 2, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412)

про стягнення 2 153 766 грн 35 коп.,

В С Т А Н О В И В :

28.01.2019 р. на адресу господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява приватного сільськогосподарського підприємства "Війтівське" до фермерського господарства "Новосулківське" про стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 2 153 766 грн 35 коп.

Розглянувши матеріали позовної заяви б/н та від 23.01.2019 р. (вх. № 54/19 від 28.01.2019 р.), суд дійшов висновку, що вказана позовна заява залишається без руху з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

У відповідності до п.п. 6, 7, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Проте, подана приватним сільськогосподарським підприємством "Війтівське" позовна заява б/н та від 23.01.2019 р. (вх. № 54/19 від 28.01.2019 р.), в порушення вказаних вимог ст.162 Господарського процесуального кодексу України, не містить відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, згідно з п. 1 ч.1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви та доданих до неї документів.

За приписами ч.1 ст.172 ГПК України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов'язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Однак, позивачем не надано суду доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви з усіма додатками до неї, що підтверджується самим переліком додатків в позові.

Окрім того, п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України встановлено перелік документів, що додаються до позовної заяви, серед яких документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі тощо.

Відтак на стадії прийняття позовної заяви до розгляду суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Законодавством, яке регулює порядок та розмір сплати судового збору за подання позовних заяв до господарського суду є Закон України "Про судовий збір".

Виходячи з підпункту 2.1 ч.2 ст.4 Закону за подання до господарського суду позовних заяв майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем при зверненні до суду заявлено вимогу майнового характеру (про стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 2 153 766 грн 35 коп.).

Отже, виходячи з викладеного вище, позивач при зверненні з даною заявою до суду, повинен був сплачувати судовий збір в розмірі 32 306 грн 49 коп. (2 153 766 грн 35 коп. х 1,5 % = 32 306 грн 49 коп.)

Натомість позивачем згідно платіжного доручення № 1 від 26.12.2018 р. при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 3 524 грн 00 коп.

Таким чином, позивачам слід доплатити 28 782 грн 49 коп. судового збору.

Що стосується посилання позивача на роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного суду від 02.07.2004 р. № 13 "Про практику застосування судами України законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів", відповідно до яких, на думку заявника, ПСП "Війтівське" звільнено від сплати судового збору у зв'язку з визнанням його потерпілим в кримінальній справі, суд зазначає, що у вказаних роз'ясненнях зазначається про право потерпілого, у разі закриття кримінальної справи, звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства без сплати державного мита.

Водночас в даному випадку з позовом до суду звернулась юридична особа в порядку господарського судочинства.

Також позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України віднесення його до переліку категорій осіб, яким згідно зі ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" надано пільги щодо сплати судового збору.

У свою чергу статтею 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати допускається враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов'язок щодо відстрочення (звільнення) сплати судового збору. При цьому ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2018 р. у справі № 904/9117/17).

Натомість, в силу положень наведеного Закону та виходячи із наведених в позові обставин, суд не вбачає умов, за яких могло б відбутися звільнення від сплати судового збору ПСП "Війтівське", оскільки позивач не відноситься до переліку відповідних суб'єктів, визначених ЗУ "Про судовий збір". При цьому він є юридичною особою та ним не надано жодних доказів на підтвердження обставин щодо врахування майнового стану.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору задоволенню не підлягає. Дійшовши вказаного висновку, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Для уникнення створення особі перешкод для доступу до правосуддя у вигляді неможливості сплати судового збору законодавством передбачено наступні процесуальні механізми забезпечення судового розгляду поданих особами процесуальних документів у випадку складності для таких осіб оплатити визначену законом суму судового збору повністю: відстрочення сплати судових витрат, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру необхідних до сплати судових витрат, звільнення від його сплати.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_1 проти України" визначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення Європейського суду з прав людини "Kniat v. Poland" від 26.07.2005 р.; п.п. 63-64 рішення Європейського суду з прав людини "Jedamski and Jedamska v. Poland" від 26.07.2005 р.).

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір або надання документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом залишити без руху позовну заяву заявника.

Крім того, суд відзначає, що відповідно до ч.ч. 2-7 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв'язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.

Згідно із п. 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 р. № 55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту "підпис". Вказана відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

В той же час, додані приватним сільськогосподарським підприємством "Війтівське" до позовної заяви докази, за виключенням платіжного доручення № 1 від 26.12.2018 р., не засвідчені позивачем належним чином та не містять жодної відмітки щодо їх засвідчення, в зв'язку з чим суд позбавлений можливості надати оцінку викладеним в них фактам (інформації), позаяк останні не відповідають встановленим ст.ст. 76-78 ГПК України таким критеріям доказів як належність, допустимість та достовірність.

З урахуванням встановлених недоліків, на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви приватного сільськогосподарського підприємства "Війтівське" без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених недоліків, шляхом надання до суду: 1) належним чином засвідчених документів доданих до позовної заяви відповідно до чинного законодавства; 2) письмових відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору; 3) відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 4) зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 5) попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи; 5) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав відповідно до вимог ГПК України; 6) доказів сплати судового збору 7) доказів надіслання копії позовної заяви з усіма додатками до неї іншим учасникам справи (лист з описом вкладення).

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що за умовами ч. 3, 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 162, 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву приватного сільськогосподарського підприємства "Війтівське" до фермерського господарства "Новосулківське" про стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 2 153 766 грн 35 коп. залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом семи днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

4. За приписами ч. 1 ст. 255 ГПК України ухвала про залишення позовної заяви без руху оскарженню не підлягає.

5. Копію ухвали надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дата складання повного тексту ухвали 30.01.2019 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2, 3 - позивачу - вул. Леніна, 120, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412; АДРЕСА_1, 24402 (для листування);

4 - відповідачу - вул. Вишневе, 2, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412.