СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р. Справа № 917/116/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В. , суддя Фоміна В.О.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пегас Трейд" (вх.711П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі №917/116/18 (суддя Гетя Н.Г., повний текст рішення складено 21.06.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_2", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пегас Трейд", м. Полтава,

про стягнення 79319,66 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Карго Партс" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог (вх.№2524 від 12.03.2018, вх.№3572 від 06.04.2018 (а.с.179-180, том 1)) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пегас Трейд" 79319,66 грн, з яких: 62724,78 грн - пені, 4181,65 грн - сума штрафу за порушення строку оплати, 8539,02 грн - втрати від інфляції, 3874,21 грн - сума процентів за користування коштами.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі №917/116/18 (суддя Гетя Н.Г.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пегас Трейд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_2" 79319,66 грн, з яких: 62724,78 грн - пеня, 4181,65 грн - штраф, 8539,02 грн - інфляційні втрати, 3874,21 грн - проценти за користування коштами, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, господарський суд Полтавської області з посиланням на ст.230 Господарського кодексу України, ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», пункт 5.2 договору, яким сторони передбачили у разу порушення прострочення платежу за поставлений товар більше трьох календарних днів сплату пені у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, перевіривши правильність нарахування пені у розмірі 62724,78 грн, встановив, що заявлений до стягнення розмір пені відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно з пунктом 5.3 договору сторони передбачили штраф у розмірі 12% від простроченої суми, з урахуванням чого господарський суд встановив, що розрахунок штрафних санкцій відповідає умовам договору, а відтак задовольнив вимогу про стягнення штрафу у розмірі 4181,65 грн. Щодо інфляційного збільшення, урахувавши приписи ст.625 Цивільного кодексу України, суд визнав правомірними та задовольнив у межах заявлених вимог. Керуючись нормами ст.694, 536, 1048 Цивільного кодексу України, здійснивши перевірку нарахованих процентів, господарський суд визнав заявлені до стягнення проценти за користування коштами у розмірі 3874,21 грн правомірними та такими, що підлягають стягненню.

ТОВ "Пегас Трейд" з рішенням не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі №917/116/18 скасувати. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, встановленням фактів, що не відповідають дійсності, обставини справи не підтверджені належними та допустимими доказами. Апелянт, посилаючись на частину 2 ст.27, пункт 2 частини 3 ст.162 Господарського процесуального кодексу Україні, зазначає, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фактичним місцезнаходженням юридичної особи ТОВ «Пегас Трейд» знаходиться за адресою: 36008, м.Полтава, вул.Комарова, буд.2-Б, офіс 310. Спочатку суд вірно зазначив юридичну адресу відповідача, а саме: у ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 09.02.2018, однак після усунення недоліків позивачем ухвалою суду від 22.02.2018 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, яку направлено за адресою:36000, м.Полтава, вул.Головка, буд.14/11, кв.55. Ухвала господарського суду Полтавської області від 22.02.2018 повернулась до суду з відміткою на поштовому конверті «не за запитом», що, на думку апелянта, не може вважатися врученою стороні належним чином, оскільки не направлялася на адресу, зазначену у ЄДР та була відсутня відмітка «за закінченням терміну зберігання», що може вважатися врученою належним чином. Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо вручення відповідачу судових викликів та процесуальних документів, оскільки вони направлені судом на помилкову адресу, яка не є офіційним місцезнаходженням юридичної особи відповідача, що, як стверджує відповідач, є порушенням прав на рівність сторін у справі, надання усіх прав на судовий захист та надання письмових заперечень, відзиву, пояснень, клопотань, доказів в обґрунтування безпідставності позовних вимог та у підтвердження заперечень на позовну заяву. Дані порушення, на думку апелянта, є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції у звязку з порушенням норм процесуального права. Також апелянт вважає, що надані позивачем до позовної заяви рахунки та видаткові накладні є неналежними доказами, оскільки не відповідають нормативним актам та не підтверджують дійсність поставки товару покупцю, а тому господарський суд помилково прийняв їх до уваги, чим порушив норми Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в обґрунтування порушення норм матеріального права апелянт зазначає, що згідно з умовами договору перед тим, як направити товар сторони договору повинні його узгодити між собою та відповідно при прийнятті товару уповноважити особу на прийняття його до покупця. Як стверджує заявник, у матеріалах справи відсутні докази погодження адреси поставки товару між сторонами договору за адресою: м.Полтава, вул.Головка, буд.14/11, кв.55, тоді як місцезнаходженням покупця є: м.Полтава, вул.Комарова,2-Б, офіс 310. Товари за видатковими накладними не отримувалися покупцем, їх можливо було отримано іншими робітниками в іншому місці не уповноваженими на те особами, не погодженими з поставками товару між сторонами на підставі рахунків, які не надані покупцю для оплати та видані покупцем на власний розсуд. Крім того, апелянт стверджує, що між сторонами існували позадоговірні відносини з поставки товару, які були поставлені, за які відповідач розплатився у повному обсязі. Однак як зясувалося згодом, існує договір, укладений між сторонами №8902-17/2017 від 10.01.2017, який укладений неуповноваженою особою від імені колишнього директора ОСОБА_3 та є, на думку відповідача, недійсним. Також апелянт зазначає, що умовами договору не передбачено нарахування процентів за користування коштів. Кошти позивач не надавав відповідачу у борг, позику, кредит або поворотну фінансову допомогу. Як стверджує апелянт, суд неправомірно вирішив питання про нарахування процентів за користування чужими коштами, адже чужими коштами відповідач не користувався, а тому незаконно стягнув 3874,21 грн. Крім того, стягнення неустойки у двох видах: пені та штрафу у даній справі є, на думку заявника, незаконним.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Пегас Трейд" строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі №917/116/18. Відкрито апеляційне провадження. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 13.12.2018 о 14:15 год.

30.11.2018 від позивача до суду надійшов відзив (вх.№1751) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що заперечує проти вимог апеляційної скарги, оскільки вона є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2018 у звязку з відпусткою судді Білоусової Я.О. для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №917/116/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Пуль О.А., судді Тарасової І.В., судді Фоміної В.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 з метою забезпечення прав учасників справи на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спору у даній справі розгляд справи відкладено на 21.01.2019 о 11:30 год. Апелянту запропоновано надати суду докази в обґрунтування доводів апеляційної скарги. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

21.01.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання (вх.№582) про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому просить призначити у справі №917/116/18 судову почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручити експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертизи поставити наступні питання: - чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у договорі поставки №8902-17/2017, укладеного між ТОВ «Автодистриб`юшн ОСОБА_2» та ТОВ «Пегас Трейд» від 10.01.2017 ОСОБА_3, чи іншою особою? Попередити експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384, 385 Кримінального кодексу України. Витрати по проведенню експертизи покласти на позивача.

Розглянувши клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст.99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що суд не володіє спеціальними знаннями щодо встановлення достовірності підпису колишнього директора товариства ОСОБА_3 на договорі поставки, оскільки відповідач заперечує факт укладення договору поставки товару між сторонами у даній справі, а тому для повного та всебічного дослідження матеріалів справи, зясування дійсних обставин та дослідження наданих сторонами доказів, відповідач вважає за необхідне клопотати про призначення судової почеркознавчої експертизи та зупинення провадження у справі. Неможливість подання даного клопотання до суду першої інстанції заявник обґрунтовує неналежним повідомленням суду про наявність судового спору у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення за договором поставки, який в силу приписів ст.204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Визнання спірного договору поставки недійсним на підставі його укладення неповноважною особою, не є предметом даного спору, а тому зясування питання щодо підпису від імені ОСОБА_3 у договорі поставки №8902-17/2017, укладеного між ТОВ «Автодистриб`юшн ОСОБА_2» та ТОВ «Пегас Трейд» від 10.01.2017, не має значення при розгляді даної справи про стягнення з ТОВ "Пегас Трейд" пені, штрафу за порушення строку оплати, втрат від інфляції та процентів за користування коштами.

Оскільки клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не стосується предмету та підстав позову, тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для призначення експертизи у даній справі.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

21.01.2019 відповідач також звернувся до суду з клопотанням (вх.№583) про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю директора товариства особисто прибути у судове засідання та зайнятістю адвоката ТОВ «Пегас Трейд» (на підставі договору від 18.01.2019) в іншому судовому засіданні в Полтавському районному суді Полтавської області. До вказаного клопотання договору про надання правової допомоги від 18.01.2019 відповідач не надав, також не надано і доказів участі адвоката товариства в іншому судовому засіданні, в іншому суді.

З огляду на те, апеляційне провадження у даній справі відкрито 05.11.2018, розгляд справи відкладався ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 з метою надання можливості відповідачу укласти договір про надання правової допомоги з адвокатом та надання доказів в обґрунтування доводів апеляційної скарги, у відповідності до ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду у даній справі сплив, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Керуючись нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.273 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції надав сторонам достатньо часу для подання доказів в обґрунтування своїх позицій у справі.

У судове засідання апелянт не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 про відкладення розгляду справи, копія якої повернулась до суду з позначкою ПАТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» (а.с.164-168, том 2).

Представник позивача у судовому засіданні 21.01.2019 проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

10.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн ОСОБА_2» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пегас Трейд" (покупець) укладений договір поставки за №8902-17/2017 (далі - договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору постачальник зобов'язується поставляти, а продавець приймати та оплачувати автомобільні запчастини та експлуатаційні матеріали. Номенклатура, найменування, походження товару, загальна кількість та ціна за одиницю товару, що підлягає поставці, а також термін і умови поставки зазначаються в рахунках-фактурах та товарних накладних або інших документах на товар, які є невід'ємною частиною договору та узгоджуються сторонами на кожну окрему партію товару.

Погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантаження, що є невід'ємними складовими даного договору, без складання специфікацій. Покупець, підписуючи документ про відвантаження, тим самим виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником. Уповноважуючи певну особу на прийняття товару від постачальника покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно-супровідні документи (пункт 2.1. договору).

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що ціна товару вважається остаточно узгодженою після зазначення її у видатковій накладній на момент постачання (передавання) товару покупцю.

Згідно з пунктом 2.5. договору поставка товару здійснюється на умовах: 1) EXW - склад постачальника (товар переходить у власність покупця з моменту його передачі покупцю на складі постачальника); 2) FCA - франко-перевізник (товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару постачальником перевізнику. Оплата послуг перевізника здійснюється постачальником за рахунок покупця.

Сторони у пункті 2.3. договору узгодили, що товар продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на у мовах відстрочення платежу, термін відстрочення зазначається у накладній, при цьому оплата товару має бути здійснена не пізніше останнього дня відтермінування включно.

"Оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. При здійсненні оплаті* покупець зобов'язаний вказати наступні реквізити: номер та дату підписання договору, за яким відбувалася поставка товару, з посиланням на виставлений постачальником-рахунок-фактуру (пункт 3.1. договору).

Матеріали справи містять видаткові накладні за період з 12.07.2017 по 27.07.2017, згідно з якими постачальник відвантажив покупцю товар на загальну суму 76009,62 грн, а саме: за накладною №SI - 4774,32 грн; за накладною №SI - 2913,48 грн; за накладною №SI - 623,94 грн; за накладною №SI - 355,74 грн; за накладною №SI - 35235,54 грн; за накладною №SI - 7149,72 грн; за накладною №SI - 811,32 грн; за накладною №SI - 1974,60 грн; за накладною №SI - 1895,64 грн; за накладною №SI - 1895,64 грн; за накладною №SI - 81,66 грн; за накладною №SI - 81,66 грн; за накладною №SI - 1681,50 грн; за накладною №SI - 48,12 грн; за накладною №SI-1986,24 грн; за накладною №SI - 1067,28 грн; за накладною №SI - 3201,78 грн; за накладною №SI - 1263,06 грн; за накладною №62 -1635,72 грн; за накладною №SI - 3515,76 грн; за накладною №SI - 253,08 грн; за накладною №SI - 3272,64 грн; за накладною №SI - 291,18 грн (а.с.35-80, том 1).

Рахунками до видаткових накладних визначений останній строк сплати за відвантажений товар, зокрема:

- за товар, поставлений по видатковим накладним №SI і №SI від 12.07.2017 - до 17.07.2017, що підтверджується змістом рахунків №S та N2S від 12.07.2017;

- за товар, поставлений по видатковій накладній №SI від 13.07.2017 - до 18.07.2017, що підтверджується змістом рахунку №S від 13.07.2017;

- за товар, поставлений по видатковим накладним №SI, №SI і №SI від 14.07.2017 - до 19.07.2017, що підтверджується змістом рахунку №S, №S та №S від 14.07.2017;

- за товар, поставлений по видатковим накладним №SI, №SI, №SI, №SI від 18.07.2017 - до 21.07.2017, що підтверджується змістом рахунків №S, №S, N9S та №6 від І8.07.2017;

- за товар, поставлений по видатковим накладним №SI, №SI, №SI, №SI та №SI від 19.07.2017 - до 24.07.2017, що підтверджується змістом рахунків №S, №S, №S, №S та №S від 19.07.2017;

- за товар, поставлений по видатковій накладній №SI від 20.07.2017 - до 25.07.20017, що підтверджується змістом рахунку №S від 20.07.2017;

- за товар, поставлений по видатковим накладним №S2 і №SI від 21.07.2017 - до 26.07.2017, що підтверджується змістом рахунків №S та №S від 21.07.2017;

- за товар, поставлений по видатковій накладній №SI від 24.07.2017 - до 27.07.2017, що підтверджується змістом рахунку №S від 24.07.2017;

- за товар, поставлений по видатковим накладним №SI і №SI від 26.07.2017 - до 31.07.2017, що підтверджується змістом рахунків №S та №S від 26.07.2017;

- за товар, поставлений по видатковим накладним №SI і №SI від 27.07.2017 - до 01.08.2017, що підтверджується змістом рахунків №1 та NSS від 27.07.2017.

Згідно з банківськими виписками ПАТ «Кредит Агріколь» від 30.08.2017 №ПД 1966 на суму 17221,00 грн, від 27.10.2017 №ПД 2053 на суму 4000,00 грн та від 14.12.2017 №ПД 2120 на суму 10000,00 грн відповідачем сплачено позивачу 31221,00 грн.

Інших грошових переказів на рахунок позивача в якості оплати за отриманий від нього товар відповідач не здійснив, чим, на думку позивача, допустив порушення істотних умов договору. Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату електричної енергії у розмірі 79319,66 грн, які суд першої інстанції задовольнив у повному обсязі, прийнявши оскаржуване рішення.

Апелянт вважає, що надані позивачем рахунки та видаткові накладні є неналежними доказами, оскільки не відповідають нормативним актам та не підтверджують дійсність поставки товару покупцю, а тому господарський суд помилково прийняв їх до уваги, чим порушив норми Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами заявника апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до чинного законодавства права і обов'язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема, підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ у суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Надані позивачем на підтвердження його вимог видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, зокрема, містять посилання на договір №8902-17/2017 від 10.01.2017, печатки ТОВ «Пегас Трейд» та підпис особи, яка отримала товар. Ці видаткові накладні, надані в обґрунтування вимог по стягненню заявлених вимог, є первинними документами у розумінні статті 9 Закону та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Самі лише посилання апелянта на те, що копії видаткових накладних у більшості не містять прізвищ і посад осіб, що їх підписали у графі «отримав», відсутність довіреностей на отримання товару, без наведення відповідних доказів та за наявності у справі первинних документів (видаткових накладних), що підтверджують здійснення господарських операцій з передачі відповідачеві товару, не можуть заперечувати ці господарські операції.

Колегія суддів вважає, що підписи представників відповідача, скріплені відповідними штампами на доданих у підтвердження позовних вимог видаткових накладних, за своєю правовою природою є документальним оформленням юридичного факту приймання-передачі товару, з чого виникає обов'язок відповідача оплатити його вартість.

В обґрунтування порушення норм матеріального права судом першої інстанції апелянт зазначає, що згідно з умовами договору перед тим, як направити товар сторони договору повинні його узгодити між собою та відповідно при прийнятті товару уповноважити особу на прийняття його до покупця. Як стверджує заявник, у матеріалах справи відсутні докази погодження адреси поставки товару між сторонами договору за адресою: м.Полтава, вул.Головка, буд.14/11, кв.55, тоді як місцезнаходженням покупця є: м.Полтава, вул.Комарова, 2-Б, офіс 310. Товари за видатковими накладними не отримувалися покупцем, їх, можливо, було отримано іншими робітниками в іншому місці не уповноваженими на те особами, не погодженими з поставками товару між сторонами на підставі рахунків, які не надані покупцю для оплати та видані покупцем на власний розсуд.

Ураховуючи правило розподілу тягаря доказування між сторонами, відповідач для звільнення себе від обов'язку здійснити оплату за товар має довести належними та допустимими доказами, що товар не приймав. І в разі встановлення таких обставин, позивач для покладення на відповідача обов'язку з оплати повинен довести, що відповідач недобросовісно ухиляється від виконання обовязку з оплати товару за договором поставки, оскільки Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право, якщо інше не встановлено судом (частина 5 ст.12 Цивільний кодекс України).

У ході судового розгляду справи позивач зазначив, що домовленість про поставку товару відбувалась в усній формі, товар приймався уповноваженою особою відповідача за видатковими накладними, які містять підпис та відтиск печатки ПАТ «Пегас Трейд».

Крім того, факт отримання товару підтверджується тим, що основний борг був сплачений відповідачем.

Апелянт стверджує, що між сторонами існували позадоговірні відносини з поставки товару, які були поставлені, за які відповідач розплатився у повному обсязі. Однак, як зясувалося згодом, існує договір, укладений між сторонами №8902-17/2017 від 10.01.2017, який укладений неуповноваженою особою від імені колишнього директора ОСОБА_3 та є, на думку відповідача, недійсним.

Суд апеляційної інстанції відкладав розгляд справи з метою надання можливості апелянту надати докази в обґрунтування доводів апеляційної скарги, однак заявник таких доказів не надав, а тому доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях, а договір поставки №8902-17/2017 від 10.01.2017 є правомірним в силу статті 204 Цивільного кодексу України, якою встановлена презумпція правомірності правочину.

Також апелянт зазначає, що умовами договору не передбачено нарахування процентів за користування коштів. Кошти позивач не надавав відповідачу у борг, позику, кредит або поворотну фінансову допомогу.

Колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно застосував норми частини 1 ст.8 Цивільного кодексу України та ст.1048 Цивільного кодексу України, оскільки договором не встановлений розмір процентів за користування коштами та обґрунтовано задовольнив вимоги у розмірі 3874,21 грн.

Як стверджує апелянт, суд неправомірно вирішив питання про нарахування процентів за користування чужими коштами, адже чужими коштами відповідач не користувався, а тому незаконно стягнув 3874,21 грн. Крім того, стягнення неустойки у двох видах: пені та штрафу у даній справі є, на думку заявника, незаконним.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, 549 Цивільного кодексу України та ст.199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (пункт 6 ст.231 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

У пункті 5.2 договору сторони передбачили, що у разі порушення прострочення платежу за поставлений товар більше 3-х календарних дні, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що у разі прострочення виконання зобовязання боржник на вимогу кредитора зобовязаний сплатити, зокрема, штраф у розмірі 12% від простроченої суми.

Отже, умовами договору сторони погодили і сплату пені, і штрафу у разі порушення прострочення платежу за поставлений товар, а тому суд першої інстанції, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені та штрафу, правомірно задовольнив вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 62724,78 грн та штрафу у розмірі 4181,65 грн.

Відповідно до частини 2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, господарський суд правильно визнав заявлені позивачем вимоги щодо стягнення інфляційного збільшення у розмірі 8539,02 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо вручення відповідачу судових викликів та процесуальних документів, оскільки вони направлені судом на помилкову адресу, яка не є офіційним місцезнаходженням юридичної особи відповідача, що, як стверджує відповідач, є порушенням прав на рівність сторін у справі, надання усіх прав на судовий захист та надання письмових заперечень, відзиву, пояснень, клопотань, доказів в обґрунтування безпідставності позовних вимог та у підтвердження заперечень на позовну заяву.

Колегія суддів зазначає, що такі твердження спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що позовна заява разом з усіма додатками: копіями рахунків та видаткових накладних, банківських виписок, копія договору поставки №8902-17/2017 направлялася позивачу за адресою: 36008, м.Полтава, вул.Комарова, буд.2-Б, офіс 310, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с.19-20, том 1), а також заява про зменшення розміру позовних вимог разом з додатками направлялась позивачем на адресу: 36008, м.Полтава, вул.Комарова, буд.2-Б, офіс 310, що також підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с.165, том 1). На зазначену адресу направлялася і ухвала господарського суду Полтавської області від 09.02.2018 про залишення апеляційної скарги без руху (а.с.143-145, том 1).

Щодо адреси ТОВ «Пегас Трейд», згідно з інформацією є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день звернення відповідача до суду апеляційної інстанції місцезнаходженням ТОВ «Пегас Трейд» є м.Полтава, вул.Комарова, будинок 2-б, офіс 310. При цьому в апеляційній скарзі сам заявник вказує іншу адресу: 36008, м.Полтава, вул.Комарова, буд.2-А, офіс 310 (а.с.4, том 2).

У договорі поставки №8902-17/2017 зазначено, що ТОВ «Пегас Трейд» знаходиться за адресою: 36008, м.Полтава, вул.Комарова, 2а, оф.310. (а.с.28, том 1).

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що ТОВ «Пегас Трейд» змінювало свою адресу. Станом на 06.06.2016 адреса товариства змінилась з: м.Полтава, вул.Головка, буд.14/11, кв.55, на адресу: м.Полтава, вул.Комарова, буд.2А, офіс 310, станом на 19.05.2.017 адреса змінена: м.Полтава, вул.Комарова, 2Б, офіс 310.

Судову кореспонденцію, направлену апеляційним господарським судом, апелянт не отримував, що підтверджується матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції ухвали про відкладення розгляду справи направляв за адресою: м.Полтава, вул.Головка, буд.14/11, однак, ураховуючи той факт, що позовна заява разом з додатками, заява про зменшення позовних вимог з додатками та ухвала суду від 09.02.2018 про залишення позовної заяви без руху направлялись за адресою: м.Полтава, вул.Комарова, 2Б, офіс 310, колегія суддів вважає, що відповідач був обізнаний про розгляд справи №917/116/18 та мав можливість надати свої заперечення на доводи позовної заяви.

Отже, зазначені апелянтом доводи щодо невручення відповідачу судом першої інстанції процесуальних документів (з огляду на вищезазначену зміну місцезнаходження юридичної особи та неотримання поштової кореспонденції) не є порушенням норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Інші доводи апелянта не спростовують законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про правомірність задоволення позову, оскільки заперечення відповідача у даній справі, що викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, не підтвердженими жодними доказами, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки порушують права позивача на отримання належних йому грошових коштів.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідає нормам процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його зміни або скасування судова колегія не убачає.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд;

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пегас Трейд" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі №917/116/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.01.2019.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова

Суддя В.О. Фоміна