ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2019 р. Справа№ 911/2980/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 25.01.2019

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області

на рішення господарського суду Київської області від 13.12.2017 (повне рішення складено 31.01.2018)

у справі №911/2980/17 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу "Славутич"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Державна акціонерна холдингова компанія "Артем"

2) Регіональне відділення Фонду державного майна України

3) Державне підприємство "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій"

про стягнення 54 370, 08 грн, зобов'язання звільнити та повернути нерухоме майно,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У жовтні 2017 перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України звернувся до господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу "Славутич" (надалі - ТОВ "Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу "Славутич", товариство) про стягнення стягнення 18 123, 36 грн основної заборгованості, 36 246, 72 грн неустойки та зобов'язання звільнити та повернути нерухоме майно площею 2 142, 02 кв.м. Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу „Славутич" за договором оренди від 07.10.2010 № 36ВА-10 - Міністерству економічного розвитку і торгівлі України.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обов'язків щодо сплати у повному обсязі орендної плати за користування нерухомим майном за договором оренди № 36ВА-10 від 07.09.2010, укладеним між Державною акціонерною холдинговою компанією „Артем" (надалі - ДАХК „Артем") та ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич", та щодо повернення і звільнення нерухомого майна за договором оренди № 36ВА-10 від 07.09.2010, укладеним між ДАХК „Артем" та ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич", у зв'язку із закінченням строку його дії.

Так при зверненні до суду першої інстанції прокурор посилався на те, що Міністерства економічного розвитку і торгівлі України листом № 3242-10/18610-07 від 21.06.2016 повідомило про недоцільність пролонгації договору оренди від 07.09.2010 №36/ВА-10.

Звертаючись із позовом в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, перший заступник прокурора Київської області обґрунтовував це пунктом 4 рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999, ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», п. 3 ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (чинний на момент звернення з позовом).

Зазначив, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює, зокрема, суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Позовна заява подавалась прокурором в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, як органу, уповноваженого державною управляти майном та здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Оскільки вимога про повернення державного майна - об'єкту оренди ТОВ «ДОЗСТ «Славутич» виконана не була та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України самостійно не вжито заходів щодо повернення майна (не звернулось з відповідним позовом), прокуратура Київської області звернулась з позовною заявою про повернення майна та стягнення коштів.

Рішенням господарського суду Київської області від 13.12.2017 у задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2017 - без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.06.2018 касаційні скарги Першого заступника прокурора Київської області та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 у справі № 911/2980/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Підставами для скасування постанови апеляційної інстанції стало непідписання складом суду вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції, оголошеної 18.04.2018, на підставі приписів п. 3 ч. 1 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення обґрунтовано тим, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України не є стороною вказаного договору, а тому суд дійшов висновку, що у нього відсутні будь-які права та обов'язки як орендодавця державного майна за вказаним договором, у тому числі право на одержання у встановленому порядку орендної плати за договором, на повернення орендованого державного майна у зв'язку із припиненням дії договору оренди, тощо.

Як було встановлено судом першої інстанції, дія договору оренди № 36ВА-10 від 07.09.2010, укладеного між ДАХК „Артем" та ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич", не припинилась, а автоматично пролонгувалась на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. А саме - з 30.04.2017 строком на 2 роки і одинадцять місяців, тому у відповідача не виник обов'язок щодо повернення орендованого державного майна у встановлених договором оренди порядку і строк.

Позовні вимоги прокурора про стягнення 18 123, 36 грн основної заборгованості, 36 246, 72 грн неустойки та зобов'язання звільнити та повернути нерухоме майно площею 2 142, 02 кв.м. ТОВ „Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу „Славутич" за договором оренди від 07.10.2010 № 36ВА-10 - Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, визнано такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України. А тому суд відмовив у задоволені позову повністю.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

19.11.2017 не погодившись з прийнятим рішенням, перший заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Київської області від 13.12.2017 у справі №911/2980/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 25.01.2019 з'явились представники прокуратури Київської області, Генеральної прокуратури України, ТОВ „Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу „Славутич", ДП „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій", а представники ДАХК "Артем" та Регіональне відділення Фонду державного майна України до судового засідання не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення зазначеними особами поштових відправлень: №09.2-04/7267/19 від 22.01.2019 та №09.2-04/7662/19 від 29.01.2019.

Представник Генеральної прокуратури України у судовому засіданні 25.01.2019, зазначив, що він виступає у справі на стороні прокуратури Київської області, вступив у справу на стадії касаційного оскарження.

Також представником Генеральної прокуратури надано пояснення в порядку ст. 42 ГПК України, в яких вказано, що відсутність заперечень орендаря (як вказує відповідач у справі) не може свідчити про його автоматичне поновлення (продовження) на тих самих умовах, оскільки умови спірного правочину не містили такого волевиявлення сторін. Крім того, єдиною передумовою для продовження дії договору оренди, в силу ч. 2 ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди є проведення нової оцінки орендованого майна з метою визначення нового розміру орендної плати, що є істотною умовою договору. Також зазначає, що 25.03.2015 директором ДП «УкрНТІ «Промтехнологія» Мироновим А.М. на запит Генеральної прокуратури України надано інформацію про те, що ніяких договорів оренди підприємство з ТОВ «ДОЗСТ «Славутич» не укладало. Відповідач користується державним майном на підставі договору оренди від 07.09.2010, який укладено між ТОВ «ДОЗСТ «Славутич» та ДАХК «Артем» (копія листа додається).

Представники прокуратури Київської області, Генеральної прокуратури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України підтримали доводи апеляційної скарги та вимоги, викладені у ній.

Представники ТОВ «ДОЗСТ «Славутич та ДП "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" проти доводів апеляційної скарги заперечили та просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вказане рішення, на думку скаржника, є незаконним та підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, і як наслідок, неправильному застосуванню норм матеріального та порушенню норм процесуального права, а саме ч. ч. 1, 2, 3 ст. 17, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України, ст. 785 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 13, 236 ГПК України.

Прокурор зазначає, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права та обов'язки за договором. Тобто, в силу зазначених норм законодавства, всі права та обов'язки за договором оренди переходять до Міністерства, яке згідно до ст. 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника об'єктів державного майна, тобто управління державним майном.

Апелянт вказує, що судом не враховано п. 11.8 договору, відповідно до умов якого, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку, сторони укладають новий договір. Нового договору оренди між сторонами підписано і укладено не було.

Скаржник умотивовує апеляційну скаргу тим, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України листом № 3242-10/12070-07 від 10.04.2017 повідомило ТОВ "Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу "Славутич" про недоцільність пролонгації договору №36ВА-10 від 07.09.2010.

Скаржник обґрунтовує скаргу також тим, що Законом України «Про оренду державного та комунального майна», зокрема, ч. 3 ст. 17 Закону, не передбачено, що письмове попередження орендаря повинно скеровуватись рекомендованим листом. Вказану правову позицію висловлено Верховним судом України у справі №3-266гс16 у постанові від 20.04.2017.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач, згідно з поданим до суду 13.03.2018 відзивом проти доводів апеляційної скарги заперечив, зазначивши, що вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач обґрунтовує відзив тим, що при наявності намірів власника майна використовувати таке майно для власних потреб останній зобов'язаний повідомити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору, важливим та необхідним у даному випадку є визначення та підтвердження дати закінчення строку дії договору. У даному випадку договір оренди було пролонговано відповідно до рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2014 року у справі №911/2088/14 (без вказівки на кінцеву дату обчислення строку).

На виконання умов договору оренди №36ВА-10 від 07 вересня 2010 товариство щомісячно сплачує орендну плату саме у правовідносинах із Державним підприємством (орендарем) та виключно у встановленому договором порядку (з урахуванням листа Державного підприємства №78/1-04/16 від 01.04.2016). Умови договору або будь-які положення діючого законодавства України не містить посилань на необхідність або можливість здійснення оплати орендної плати наразі на користь Міністерства, що не має будь-яких зобов'язально-правових відносин із товариством.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.08.2004 №575-р „Про передачу державних підприємств, що належали до сфери управління корпорації „Укрбудматеріали", до сфери управління Міністерства промислової політики України було передано Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич", який знаходиться в с. Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Відповідно до наказу Міністерства промислової політики України №179 від 08.04.2010 „Про передачу майна Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу „Славутич", майно Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу „Славутич" було передано на баланс Державної акціонерної холдингової компанії „Артем".

На виконання наказу №179 від 08.04.2010 між Міністерством промислової політики України та ДАХК „Артем" було складено акт приймання-передачі від 22.04.2010, згідно якого Міністерством промислової політики України передано на відповідальне зберігання майно Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу „Славутич" (за переліком, наведеним у акті), а ДАХК „Артем" прийняло - зазначене майно.

Передача ДАХК „Артем" майна згідно наказу Міністерства промислової політики України №179 від 08.04.2010 та за актом приймання-передачі від 22.04.2010 була здійснена на виконання рішення господарського суду Київської області від 30.11.2009 у справі №13/211-09 за позовом Регіонального відділення ФДМУ України по Київській області до ЗАТ „Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич" про зобов'язання останнього повернути майно у зв'язку з закінченням договору оренди від 05.08.2004.

Так, рішенням Господарського суду Київської області від 30.11.2009 у справі №13/211-09, яке залишено без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.02.2010 та постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2010, первісний позов задоволено повністю. Зобов'язано Закрите акціонерне товариство "Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу «Славутич» повернути цілісний майновий комплекс державного підприємства «Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу «Славутич» Міністерству промислової політики України. В задоволенні зустрічного позову відмовилено повністю.

Надалі, 09.04.2010 наказом ДАХК „Артем" № 46 „Про Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич", ДАХК „Артем" було прийнято на власний баланс майно Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу „Славутич" і введено його до структури Департаменту з соціальних питань як підрозділу без права юридичної особи.

07.06.2010 Міністерством промислової політики України видано наказ №272 від 07.06.2010 „Про передачу майна до статутного фонду (капіталу) ДАХК „Артем", згідно якого Міністерством відповідно до повноважень по здійсненню функцій з управління об'єктами державної власності було передбачено внесення до статутного фонду (капіталу) ДАХК „Артем" майна згідно додатку.

07.09.2010 між Державною акціонерною холдинговою компанією „Артем" (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством „Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю „Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич", (орендар) було укладено договір оренди №36ВА-10 (далі - договір), згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 2142,02 кв.м та інше майно, визначене в акті приймання-передачі, що розташоване за адресою: с. Циблі, Переяслав-Хмельницького р-ну, Київської області.

Відповідно до п. 1.2. договору майно надається для використання з метою дитячого оздоровлення.

Згідно з п. 2.1. договору передача орендарю майна в оренду оформлюється відповідним документом - актом приймання-передачі майна, який підписується сторонами договору. З дати підписання акту приймання-передачі майна починається обчислення строку дії договору та нарахування орендної плати.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що повернення орендарем орендодавцю майна, що є предметом цього договору, оформлюється відповідним документом - актом повернення - прийому майна, який підписується сторонами договору. З дати підписання акту повернення - прийому майна дія договору оренди припиняється.

Відповідно до п. 3.1. договору на дату його укладання орендна плата за перший та послідуючі місяці оренди визначається згідно з розрахунком орендної плати (додаток 1 до договору) і складає: 1 887,85 грн без ПДВ, 377,57 грн ПДВ (20%), сума до сплати 2 265,42 грн з ПДВ з урахуванням індексу інфляції. Орендар самостійно і від свого імені укладає договори на надання комунальних послуг, що споживатимуться ним на об'єкті зі спеціалізованими організаціями.

Згідно з п. 3.2. договору орендна плата перераховується орендарем орендодавцю не пізніше останнього числа поточного місяця на підставі рахунку орендодавця.

Пунктом 3.4. договору сторонами погоджено, що в разі несплати, несвоєчасної або часткової сплати орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ з суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з першого дня місяця наступного за поточним.

Відповідно до п. 3.6. договору сума орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно з п. 5.2. договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендодавцеві орендну плату.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що орендар зобов'язаний утримувати приміщення в стані, який передбачений санітарними нормами та Правилами пожежної безпеки в Україні, затвердженими наказом МНС України від 19.10.2004 №126; отримати дозвіл органу Державного пожежного нагляду на початок роботи (ст. 10 Закону України „Про пожежну безпеку"); своєчасно проводити поточний ремонт орендованих приміщень.

Відповідно до п. 6.2. договору орендар має право з дозволу орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, здійснювати реконструкцію, поточний ремонт, технічне переозброєння та інші поліпшення, що зумовлюють підвищення його вартості.

Згідно з п. 6.3. договору, якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив з дозволу орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендар має право на відшкодування вартості таких витрат або на зарахування їх вартості в рахунок наступних орендних платежів.

Пунктом 7.1. договору сторонами узгоджено, що орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду майно згідно з розділом 1 цього договору по акту приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 11.1. договору він діє з 07.09.2010 до 07.08.2013 строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців.

Згідно з п. 11.8. договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, сторони укладають новий договір на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Пунктом 11.7. договору сторони узгодили також, що у разі припинення або розірвання договору, поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна, не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря, а невідокремлювані поліпшення підлягають відшкодуванню орендарю орендодавцем, за умови їх письмового погодження з орендарем.

Додатком 1 до договору „Розрахунок місячної орендної плати за використання майна, що передається ДАХК „Артем" в оренду АТ „Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич" сторонами додаткового погоджено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

07.09.2010 сторонами складено та підписано акт приймання-передачі майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно та інше майно, визначене в акті приймання-передачі, що знаходиться за адресою: Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Циблі.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2011 до договору у зв'язку з тим, що Закрите акціонерне товариство „Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич" (ідентифікаційний код 32783583) було припинено шляхом його перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю „Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич" (ідентифікаційний код 32783583), сторони дійшли згоди внести зміни до реквізитів орендаря за договором.

Додатковою угодою від 02.07.2013 сторони продовжили строк дії договору оренди до 30.05.2014.

27.12.2013 складено та підписано акт приймання-передачі державного майна від ДАХК „Артем" до Державного підприємства „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій", згідно якого комісією, створеною відповідно до наказу Міністерства промислової політики України „Про прийняття майна" від 19.12.2013 №95, проведнено обстеження майна, що передається за адресою: Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Циблі, яке належить Державній акціонерній холдинговій компанії „Артем" - орган управління - Державний концерн „УКРОБОРОНПРОМ" і передається Державному підприємству „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" (орган управління - Міністерство промислової політики України).

Відповідно до пункту 1.1 Статуту підприємства ДП „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" є юридичною особою, заснованою на державній власності та входить до сфери управління Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном. Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном утворено на виконання Указу Президента України від 09.12.2010 „Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" шляхом реорганізації Міністерства промислової політики України та є його правонаступником у частині реалізації державної політики щодо управління об'єктами державної власності.

Відповідно до пп. 7 п. 4 Положення про Міністерство промислової політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1538 від 02.11.2006, Міністерство відповідно до покладених на нього завдань здійснювало відповідно до законодавства функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

З прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №459 від 20.09.2014 „Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі" постанова Кабінету Міністрів України №1538 від 02.11.2006 „Про затвердження Положення про Міністерство промислової політики України" втратила чинність.

Указом Президента України №634/2011 від 31.05.2011 було встановлено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є правонаступником Міністерства промислової політики України в частині формування та реалізації промислової політики.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами по справі розглядалися судові справи, зокрема, щодо спірного майна колишнього орендодавця, тощо.

Рішенням господарського суду Київської області від 04.11.2014 у справі №911/2088/14 за позовом ДП „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" до ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич" про стягнення 7 889,39 грн та за зустрічним позовом ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич" до ДП „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" про стягнення коштів первісний позов задоволено повністю і присуджено до стягнення з ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич" на користь ДП „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" 7 766, 56 грн основного боргу, 99, 78 грн пені, 23,06 грн 3 % річних, 1 827, 00 грн судового збору, а зустрічний позов задоволено повністю та присуджено до стягнення з ДП „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" на користь ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич" 17 918 797, 00 грн та 73 082, 00 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2015 рішення господарського суду Київської області від 04.11.2014 у справі №911/2088/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.10.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2015 у справі №911/2088/14 залишено без змін.

При цьому, в рішенні господарського суду у справі №911/2088/14 від 04.11.2014 встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення або вручення відповідачу - ТОВ „Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич" заяви про припинення договору у зв'язку із закінченням терміну його дії. Відповідні обставини, в розумінні приписів частини 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", свідчать про пролонгацію договору оренди від 07.09.2010 №36ВА-10 на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені даним договором. Актом від 27.12.2013 приймання-передачі державного майна від державного акціонерної холдингової компанії „Артем" до державного підприємства „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Циблі, в тому числі орендоване майно за договором, та яке належить Державній акціонерній холдинговій компанії „Артем", передано державному підприємству „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій".

Таким чином, відповідно до додаткових угод до договору та акту від 27.12.2013 приймання-передачі державного майна, зобов'язаними сторонами за договором оренди від 07.09.2010 №36ВА-10 є орендодавець - державне підприємство „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" та орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю „Дитячий оздоровчий комплекс санаторного типу „Славутич".

Зазначеним актом від 27.12.2013 фактично визначено зміну балансоотримувача майна, в тому числі майна, переданого в оренду за договором, - Державній акціонерній холдинговій компанії „Артем" на нового балансоотримувача - ДП „УкрТІ "Промтехнологій".

За таких обставин, суд у вищенаведеній судовій справі №911/2088/14 дійшов висновку, що у зв'язку із зміною балансоотримувача орендованого майна, до ДП „УкрТІ „Промтехнологій" перейшли усі права та обов'язки орендодавця - Державної акціонерної холдингової компанії „Артем", що встановлені договором №36ВА-10 від 07.09.2010, укладеним із ТОВ „ДОЗСТ „Славутич", у тому числі і зобов'язання щодо відшкодування вартості витрат по здійсненню поліпшення орендованого майна або на зарахування їх вартості в рахунок орендних платежів.

Також, рішенням господарського суду Київської області від 18.05.2015 у іншій справі №911/1372/15 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку та торгівлі України до Державної акціонерної холдингової компанії „Артем" та до Товариства з обмеженою відповідальністю „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич" за участі третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, за участі третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного підприємства „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та витребування майна позов було задоволено повністю та визнано недійсним договір оренди №36ВА-10 від 07.09.2010, укладений між Державною акціонерною холдинговою компанією „Артем" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич"; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич" повернути державі в особі Державного підприємства „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" нерухоме майно Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу „Славутич", с. Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області, загальною площею 2142,02 кв. м. та інше майно, визначене в акті приймання-передачі від 07.09.2010.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 рішення господарського суду Київської області від 18.05.2015 у справі №911/1372/15 скасовано і прийнято нове рішення, яким відмовлено заступнику Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку та торгівлі України у задоволенні позову повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 у справі №911/1372/15 залишено без змін.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частиною 1 ст. 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 291 ГК України встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний із підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 1, 3 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Частинами 1, 3 ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

У разі припинення договору оренди за обставин, зазначених у частині першій цієї статті, орендар окремого індивідуально визначеного майна зобов'язаний повернути це майно відповідному підприємству, господарському товариству, створеному в процесі приватизації (корпоратизації), або його правонаступнику.

У разі припинення за цих же обставин договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає об'єкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном. Зазначений орган або його правонаступник зобов'язаний протягом тридцяти днів прийняти об'єкт оренди в своє управління.

У разі якщо правонаступник органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном, не визначений, об'єкт оренди, не заборонений до оренди чи приватизації, може бути переданий в оренду орендодавцем, зазначеним в абзацах другому і третьому статті 5 цього Закону, або приватизований в установленому законом порядку, якщо вивчення попиту не виявило потенційних орендарів.

Пунктом 11.1. договору оренди №36ВА-10 від 07.09.2010 передбачено, що цей договір діє з 07.09.2010 до 07.08.2013 строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців.

Пунктом 11.8. договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, сторони укладають новий договір на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Господарський суд Київської області у своєму рішенні від 04.11.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 01.10.2015 у справі № 911/2088/14 встановив обставини, що додатковою угодою від 02.07.2013 сторони - ДАХК „Артем" і ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич" продовжили строк дії договору оренди до 30.05.2014, а в подальшому з врахуванням обставин справи, в розумінні приписів частини 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відбулась пролонгація договору оренди від 07.09.2010 №36ВА-10 на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені даним договором (отже, до 30.04.2017).

Згідно із до ч. 3 ст. 35 ГПК України (в редакції, чинній на час розгляду даної справи судом першої інстанції) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вищевказані обставини є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час розгляду судом першої інстанції даної справи).

Відповідно п. 9 розділу ХІ перехідних положень Господарського кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи те, що оскаржене рішення Господарським судом Київської області у даній справі прийнято 13.12.2017, під час дії Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017, судом першої інстанції обґрунтовано та правомірно застосовано положення 35 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на час розгляду судом першої інстанції.

Водночас, відповідно до положень ч. 4, 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діє на момент здійснення апеляційного перегляду) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, гідно з ч. 5 цієї ж статті обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Проте, ані матеріали даної справи, ані доводи сторін не містять доказів спростування вказаних обставин в справі №911/2088/14 та (або) посилань на них.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Також, Вищий господарський суду України у постанові від 13.03.2016, залишаючи без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 у справі №911/1372/15 (якою було відмовлено в позові Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку та торгівлі України про застосування наслідків недійсного правочину та зобов'язанні ТОВ «Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу «Славутич» повернути державі в особі ДП «Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій» нерухоме майно Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу «Славутич», с. Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області, загальною площею 2142,02 кв. м. та інше майно, визначене в акті приймання-передачі від 07.09.2010), зазначив, що суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, виходив із помилковості прийняття місцевим господарським судом рішення після початку розгляду справи заяви прокурора від 14.05.15 щодо зміни предмету позову. Апеляційний господарський суд зазначив, що за відсутності позовної вимоги про визнання нікчемного правочину недійсним, у суду були відсутні правові підстави для визнання його недійсним з власної ініціативи. Суд апеляційної інстанції у справі №911/1372/15 установив, що спірний правочин не є нікчемним у розумінні приписів статті 228 Цивільного кодексу України); що він є оспорюваним з огляду на підстави заявленого позову, і наведене унеможливлює застосування наслідків його недійсності за приписами статті 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, судом апеляційної інстанції ураховано також те, що договір оренди № 36ВА-10 від 07.09.2010 та додаткові угоди, укладені до нього, не визнавалися нікчемними чи недійсними; не розривався у судовому порядку.

Судом першої інстанції у цій справі вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували звернення позивача до відповідача з повідомленням про припинення договору оренди №36ВА-10 від 07.09.2010, укладеного між ДАКХ „Артем" та ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич", як у термін до одного місяця до закінчення дії даного договору, так і протягом трьох місяців після закінчення строку його дії, у відповідності до положень пункту 11.8. договору, ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 764 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна".

Так, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що доданий прокурором до позовної заяви у цій справі лист № 3242-10/18610-07 від 21.06.2016 Міністерством економічного розвитку і торгівлі України (на підтвердження належного повідомлення відповідача про припинення договору оренди) не є належним доказом та не підтверджує належне повідомлення відповідача про припинення договору оренди через відсутність доказів вручення чи направлення відповідачу такого листа.

Заступником прокурора Київської області разом з апеляційною скаргою подано копію листа №3242-10/12070-07 від 10.04.2017 на підтвердження належного повідомлення відповідача про припинення договору оренди, який був однією з підстав звернення з апеляційною скаргою. Прокурором жодним чином не обґрунтовано обставин та не надано доказів неможливості його подання до суду першої інстанції із причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте колегією суддів у іншому складі (при попередньому розгляді судом апеляційної інстанції) вказаний доказ прийнято до розгляду з наданням йому оцінки в постанові.

Інші учасники апеляційного провадження не заперечували проти його прийняття.

Отже, Північний апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що копія листа №3242-10/12070-07 від 10.04.2017 не приймається апеляційним судом до уваги як належний доказ повідомлення відповідача про припинення договору оренди з огляду на наступне.

По-перше, цей лист не був підставою позову.

По-друге, відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір

використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен

письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці

до закінчення терміну договору.

Таким чином, вказаний лист датований пізніше ніж за 3 місяці від дати закінчення строку дії договору оренди, а тому не може бути належним доказом повідомлення відповідача про припинення договору оренди.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що прокурором та позивачем не було належним чином повідомлено відповідача про припинення спірного договору оренди. А відповідно до положень ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 764 Цивільного кодексу України та п. 11.8. договору оренди дія договору оренди № 36ВА-10 від 07.09.2010 р., укладеного між Державною акціонерною холдинговою компанією „Артем" та ТОВ „Дитячий оздоровчий заклад санаторного типу „Славутич", не припинилась, Вона автоматично пролонгувалась на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, а саме з 30.04.2017 строком на 2 роки і одинадцять місяців.

Тому посилання скаржника на неправильність застосування судом норм матеріального права, зокрема, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 17, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України, ст. 785 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 13, 236 ГПК України відхиляються судом апеляційної інстанції, як безпідставні.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи інформаційних довідок №105156746 від 27.11.2017, №105435190 від 28.11.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, майно, яке є об'єктом оренди за договором №36ВА-10 від 07.09.2010 належить ДП „Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" на праві повного господарського відання.

Так, рішенням господарського суду Київської області у справі №911/2028/15 від 12.11.2015, яке залишено в силі постановою Верховного суду від 19.09.2018, визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Циблівської сільської ради № 49 від 11.12.2012, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 13.12.2012 серії САС 173035, визнано право власності на реконструйовані об'єкти нерухомого майна, зокрема, на ігрову залу (другий та третій поверхи спального корпусу), котельню модульної, фізкультурний комплекс з басейном, зоокуток, спортивний майданчик (футбольне поле, тенісний майданчик), дитячий майданчик та огорожу за державною в особі Міністерства економічного розвитку та торгівлі України

Отже, на час ухвалення даної постанови підтверджується право державної власності в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на спірне майно, проте, зазначена обставина не дослуджувалась судом першої інстанції з огляду на те, що постанова Верховного суду датована більш пізнішою датою, ніж оскаржуване рішення. До того ж, ця обставина не є підставою для задоволення позову та апеляційної скарги, відповідно, через вищевстановлене.

Так, у даній постанові встановлено відсутність повідомлення у встановленому законом строк до одного місяця до закінчення дії даного договору, так і протягом трьох місяців після закінчення строку його дії, у відповідності до положень пункту 11.8. договору, ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 764 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна".

Наведені Генеральною прокуратурою України доводи про те, що:

- єдиною передумовою для продовження дії договору оренди, в силу ч. 2 ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 2 Методики оцінки об'єктів оренди є проведення нової оцінки орендованого майна з метою визначення нового розміру орендної плати, що є істотною умовою договору;

- 25.03.2015 директором ДП «УкрНТІ «Промтехнологія» Мироновим А.М. на запит Генеральної прокуратури України надано інформацію про те, що ніяких договорів оренди підприємство з ТОВ «ДОЗСТ «Славутич» не укладало. А відповідач користується державним майном на підставі договору оренди від 07.09.2010, який укладено між ТОВ «ДОЗСТ «Славутич» та ДАХК «Артем», не приймаються в розумінні ст. 269 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги з урахуванням своєчасно поданого відзиву та заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Звертаючись з позовом та апеляційною скаргою, перший заступник прокурора Київської області посилався лише на те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомляло відповідача про недоцільність пролонгації договору №36ВА-10 від 07.09.2010, проте відповідачем спірне майно не повернуто.

Водночас, згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Апеляційна скарга не містить підстав щодо незгоди першого заступника прокурора Київської області з відмовою судом першої інстанції у стягнені коштів, а суд апеляційної інстанції не встановлено відповідних обставин.

Також, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм матеріального права, а також норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Тому Північним апеляційним судом не приймаються доводи Генеральної прокуратури, оскільки частково спростовуються обставинами справи та не стосуються меж оскарження в розумінні ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані мотиви Генеральної прокуратури можуть бути окремими підставами для звернення до суду у загальному порядку.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що дія договору оренди №36ВА-10 від 07.09.2010, не припинилась, а пролонгувалась на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, а саме: з 30.04.2017 строком на 2 роки і одинадцять місяців, а Міністерством економічного розвитку і торгівлі України у встановлений законом строк не звернулось.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача станом на момент звернення прокурора з позовом не виник обов'язок щодо повернення орендованого державного майна та сплати за заявлені періоди (виходячи з заявлених підстав позову).

Таким чином, позовні вимоги прокурора в інтересах позивача до відповідача про стягнення 18 123,36 грн основної заборгованості, 36 246,72 грн неустойки та зобов'язання звільнити та повернути нерухоме майно площею 2 142,02 кв.м. Дитячого оздоровчого комплексу санаторного типу „Славутич" за договором оренди від 07.10.2010 №36ВА-10 - Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, не підтверджуються обставинами справи, у зв'язку з чим суд першої інстанції вірно відмовив у їх задоволенні.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу, судом ураховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

За таких вище встановлених обставин доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, відхиляються судом.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Отже, керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 13.12.2017 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2017 у справі №911/2980/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2980/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 01.02.2019.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

М.Г. Чорногуз