ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

28.01.2019м. ДніпроСправа № 904/5270/18

За позовом Приватного підприємства "Трес", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тауер Дівелопмент", м. Дніпро

про стягнення 63488,49 грн

Суддя Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

за відсутності у судовому засіданні представників сторін,

розглянувши матеріали справи, -

СУТЬ СПОРУ:

23.11.2018 Приватне підприємство "Трес" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тауер Дівелопмент" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення основного боргу у сумі 32634,65 грн, пені у сумі 29371,19 грн, інфляційних втрат у сумі 948,63 грн та 3% річних у сумі 534,00 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання умов договору підряду №215-Д4КВ32, укладеного між сторонами 26.09.2016.

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою від 27.11.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи викладені правові норми, сторонам було надано право у межах 30 днів з дня відкриття провадження у справі подати до суду необхідні для розгляду справи документальні докази чи заявити будь-які клопотання.

20.12.2018 позивач надав до суду для огляду оригінали документів, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідач 21.12.2018 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, посилаючись на незаконність та необґрунтованість позовних вимог. У відзиві відповідач вказує на те, що позивачем була перевищена договірна ціна на 27837,66 грн, хоча п. 3.4 договору сторони дійшли згоди про фіксовану договірну ціну, яка не змінюється. Разом з тим, у п. 3.5 договору передбачено, що у випадку перевищення підрядником договірної ціни, усі пов'язані з цим витрати несе підрядник. Також відповідач посилається на порушення зі сторони позивача строків виконання робіт, що свідчить про неналежне виконання умов договору підрядником. До того ж, відповідач заперечує проти нарахування 0,5% пені від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що, на його думку є недопустимим, через невідповідність такої умови договору законодавству. Тож у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Окрім того, відповідач не погоджується з клопотанням позивача щодо відшкодування останньому витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявлені витрати є завищеними та непідтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на подані сторонами докази, письмові пояснення та зважаючи на повне заперечення відповідачем проти позовних вимог, суд з урахуванням положень ч. 5 ст. 252 ГПК України призначив судове засідання по справі з викликом сторін для дачі останніми додаткових пояснень з метою встановлення істини по справі, про що постановив відповідну ухвалу від 18.01.2019.

У призначене на 28.01.2019 судове засідання сторони не забезпечили участі своїх представників без пояснення причин, але 22.01.2019 позивач подав до суду заяву про відмову від позову без обґрунтування на те причин, та просив закрити провадження у справі, що є його правом, передбаченим ст. 191 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, зокрема заяву позивача про відмову від позову та закриття провадження у справі, суд, враховуючи обставини справи та подані матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

26.09.2016 між Приватним підприємством "Трес" (далі - позивач, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тауер Дівелопмент" (далі - відповідач, замовник) було укладено договір підряду № 215-Д4КВ32 (далі - договір), за умовами п. 2.1 якого підрядник зобов'язується у вказаний в договорі строк виконати на свій ризик, власними та залученими силами з використанням свого обладнання і матеріалів, за завданням замовника роботи по влаштуванню систем кондиціонування та здати їх в обумовлені терміни замовнику, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах цього договору.

Вартість робіт за договором складає 59085,94 грн, про що зазначено в п. 3.2 договору.

Відповідно п. 5.1. договору оплата вартості матеріалів проводиться замовником в національній валюті України, на умовах передоплати протягом 5-ти днів з моменту отримання рахунку від підрядника (додаток № 4 графік фінансування до цього договору).

В силу приписів п. 5.4. договору оплата виконаних робіт здійснюється замовником протягом 5 (п'яти) календарних днів з дня прийняття робіт і підписання актів виконаних робіт.

На виконання умов договору та на підставі рахунку № СФ-0000528 від 30.09.2016 відповідачем 07.10.2016 було сплачено позивачу 54588,95 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1757 від 07.10.2016.

Позивач повністю виконав роботи по влаштуванню систем кондиціонування та здав їх в обумовлені терміни відповідачу, які прийняті останнім без зауважень, про що свідчать підписані обома сторонами: довідка про вартість виконаних будівельних робіт, акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 30.04.2018 та підсумкова відомість ресурсів за квітень 2018 року з робіт по влаштуванню системи кондиціонування.

Позивач вказує, що, в порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач не здійснив остаточний розрахунок виконаних послуг за договором, кінцевий строк виконання зобов'язання за яким закінчився 05.05.2018, в результаті чого у відповідача утворилася перед ним заборгованість у сумі 32634,65 грн.

За твердженнями позивача, останній звернувся до відповідача з претензією щодо погашення вказаної заборгованості, яку відповідач залишив без задоволення та виконання.

Наявна заборгованість і стала підставою для звернення позивач до суду з цим позовом, предметом якого є стягнення з відповідача суми основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідач, як вже зазначалося вище у цій ухвалі, проти позову заперечив повністю.

22.01.2019 позивач подав до суду заяву про відмову від позову.

Оцінивши надані докази, враховуючи заяву позивача про відмову від позову, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 191 ГПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Позивач у заяві прямо послався на ч. 2 ст. 191 ГПК України, якою встановлено, що до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Тож, вказане фактично свідчить про обізнаність позивача з наслідками відмови від позову, а отже суд приймає заяву позивача до уваги та вважає, що вона відповідає чинному законодавству.

Вищезгадана заява, так само як і позовна заява, підписана директором ПП "Трес" ОСОБА_1, повноваження якої підтверджено Статутом та довідкою Головного управління статистики у Дніпропетровській області Державної служби статистики України № 826164 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій.

Відповідно до частини 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з чинним законодавством України, директор, тобто посадова особа, якій надано право від імені юридичної особи представляти її інтереси, належить до числа органів юридичної особи, - а тому директор ОСОБА_1 правомірно підписала вищезгадану заяву.

За таких обставин відмова позивача від позову не суперечить чинному законодавству, а також його охоронюваним законом правам та правам інших осіб, - а тому приймається судом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Отже, провадження у справі підлягає закриттю з вищеназваних підстав.

При вирішенні питання про розподіл судового збору суд керується наступним.

Стаття 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VІ "Про судовий збір", зі змінами до нього, містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п. 5 ст. 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Виходячи з викладених правових норм, закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору, - тобто судовий збір на користь позивача у зв'язку з закриттям провадження у справі через відмову останнього від позову поверненню не підлягає.

Стосовно ж клопотання позивача щодо відшкодування витрат на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 цієї статті Кодексу визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як свідчать матеріали справи, позивач надав до справи лише договір про надання правової допомоги від 20.11.2018, але не підтвердив жодними доказами надання та отримання ним правової допомоги, в результаті чого поніс витрати у сумі 5000,00 грн. Відповідач також зазначив у своєму відзиві, стверджуючи при цьому про завищення позивачем розміру правової допомоги, про відсутність належних та допустимих доказів.

Враховуючи викладене, зважаючи на відмову позивача від позову, а також на відсутність належних доказів щодо отримання ним професійної правничої допомоги, суд не вбачає підстав для розгляду клопотання позивача щодо відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 191, 231-235, 252 Господарського кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 29.01.2019.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_2