ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2019 року Справа № 908/6083/15

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної І.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.09.2018 у справі №908/6083/15 (суддя Зінченко Н.Г., повна ухвала складена 21.09.2018)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення суду від 17.02.2016 у справі №908/6083/15

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Веселівський завод сухого знежиреного молока", смт Веселе Запорізької області

представник: не з’явився

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", м. Гадяч Гадяцького району Полтавської області

представник: не з’явився

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "МОЛ-ТРАНС 2010", с. Новогригорівка Гуляйпільського району Запорізької області,

представник: не з’явився

про визнання припиненою угоди шляхом її розірвання та стягнення 5826429,73 грн заборгованості

ВСТАНОВИВ:

30.08.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (надалі боржник, відповідач-1) звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про відстрочку виконання рішення суду від 17.02.2016 на 12 місяців з моменту винесення ухвали, посилаючись на наступне:

- ним було частково погашено присуджену до стягнення суму боргу в розмірі 3000, 00 грн;

- після введення Російською Федерацією заборони на імпорт продукції, сировини та продуктів споживання, країною походження яких є Україна, закрито основний ринок збуту продукції заявника. Організація нових ринків збуту є процесом довготривалим, потребує значних фінансових коштів та ресурсів. Це в сукупності із соціальними та економічними потрясіннями в державі, збільшення вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, зменшення попиту на сирну продукцію призвело до зниження обсягів виробництва та реалізації продукції заявником;

- Товариство вчиняло дії для погашення заборгованості, зокрема укладені контракти з компанією CEOLITAS (Республіка Латвія) та G. M. Group (Грузія). Проте, перша компанія ліквідувалася, а друга призупинила діяльність у зв'язку з проведенням контролюючими органами Грузії перевірок імпортованої продукції тваринного походження;

- на майно ТОВ «Лозівський молочний завод», а також на грошові кошти Товариства, що знаходяться на банківських рахунках та касі підприємства, накладено арешти;

- все майно підприємства перебуває у заставі та іпотеці банку, що унеможливлює проведення розрахунків за рахунок продажу цього майна;

- скрутне фінансове становище підтверджується також аудиторським висновком від 21.05.2018, яким встановлено, що всі показники фінансового стану Товариства мають незадовільне значення, сума короткострокових зобов'язань перевищує суму оборотних активів, Товариство залежне від залучених коштів;

- до заявника звернулася велика кількість контрагентів із позовами про стягнення заборгованості, і це призвело до скрутного фінансового становища. Відкриті виконавчі провадження, у межах яких накладено арешти на майно та грошові кошти заявника, що паралізувало роботу підприємства; позбавило можливості проводити розрахунки з контрагентами;

- негайне виконання винесених судом рішень призведе до істотного погіршення фінансового стану Товариства та до неплатоспроможності. За рішеннями судів стосовно заявника відкрито низку виконавчих проваджень на суму більше 14 млн. грн;

- вжиття Державною виконавчою службою заходів для примусового виконання судових рішень призвело до катастрофічної ситуації: під загрозою опинилися погашення заборгованості, сплата кредитів, виплата заробітної плати, розрахунки з бюджетом;

- Товариство вживає заходів з метою збереження виробництва, а саме протягом ІІІ кварталу 2018р. - ІV кварталу 2019р. розраховує на покращення фінансового стану в зв’язку з укладенням нових контрактів на поставку продукції, зокрема із ТОВ «ІР-Агроторг» та з ТОВ «Транзитекспо». Товариством укладено договір на отримання безвідсоткової фінансової допомоги. Учасниками ТОВ прийнято рішення внести додаткові внески до статутного капіталу;

- Товариство є бюджетоутворюючим підприємством м. Лозова, і в разі банкрутства місцевий бюджет втратить значні надходження;

- існує значна судова практика, якою підтримується позиція заявника;

- наведені підстави є винятковими, особливими та непереборними, ускладнюють виконання рішення суду. Відстрочка виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідальності, а створення умов для виконання цього рішення.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.09.2018 у даній справі у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення суду від 17.02.2016 у справі №908/6083/15 відмовлено повністю.

Ухвала суду мотивована відсутністю обставин для надання відстрочки виконання судового рішення та посиланням на ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України щодо можливого строку надання відстрочки виконання рішення суду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.09.2018 та прийняти нове рішення, яким заяву ТОВ "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення суду від 17.02.2016 у справі №908/6083/15 задовольнити та відстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

-          суд допустив формальний підхід до справи, не в повній мірі дослідив та не надав належну оцінку всім доказам у справі;

-          заявником надано суду всі необхідні докази щодо фінансового стану та неможливості одномоментно без оголошення банкрутства виконати рішення суду;

-          стверджує, що суд першої інстанції не вірно тлумачить положення ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України та вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви;

-          не дивлячись на складність справи, великий обсяг документів, суд першої інстанції допустив поверхневий розгляд справи, не створив у процесі розгляду справи належні та рівні умови доказування та заперечення для обох сторін, вирішивши справу фактично в першому судовому засіданні, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 22.12.2018 для розгляду справи №908/6083/15 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач), суддів: Орєшкіну Е.В., Подобєд І.М.

Зазначеною колегією справу прийнято до свого провадження ухвалою від 26.12.2018 та призначено судове засідання на 23.01.2019.

Представники сторін в судове засідання не з’явилися, жодних заяв чи клопотань від них не надходило, про дату, час і місце судового засіданн повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на викладене, відсутність клопотань сторін, строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, визначений ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 у справі №908/6083/15, залишеним без змін постановами апеляційної та касаційної інстанцій, позов Товариства з додатковою відповідальністю "Веселівський завод сухого знежиреного молока" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОЛ-ТРАНС 2010" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Веселівський завод сухого знежиреного молока" 5823429,73 грн заборгованості та 87373,95 грн судового збору.

На примусове виконання рішення суду було видано відповідний наказ.

За наслідками розгляду заяви боржника про надання відстрочки виконання вказаного рішення суду у даній справі на 12 місяців, з якою він звернувся до суду у червні 2017р., ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.06.2017 було відмовлено у задоволенні цієї заяви.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2017 у цій справі, яка залишена в силі Постановою Вищого господарського суду України від 21.11.2017, ухвалу від 19.06.2017 скасовано, та надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" відстрочку виконання судового рішення строком на 12 місяців.

Як зазначено вище, 30.08.2018 боржник знову звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до положень пункту 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Вказані положення закріплені також у ст.18 Господарського процесуального кодексу України.

У статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено можливість, підстави та порядок надання відстрочення або розстрочення виконання рішення суду, якою передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У частині 4 цієї статті перераховані обставини, які повинен врахувати суд при вирішенні питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду, а саме ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Втім, частина 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України містить імперативну норму, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як встановлено судом рішення у даній справі було прийнято 17.02.2016 та набрало законної сили після перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом (постанова від 13.04.2016). Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" звернулось до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду 30.08.2018 (заява до суду надійшла поштою 04.09.2018), тобто поза межами строку, визначеного ч.5 ст. 331 ГПК України.

За наведених положень закону суд не може надати відстрочення виконання рішення поза межами одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, тому суд першої інстанції прийшов до законного висновку про відмову у задоволенні заяви, врахувавши надання боржнику відстрочення виконання судового рішення строком на 12 місяців відповідно до Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2017, який скінчився 14.08.2018.

Також суд першої інстанції правомірно послався на практику Європейського суду з прав людини та зазначив, що згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру…", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Щодо доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне: апелянт безпідставно вказує, що суд формально підійшов до розгляду справи, не надав оцінки його фінансовому стану та вирішив справу протягом одного засідання. Як зазначено апеляційним судом вище, ч. 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України містить імперативну норму щодо можливого строку відстрочення виконання рішення, тому оцінка інших обставин у справі та всіх наданих заявником доказів щодо його фінансового стану не впливає на обставину спливу строку, на який може бути відстрочено виконання рішення суду. Крім того, у переліку обставин, які визначені у ч.4 цієї статті відсутні такі підстави для надання відстрочення як фінансовий стан боржника. Апелянт брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Інші учасники справи не виявили бажання брати участь у засіданні суду першої інстанції, враховуючи строк розгляду вказаної заяви, визначений у ч. 2 ст. 331 ГПК України, повідомлення всіх учасників справи про час та місце розгляду заяви, судом першої інстанції не допущено порушень процесуального закону при її розгляді. Посилання заявника на судову практику судом відхиляється, оскільки надані ним судові акти ухвалені до набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України (15.12.2017).

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Відтак, підстави для скасування або зміни ухвали суду, передбачені статтею 277, 280 Господарського процесуального кодексу України, відсутні. Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 271, 276, 280, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.09.2018 у справі № 908/6083/15 відмовити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.09.2018 у справі 908/6083/15 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї апеляційної скарги покласти на апелянта - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя                                                                       І.М. Подобєд

Суддя           Е.В. Орєшкіна