ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" січня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2253/18

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул.Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001; )

до відповідача: Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області (вул.Торгова, 2-А, м.Чорноморськ, Одеська область, 68002; )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з ОСОБА_1

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 - на підставі договору № 14/3173/18 від 25.10.2018 р.; ОСОБА_3 - на підставі довіреності № 14-215 від 19.11.2018р.;

Від відповідача: ОСОБА_4 - на підставі довіреності № 01-05.1/856 від 29.10.2018 р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_3 - на підставі довіреності № 14-215 від 19.11.2018р.;

Від відповідача: ОСОБА_4 - на підставі довіреності № 01-05.1/856 від 29.10.2018 р.

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства (далі-КП) "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області про стягнення пені у розмірі 1 220 180 грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 63 386 грн. 63 коп. та інфляційних втрат у розмірі 710 261 грн. 67 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18 жовтня 2018 р. відкрито провадження у справі та призначено справу № 916/2253/18 до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.12.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 916/2253/18 до розгляду по суті.

Представники позивача позовну заяву підтримують, наполягають на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечує проти задоволення позовної заяви з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Позивач у справі зазначив, що 27 листопада 2014 р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та КП «Іллічівськтеплоенерго» (надалі - рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 10.06.2016р. перейменовано у КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області) (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 4007/15-БО-23.

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно із п.1.2 Договору газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 2 610 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): 1 кв. 1460,0; 2 кв. 220,0; 3 кв. 35,0; 4 кв. 895,0 .

В подальшому між сторонами у справі укладались Додаткові угоди за №№1-7, якими, зокрема, змінювались обсяги та вартість природного газу.

28 липня 2015 року укладено Додаткову угоду № 8 до Договору, відповідно до якої сторони, зокрема, доповнили пункт 6.3 Договору, виклавши його в наступній редакції:

« 6.3 За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець зараховує кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.»

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 14 861 889 грн. 75 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. ОСОБА_2, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та в порушення умов п.6.1 Договору.

Згідно із пунктом 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобовязався сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Як вказує позивач, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу, розмір нарахованої пені за неналежне виконання умов Договору складає 1 220 180 грн. 08 коп. за період з 17.02.2015р. по 30.12.2015р.

Окрім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач вважає, що оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, він зобовязаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 710 261 грн. 67 коп., а також 3 % річних у розмірі 63 386 грн. 63 коп.

Неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе за Договором зобовязань позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у звязку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд стягнути з КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області пеню у розмірі 1 220 180 грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 63 386 грн. 63 коп. та інфляційні втрати у розмірі 710 261 грн. 67 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до п. 1 ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Також, позивач посилається на ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Позивач зазначає, що ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Окрім цього, позивач у своїй відповіді на відзив зазначив, що Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості. Виходячи з аналізу положень ст.1-3 Закону, учасниками процедури врегулюванні заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Матеріали справи не містять належні докази включення відповідача до реєстру. Таким чином, позивач вважає, що списання заборгованості є неправомірним. Аналогічна позиція стосовно обовязковості включення до реєстру підприємств, що є учасниками процедури врегулювання заборгованості, викладена у ряді постанов Вищого господарського суду України, зокрема, суд у своїй постанові по справі №914/1111/16 від 26.04.2017 року зазначив: «...для врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії особа, яка має право на таку процедуру, повинна вчинити відповідні дії для включення її до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, однак, як вбачається із встановлених судами обставин справи, відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості у розумінні вказаних норм права.

Відповідач проти позову заперечує повністю та зазначає, що відповідно до п. 2.1 статуту КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області підприємство створене з метою здійснення господарської діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, комунальними послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води у сфері теплопостачання. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців основним видом економічної діяльності КП «Чорноморськтеплоенерго» є постачання пари та гарячої води.

Відповідач зазначив, що, дійсно, в період з січня по грудень 2015 р. включно, природний газ був поставлений позивачем КП «Чорноморськтеплоенерго» в обсягах та на загальну суму, яка зазначена у позові. Остаточний розрахунок за отриманий газ КП «Чорноморськтеплоенерго» було здійснено 05.01.2016 р., що підтверджується розрахунком наданим позивачем.

Як зазначає відповідач, 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Предметом даного спору є стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий протягом січня - грудня 2015 року природний газ, яка була у повному обсязі погашена КП «Чорноморськтеплоенерго» 05.01.2016 року.

Таким чином, відповідач вважає, що застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають положення ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», які імперативно встановлюють, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Також, відповідач зазначив, що вищевказаний Закон не передбачає ніяких додаткових умов для списання чи не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та проценти річних, а лише визначає одну підставу, зокрема, погашення основної заборгованості до набрання чинності вказаним Законом (тобто до 30.11.2016 р.).

Одночасно, відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду на аналогічну правову позицію Верховного суду України, яка викладена у постановах від 07.08.2018 р. у справі № 927/1152/16 та від 10.04.2018 р. у справі № 916/3054/16.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, судом встановлено, що 27 листопада 2014 р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та КП «Іллічівськтеплоенерго» (надалі - рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 10.06.2016р. переіменовано у КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області) (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 4007/15-БО-23, згідно п.1.1 Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п.1.2 Договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 2 610 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): 1 кв. 1460,0; 2 кв. 220,0; 3 кв. 35,0; 4 кв. 895,0 .

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що в подальшому між сторонами у справі укладались Додаткові угоди за №№1-7, якими, зокрема, змінювались обсяги та вартість природного газу.

Згідно із пунктом 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобовязався сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із частиною першою статті 175 Господарського кодексу України Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, і проти чого сторони у справі не заперечують, позивачем на виконання умов Договору було передано, а відповідачем прийнято у власність природний газ на загальну суму 14 861 889 грн. 75 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області було сплачено за отриманий за Договором купівлі-продажу природного газу №4007/15-БО-23 від 27.11.2014р. природний газ 05.01.2016р.

Отже, як на момент звернення ПАТ НАК «Нафтогаз України» до Господарського суду із зазначеним позовом до КП "Чорноморськтеплоенерго", так і на момент розгляду справи, у відповідача відсутня заборгованість за поставлений природний газ.

Наразі, з позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 220 180 грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 63 386 грн. 63 коп. та інфляційні втрати у розмірі 710 261 грн. 67 коп., згідно наданого розрахунку.

Разом з тим, суд зазначає, що 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вже зазначалося вище, КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області було сплачено за отриманий за Договором купівлі-продажу природного газу №4007/15-БО-23 від 27.11.2014р. природний газ 05.01.2016р.

Отже, відповідач розрахувався до набрання законної сили Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

При цьому, відповідно до статті 1 зазначеного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок), яким визначено механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, за змістом пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом України № 1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України №1730-VIII є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом. Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018р. у справі № 927/1152/16 .

За таких обставин, на думку суду, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення з КП "Чорноморськтеплоенерго" пені у розмірі 1 220 180 грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 63 386 грн. 63 коп. та інфляційних втрат у розмірі 710 261 грн. 67 коп.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повне рішення складено 25 січня 2019 р.

Суддя Н.В. Рога