номер провадження справи 33/101/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2019 Справа № 908/2375/18

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133)

до відповідача: Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, м. Енергодар Запорізької області, пр. Будівельників, 17, офіс, 5-1)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- довіреність № 155 від 28.01.2019 р.;

від відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

В господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС до Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради про стягнення суми 29279,69 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 198, 218, 230, 231 ГК України та умовами договору № 75/44-16 від 30.06.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 198, 218, 230, 231 ГК України, а також на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором від 30.06.16 № 75/44-16 щодо оплати наданих позивачем послуг по відшкодуванню витрат за скидання очищених стоків з ООС КП ПКВ ЕМР до підвідного каналу ВП ЗАЕС за I квартал 2018 року на суму 26809,54 грн., які підтверджуються актом від 31.03.18 за № 7. За прострочення оплати, на підставі п. 2.6 Договору та ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані санкції (2106,57 грн. пені та 363,58 грн. 3% річних).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.11.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2375/18. Присвоєно справі номер провадження 33/101/18. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.12.2018р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.12.2018 р. відкладено підготовче засідання на 15.01.2019 р.

Ухвалою від 15.01.2019р. суд закрив підготовче провадження у справі № 908/2375/18 та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.01.2019 р.

Відповідач в жодне судове засідання не прибув, про визнання позову не заявив, відзив на позовну заяву, витребувану ухвалою суду по справі документи і матеріали суду не надав, про поважність причин неявки уповноваженого представника або ненадання витребуваних документів суд не попереджав.

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ОСОБА_1 (безкоштовного) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради є: 71503, м. Енергодар Запорізької області, пр. Будівельників, 17, офіс, 5-1, що відповідає юридичній адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

В матеріалах справи містяться оригінали рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення на імя відповідача, які отримані уповноваженим представником відповідача - 27.11.2018 р., 21.01.2019 р.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 908/2375/18.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобовязані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України під час судового розгляду справи здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

В судовому засіданні 29.01.2019р. заявлені вимоги представник позивача підтримав в повному обсязі.

У судовому засіданні 29.01.2019р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 30.06.2016р. між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Заступника генерального директора з економіки та фінансів Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС ОСОБА_2 (Сторона 1) та Комунальним підприємством Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради, в особі виконуючого обовязки генерального директора ОСОБА_3 (Сторона 2) укладено договір про скидання очищених стоків ООС ПКВ ЕМР до підвідного каналу ВП ЗАЕС та відшкодування витрат за скидання очищених стоків № 75/44-16 (надалі Договір), за умовами якого (п. 1.1 Договору) Сторона 2 здійснює цілодобово скидання очищених стічних вод з власних об'єднаних очисних споруд (ООС) в підвідний канал ВП ЗАЕС.

За умовами п. 1.2. Договору, Сторона 2 зобов'язується щоквартально відшкодовувати Стороні 1 витрати за скидання очищених стоків з об'єднаних очисних споруд (ООС) КП ПКВ ЕМР до підвідного каналу ВП ЗАЕС згідно розрахунків забруднюючих речовин, які надходять з ООС КП ПКВ ЕМР (Додаток № 2, який відповідає Постанові КМУ від 25.03.99 № 465 Про затвердження Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами).

Відповідно до п. 2.1. Договору, з урахуванням протоколу розбіжностей від 18.07.2016р., граничний (підсумковий) розмір відшкодування витрат за скидання очищених стоків з ООС до підвідного каналу ВП ЗАЕС за календарний рік складає 100 000,00 грн. (без ПДВ).

Пунктом 2.2. договору (в редакції протоколу розбіжностей від 18.07.2016р.) сторонами погоджено, що фактичний розмір відшкодування нараховується з першого по останнє число кожного кварталу, визначається із розрахунку екологічного податку ВП ЗАЕС в частині скидання забруднених речовин у водні об'єкти, на підставі фактичних об'ємів за звітний квартал очищених скинутих стоків, наданих КП ПКВ ЕМР до 5-го числа місяця, наступного за звітним кварталом, але підсумково не перевищуючи граничний (підсумковий) розмір граничної суми відшкодування витрат за скидання очищених стоків за календарний рік з урахуванням п. 2.1. та п.2.1.1. Договору.

За умовами п. 2.3. Договору, на підставі розрахунків забруднюючих речовин, зазначених у п. 1.2. даного договору, Сторона 1 по закінченню звітного кварталу, оформлює Акт про відшкодування витрат за скидання очищених стоків з ООС до підвідного каналу ВП ЗАЕС до 7-го числа місяця, наступного за звітним кварталом, та направляє його Стороні 2 для підписання.

Згідно із п. 2.4. Договору, Сторона 2 на протязі 2-х днів оформлює Акт про відшкодування витрат за скидання очищених стоків з ООС до підвідного каналу ВП ЗАЕС зі своєї сторони та направляє Стороні 1, або надає мотивовану відмову від підписання.

Відповідно до п. 7.1. Договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками сторін та діє до 31.12.16. Керуючись п. 3 ст. 631 ЦК України, Сторони прийшли до згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, що виникли до його укладання, з 01.01.16. Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах, якщо за 1 (один) місяць до закінчення строку дії договору жодна із Сторін не заявить про його розірвання.

Позивачем та відповідачем, як сторонами по Договору було складено Акт № 7 від 31.03.2018 р. про відшкодування витрат за скидання очищених стоків на суму 26809,54 грн., який підписано уповноваженими представниками обох сторін без зауважень та скріплений печатками підприємств.

Позивач направив відповідачу претензію № 11790/1153 від 29.05.2018р. з вимогою сплатити заборгованість та санкції.

Дана претензія, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення, отримана відповідачем 01.06.2018р., залишена останнім без відповіді та задоволення, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позовні вимоги про стягнення з КП Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради, м. Енергодар Запорізької області суми 29279,69 грн., з яких: сума 26809,54 грн. основного боргу, сума 2106,57 грн. пені, сума 363,58 грн. 3% річних, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Розглядаючи справу по суті спору суд виходив з того, що вказаний договір в установленому законом порядку не розірвано, його дія не припинена. Доказів зворотного представники сторін суду не надали.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивачем за I квартал 2018 р. надано послуги за скидання очищених стоків з ООС КП ПКВ ЕМР до підвідного каналу ВП ЗАЕС на суму 26809,54 грн., що підтверджується актом від 31.03.2018 р. № 7 до договору від 30.06.2016р. № 75/44-16, який засвідчено підписами уповноважених представників сторін та відтисками печаток, як позивача, так і відповідача (належним чином засвідчена копія якого долучена до матеріалів справи).

Відповідно до п. 2.5. Договору, Сторона 2 здійснює оплату згідно Акта про відшкодування витрат за скидання очищених стоків з ООС до підвідного каналу ВП ЗАЕС шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Сторони 1 не пізніше останнього числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом із тим, як свідчать матеріали справи, відповідач взяті на себе договірні зобовязання належним чином не виконав, розрахунки за надані позивачем послуги по скиданню очищених стоків з ООС КП ПКВ ЕМР до підвідного каналу ВП ЗАЕС за I квартал 2018 р. на суму 26809,54грн. у строк визначений п. 2.5. Договору, не провів.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням умов п. 2.5. Договору та ч.1 ст. 530 ЦК України, строк оплати наступив.

Відповідач позовні вимоги в частині основного боргу не спростував, доказів належного виконання зобовязання щодо розрахунків за надані позивачем послуги у I кварталі 2018 р. на суму 26809,54грн., суду не надав. За таких обставин, позовна вимога про стягнення суми 26809,54грн. основного боргу основана на Договорі, підтверджена відповідними доказами, є обґрунтованою, доведеною, відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Невиконання відповідачем зобовязання по сплаті грошових коштів в сумі 26809,54грн. підтверджено матеріалами справи, а відтак позовна вимога про стягнення з відповідача 3% річних за період з 30.04.2018 р. по 11.10.2018 р. в сумі 363,58 грн., за неналежне виконання відповідачем грошового зобовязання, заявлена до стягнення правомірно, а тому задовольняються судом у заявленому розмірі.

Розрахунок 3% річних перевірено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», та визнано вірним.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 2.6 Договору, яким передбачено, що за несвоєчасне внесення оплати Сторона 2 сплачує Стороні 1 пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення за весь період невиконання зобовязань.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд відзначає, що вимога про стягнення пені, за заявлений позивачем період часу з 30.04.2018 р. по 11.10.2018 р. в сумі 2106,57 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Отже, позов задовольняється повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 1762,00 грн. покладається на відповідача

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, м. Енергодар Запорізької області, пр. Будівельників, 17, офіс, 5-1, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133, , рахунок № 1241 в ПАТ АБ Укргазбанк м. Енергодар, МФО 320478, код ЄДРПОУ банку 23697280) суму 26809 (двадцять шість тисяч вісімсот девять) грн. 54 коп. основного боргу, суму 2106 (дві тисячі сто шість) грн. 57 коп. пені, суму 363 (триста шістдесят три) грн. 58 коп. 3% річних та суму 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 30 січня 2019 р.

Суддя М.В. Мірошниченко