ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р. Справа №907/696/18

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Борщ І.О.

за участю представників:

від скаржника - не зявився.

від ТОВ «Феба» - ОСОБА_2 (адвокат)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МИШИМ, м.Ужгород, від 17.12.2018

на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 07 грудня 2018 року про відмову в забезпеченні позову до його пред'явлення (суддя Ремецькі О.Ф., складено та підписано 11.12.2018)

у справі № 907/696/18

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю МИШИМ, м. Ужгород №23-11 від 23.11.2018

особа, яка може отримати статус учасника справи відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю ФЕБА, м. Ужгород

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог заяви і ухвали суду першої інстанції: до господарського суду Закарпатської області від ТОВ «МИШИМ» надійшла заява про забезпечення позову до його пред'явлення, в якій Товарситво просить суд: до предявлення позову ТОВ відповідальністю «МИШИМ» до ТОВ «ФЕБА» про стягнення майнової шкоди у розмірі 2.646.550,00грн., вжити заходи щодо забезпечення позову, а саме: - накласти арешт в межах суми позову в розмірі 2.646.550,00грн. на нерухоме майно шляхом заборони його відчуження, що належить товариству з обмеженою відповідальністю ФЕБА (88018, м. Ужгород, площа Кирила і ОСОБА_3, буд. 3А, ), а саме: обєкт незавершеного будівництва торговельно-розважального центру 7% готовності за адресою: м. Ужгород, пл. Кирила і ОСОБА_3, 3А реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 101, номер запису про право власності 34931383; автостоянка з вимощенням 456,9кв.м. та туалет загальною площею 39,1кв.м. за адресою: м. Ужгород, пл. Кирила і ОСОБА_3, 1А реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 101; земельну ділянку площею 0,13га кадастровий номер :15:001:0110, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Заньковецької, б/н реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 101; - заборонити проведення робіт з будівництва торговельно-розважального центру, що здійснюється ТОВ «ФЕБА» на підставі Дозволу на виконання будівельних робіт від 14.06.2011 №ЗК 8.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07 грудня 2018 року у задоволенні заяви ТОВ «МИШИМ», м. Ужгород, №23-11 від 23.11.2018 про забезпечення позову до його пред'явлення - відмовлено.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову. Заявником у заяві про забезпечення позову не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на обєкт нерухомого майна та заборони вчиняти дії з будівництва ТРЦ, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12 грудня 2018 року виправлено описку, допущену у вступній частині ухвали Господарського суду Закарпатської області від 07 грудня 2018, а саме, у вступній частині слова та цифри « 11» грудня 2018 року замінити на слова та цифри « 07 грудня 2018 року».

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги: заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у даній справі, мотивуючи це тим, що реальні дії ТОВ «Феба» спрямовані на ухилення від реального виконання рішення суду вже мали місце під час розгляду господарської справи №907/698/17. Зокрема, після отримання інформації про наявність заяви про забезпечення позову у справі №907/698/17 ТОВ «ФЕБА» відчужило та перереєструвало право власності на нерухоме майно обєкту незавершеного будівництва торгово-розважального центру, приміщення туалету та автостоянки по площі ОСОБА_3, 1а, а згодом після закриття провадження у справі № 907/698/17 зазначене майно було повернуто знову у власність ТОВ «Феба». Скаржник вважає, що реальною метою відчуження ТОВ «Феба» зазначеного нерухомого майна було створення умов для ухилення від реального виконання рішення суду по справі № 907/698/17, а відтак, метою заяви про забезпечення позову у даній справі є уникнення можливого порушення права та інтересів заявника в майбутньому. Окрім того, продовження здійснення ТОВ «Феба» будівельних робіт по зведенню залізобетонної конструкції в межах земельної ділянки, що перебуває в оренді заявника, перешкоджає здійсненню її використання згідно потреб заявника. Така поведінка ТОВ «Феба» створює умови щодо ускладнення та унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Заявником до апеляційної скарги долучено копії документів, зокрема, договорів купівлі продажу, копія сертифікату акціонерів, копії договорів про розірвання договорів купівлі продажу та інші. Однак, скаржником не подано клопотання про долучення таких до матеріалів справи у встановленому порядку, не зазначено, чи такі подавалися до суду першої інстанції чи з яких причин не були подані до суду першої інстанції. Відтак, апеляційний суд не розглядає такі долучені скаржником документи.

Згідно ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

У судове засідання не зявився представник заявника, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи встановлені строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обовязковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника заявника на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника ТОВ «Феба», колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що:

- ТОВ «МИШИМ» є власником нежитлових приміщень №№ 6 та 10 по пл. Кирила та ОСОБА_3 буд. 2 у м.Ужгород, які використовувались ним як торгові приміщення, однак з липня 2017 року не використовувались та були зачинені; у вересні 2018 року ТОВ «Мишим» виявлено факт фізичного знищення цих приміщень, а територія, на якій вони знаходились, обведена парканом, і на місці розташування приміщень виявлено факт звернення залізобетонної конструкції каркасного типу; на паркані будівельного майданчика вказано, що замовником будівництва є ТОВ «Феба». Заявнику відомо, що у червні 2011 року ТОВ «Феба» надано дозвіл на виконання будівельних робіт торгово-розважального центру.

- ТОВ «Мишим» має намір звернутися до ТОВ «Феба» з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих знищенням нерухомого майна приміщень №№ 6 та 10 пл. Кирила та ОСОБА_3, 2, в м. Ужгороді, належного ТОВ «Мишим».

- заявник вважає, що виникнення у ТОВ «Мишим» збитків, що складаються з вартості зруйнованих приміщень, знаходиться у прямому причиновому звязку з діями ТОВ «Феба» під час будівництва торгово-розважального центру;

- заявник вважає, що з метою припинення протиправних дій ТОВ «Феба» є необхідність застосування заходів забезпечення позову, припинення дій, які порушують право власності ТОВ «Мишим», а саме негайне зупинення будівельних робіт, внаслідок яких було знищено майно ТОВ «Мишим»; необхідність забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно обумовлена забезпеченням відшкодування ТОВ «Мишим» завданих матеріальних збитків.

Слід зазначити, що в заяві про забезпечення позову заявник не покликається на обставини справи у господарській справу №907/698/17, на яку, натомість, покликається в апеляційній скарзі та якими обґрунтовує свої доводи в апеляційній скарзі, зазначаючи, що дії, вчинені ТОВ «Феба» під час розгляду аналогічної справи, вказують на створення умов неможливості реального виконання рішення суду.

ТОВ «Феба» в суді першої інстанції подало письмові заперечення на заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, в яких зазначило наступне:

- заявник має намір подати позов про стягнення збитків, однак просить накласти арешт не на грошові кошти, а на майно ТОВ «Феба»;

- заявником не доведено звязку між знесеними приміщеннями та будівельними роботами, які велись на окремій земельній ділянці, не повязаній із земельними ділянками під знесеним майном; не доведено звязку між конкретними заходами забезпечення позову та із предметом позовної вимоги;

- заявником не надано жодних доказів, що саме дії ТОВ «Феба» спричинили знищення приміщень по пл. Кирила та ОСОБА_3 № 2 в м.Ужгород; не доведено, що саме заявник є користувачем або власником земельних ділянок під приміщеннями №№ 6 та 10 по пл. Кирила та ОСОБА_3 № 2 в м.Ужгород;

- покликається на обставини справи №907/698/17 за позовом ПРАТ «Українська пожежно-страхова компанія» до ТОВ «Феба» про стягнення збитків, зупинення робіт з будівництва торгово-розважального центру, зокрема, зазначає, що в цій справі зясовано, що ТОВ «Мишим» проводило роботи по демонтажу приміщення № 10, внаслідок чого було частково пошкоджено сусідні приміщення; у зазначеній справі судом було замінено відповідача ТОВ «Феба» на належного ТОВ «Мишим», відтак, заявником наведення окремих фактів є спотвореним;

- заява про забезпечення позову ТОВ «Мишим» подано за підписом директора ТОВ «Мишим» - ОСОБА_4, який був представником ТОВ «Феба» під час розгляду справи №907/698/17.

Норми права, мотиви, та судова практика, якими керувався апеляційний суд при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно положень ч. 1 ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 ГПК України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 ГПК України). Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу (Постанова Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року, справа № 15/5027/138/2011).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має:

- здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).

- здійснити оцінку забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу;

- оцінити співмірність заходів до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду.

- зясувати наявність мети вжиття заходів щодо забезпечення позову, яка є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Як вбачається із заяви, предметом позову, який позивач має намір подати до суду, є стягнення збитків у розмірі 2 646 550,0 грн., що складає вартість зруйнованих приміщень, тобто є позовом майнового характеру. Отже, вимоги позивача безпосередньо не будуть стосуватися самого обєкту - приміщення торгово-розважального центру на пл. Кирила та ОСОБА_3, 3а, у м.Ужгороді (витребування, повернення приміщення, знесення, усунення перешкод в користуванні тощо), однак, при цьому види забезпечення позову спрямовані саме на приміщення торгово-розважального центру на пл. Кирила та ОСОБА_3, 3а, у м.Ужгороді (накладення арешту, припинення будівництва).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість самого позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

У своїй заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони проведення робіт з будівництва щодо обєкту незавершеного будівництва торгово-розважального центру заявник не зазначає, чому саме заходи по забезпеченню позову стосуються лише цього окремого нерухомого майна ТОВ «Феба», а не будь якого іншого майна чи коштів цього товариства на суму майбутнього позову.

Окрім того, заявником не подано доказів на підтвердження того, що знищення його приміщень відбулося саме внаслідок протиправних дій ТОВ «Феба». Сторонами не заперечується то факт, що ТОВ «Феба» отримало дозвіл на будівельні роботи торгово-розважального центру в м.Ужгород, що будівельні роботи проводяться на площі Кирила та ОСОБА_3, 3а, тобто за іншою адресою, аніж адреса приміщень заявника, право власності на які він вважає порушеним. Доказів того, що внаслідок проведення будівництва на сусідній земельній ділянці ТОВ «Феба» було знищено приміщення заявника не подано, як і не подано доказів незаконності такої будівельної діяльності ТОВ «Феба» саме на земельній ділянці заявника. В той же час, встановлення факту протиправності дій особи та встановлення самої особи, яка є субєктом вчинення таких протиправних дій є одним із елементів дослідження у справі про стягнення збитків.

Також, аналізуючи застосування таких заходів забезпечення позову, апеляційний суд вважає, що такий захід забезпечення позову як заборона проведення будівельних робіт вплине на господарську діяльність підприємства та фактично призведе її припинення, що не допускається при застосуванні заходів забезпечення позову, а відтак, це призведе до порушення інтересів підприємства, яке здійснює будівництво.

Наведення доводів, що ТОВ «Феба» в іншій господарській справі вчиняло дії з метою ухилення від виконання рішення суду, а тому може вчиняти такі дії і під час розгляду даної справи є припущенням заявника, а не фактичною обставиною, з якою повязується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Заявником не доведено, що такі подібні дії вчинялися ТОВ «Феба» саме у справі щодо порушених прав та вимог заявника в аналогічній справі. Заявником не обґрунтовано того, що факти та обставини, встановлені у справі №907/698/17 є преюдиційними для даної справи про забезпечення позову.

Щодо співмірності заходів до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, то слід зазначити, що стягнення збитків є одним із видів способу захисту порушеного права майнового характеру, тобто позивач зацікавлений у компенсації втраченого ним у звязку з протиправними діями іншої особи, у випадку доведення протиправності таких дій. Таким чином, такий вид забезпечення позову як заборона проведення будівельних робіт є неспівмірним із предметом позову, заявником не обґрунтовано, якими чином зупинення будівельних робіт вплине на можливість виконання чи невиконання рішення суду у справі про стягнення збитків.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову. Заявником у заяві про забезпечення позову не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на обєкт нерухомого майна та заборони вчиняти дії з будівництва ТРЦ, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Закарпатської області від 07 грудня 2018 року у справі №907/696/18 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати. Згідно ст. 129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 271, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МИШИМ, м.Ужгород, від 17.12.2018 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 07 грудня 2018 року у справі №907/696/18 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

ОСОБА_1

Повний текст постанови складено 31.01.2019.