ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р. Справа№ 911/1061/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Калатай Н.Ф.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Карпенко І.В. (довір. від 06.11.18);

від відповідача : Кузьменко С.В. ( ордер КС №386041 від 24.01.19);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод"

на рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2018

у справі № 911/1061/18 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод"

про стягнення 673361, 83грн. штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору поставки № ОД/НХ-17-1268НЮ від 09.10.2017

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.11.2018 у справі №911/1061/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 473194 грн. 20 коп. штрафу, 200167 грн. 63 коп. пені, 10100 грн. 43 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару, доказів поставки позивачу всієї кількості товару у встановлений договором строк суду не надав. Отже, як зазначає суд, факт порушення відповідачем зобов'язань за договором встановлений та по суті відповідачем не спростований;

- відповідачем не надано доказів того, що порушення умов договору поставки сталося внаслідок того, що на ринку України саме в цей період мала місце відсутність брухту чавуну, який, за твердженням відповідача, є основою складовою для виготовлення колодок чавунних;

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2018 та ухвалити нове рішення, про зменшення штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- чинним законодавством і, зокрема, статтею 549 ЦК України неустойка у вигляді пені за невиконання негрошового зобов'язання не передбачена, а в п. 11.3 договору сторони передбачили відповідальність у вигляді сплати пені, яка настає за неналежне виконання постачальником саме негрошового зобов'язання (затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі), а ст. 549 ЦК України пов'язує застосування неустойки у вигляді пені лише з невиконанням грошових зобов'язань;

- відповідач не виконав зобов'язання частково, повідомляв про це позивача, намагався виконати умови договору. З боку позивача були затримки у розрахунку за поставлений товар, але позови з боку відповідача до суду не заявлялись;

- судом безпідставно не було застосовано положення статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, які передбачають право суду зменшити надмірно великий розмір штрафних санкцій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Красилівський ливарний завод", клопотання Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Розгляд справи призначено на 21.01.2019.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2018 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- умовами договору не передбачено, що відповідач звільняється від сплати штрафних санкцій за невиконані зобов'язання внаслідок обставин, які від нього не залежали;

- відповідач не намагався виконати обов'язок з поставки продукції в повному обсязі, яка не була поставлена в строк, не було надано в суді жодної довідки, яка б підтверджувала тяжкий майновий стан апелянта;

- апелянт порушив умови п.5.2 договору, що стало підставою для стягнення з нього штрафних санкцій, передбачені п.11.3 договору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

09.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод", як постачальником, укладено договір поставки № ОД/НХ-17-1268НЮ, відповідно до п.1.1 якого постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною.

Пунктом 1.2 договору визначено найменування товару: колодка гальмівна чавунна фосфориста типу "Ф".

Згідно з п.п. 5.1- 5.3 договору товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки (Додаток № 2 до договору). В межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного Графіком поставки, постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 3 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом - (03855) 4-42-33; електронною поштою - , листом за адресою: 09630, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Бирюки, вул. Садова, 75). У разі відсутності письмової заявки замовника в межах конкретного періоду (кварталу) поставки, постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов'язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу), визначеного Графіком поставки.

Товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад замовника (65098, м. Одеса, вул. Степна, 2) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010 (п. 5.6 договору).

Відповідно до п. 6.4 договору передбачено, що загальна сума договору становить 3937992,00 грн., у тому числі - ПДВ 20% 656332,00 грн.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі.

Згідно з п. 7.2 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються у наступному порядку: частина вартості поставленого товару без врахування податку на додану вартість у її розмірі, а саме 80% вартості поставленого товару, оплачується протягом 10 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної; частина вартості товару, що відповідає розміру ПДВ із операції з його поставки, а саме 20% вартості поставленого товару, оплачується протягом 10 календарних днів з дати отримання замовником податкової накладної.

Приписами п.11.3 договору сторони погодили, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожен день затримки; за порушення термінів поставки товару, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості не поставленого в строк товару.

Термін дії договору встановлений з моменту його підписання і до 31.12.2017 р., а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань (п. 16.2 договору).

На виконання умов договору поставки сторони підписали специфікацію на товар № 1 (додаток № 1 до договору) та графік поставки (додаток № 2 до договору).

Відповідно до умов специфікації постачальник мав поставити замовнику колодки гальмівні чавунні фосфористі типу "Ф" кількістю 12400 штук за ціною 317,58 грн. (з ПДВ за шт.) на загальну суму 3937992,00 грн.

Згідно з графіком поставки колодки мали бути поставлені замовнику в IV кварталі 2017 року.

17.10.2017 замовником направлено на адресу постачальника письмову заявку на поставку регіональній філії "Одеська залізниця" всієї кількості, обумовленої умовами договору та специфікації, товару на суму 3937992,00 грн.

Господарським судом Київської області встановлено, що відповідачем -ТОВ "Красилівський ливарний завод" частково поставлено регіональній філії "Одеська залізниця" товар на суму 1572021,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 348 від 27.12.2017 р. на суму 476370,00 грн., № 345 від 28.12.2017 р. на суму 101625,60 грн., № 335 від 22.12.2017 р. на суму 82570,80 грн., № 328 від 19.12.2017 р. на суму 158790,00 грн., № 316 від 04.12.2017 р. на суму 190548,00 грн., № 311 від 27.11.2017 р. на суму 158790,00 грн., № 304 від 17.11.2017 р. на суму 158790,00 грн., № 294 від 10.11.2017 р. на суму 190548,00 грн., № 284 від 30.10.2017 р. на суму 53988,60 грн.

Отже, відповідач недопоставив позивачу товар на загальну суму 2365971,00 грн., не виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару за договором поставки № ОД/НХ-17-1268НЮ від 09.10.2017.

У відповідності до ч.1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч.7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач доказів поставки позивачу всієї кількості товару у встановлений договором строк суду не надав. Цей факт не заперечується сторонами.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як зазначалось вище, приписами п. 11.3 договору сторони погодили, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожен день затримки; за порушення термінів поставки товару, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості не поставленого в строк товару.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що чинним законодавством неустойка у вигляді пені за невиконання негрошового зобов'язання не передбачена, а п.11.3 договору сторони передбачили відповідальність у вигляді сплати пені, яка настає за неналежне виконання постачальником саме негрошового зобов'язання (затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі), що протирічить ст. 549 ЦК України, яка пов'язує застосування неустойки у вигляді пені лише з невиконанням грошових зобов'язань, не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Частиною ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ст.22 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" було прийнято рішення про утворення ПАТ "Українська залізниця", 100 % акцій якого закріплюються в державній власності на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття.

Отже, позивач у даній справі є суб'єктом господарювання державного сектора економіки відповідно до ч. 2 ст. 22 ГК України.

Таким чином, передбачена умовами договору, а саме - пункту 11.3, відповідальність постачальника у вигляді пені не суперечить у даному випадку приписам чинного законодавства.

Судовою колегією встановлено, що розмір пені, нарахованої позивачем за період з 29.12.2017 р. до 04.04.2018 р. на суму 2365971,00 грн. в сумі 200167,63 грн., є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з чим місцевим господарським судом обґрунтовано зазначено про те, що пеня підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 20% штрафу, слід зазначити, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Розрахунок позивача щодо 20% штрафу в розмірі 473194,20 грн., нарахованого у відповідності до п.11.3 договору, є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з чим місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив про те, що штраф підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідач просив суд про зменшення розміру нарахованих позивачем до стягнення штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Отже, наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Як зазначає відповідач, він не виконав зобов'язання частково, повідомляв про це позивача, намагався виконати умови договору. З боку позивача були затримки у розрахунку за поставлений товар, але позови до суду з боку відповідача не заявлялися, оскільки відповідач розумів, що підприємство є державним і не завжди своєчасно фінансується.

Водночас, на підприємстві відповідача працює близько 80 осіб, кожного місяця за виконану роботу вони отримують заробітну плату і утримують свої родини, відповідач є підприємством промислового сектору. Продукція, яку виготовляє відповідач є потрібною, в тому числі - для залізниці. Таких підприємств в Україні лише декілька - ТОВ „Будком", Ніжинський механічно-дослідний завод і відповідач, інші підприємства - це виробники із Росії та Білорусії. Відповідач переконаний, якщо зупиниться діяльність його підприємства, то на ринок увійде підприємство іншої держави, а економіка нашої країни в цілому відчує негативні наслідки.

З огляду на викладене відповідач просив суд застосувати принцип розумності та зменшити заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як вбачається із заявленого клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, останнім належними та допустимими доказами не доведено суду наявності у спірному правовідношенні виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру нарахованих позивачем пені та штрафу.

Зокрема, ТОВ „Красилівський ливарний завод" не надало суду доказів того, що порушення умов договору поставки сталося внаслідок того, що на ринку України саме в цей період мала місце відсутність брухту чавуну, який, за твердженням відповідача, є основною складовою для виготовлення колодок чавунних.

Крім того, відповідно до ст. 218 ГПК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2018р не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський ливарний завод" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2018 у справі № 911/1061/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1061/18 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 28.01.2019.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

Н.Ф. Калатай