ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 905/3180/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЛТІКА" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2017 (Геза Т.Д., Сгара Е.В., Стойка В.В.) та рішення Господарського суду Донецької області від 02.03.2017 (Харакоз К.С., Попов О.В., Чорненька І.К.) у справі №905/3180/16

за позовом Краматорської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЛТІКА" про визнання укладеним договору оренди землі

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. Краматорська міська рада (далі - Позивач) звернулася в Господарський суд Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЛТІКА" (далі - Відповідач) про визнання укладеним договору оренди землі на умовах Позивача.

2. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідачем 09.02.2016 з пропуском строку подано заяву про поновлення договору оренди землі №23 від 14.11.2012, у зв'язку з чим Краматорською міською радою 24.02.2016 було прийнято рішення №5/VII-123 про поновлення Відповідачу договору оренди землі для функціонування продуктового супермаркету строком на 1 рік, проте Відповідач ухиляється від підписання направленого йому проекту договору оренди землі.

Короткий зміст оскаржуваного рішення, прийнятого судом першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Донецької області від 02.03.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

4. Рішення суду мотивовано тим, що договір оренди землі №23 від 14.11.2012 зареєстровано 14.06.2013, отже договір діє до 14.06.2016. Відповідач 11.09.2015 у визначений договором строк до закінчення дії договору звернувся до Позивача з повідомленням про намір продовжити дію договору оренди землі, тобто скористався своїм переважним правом на поновлення договору на новий строк, проте Позивач у встановленому законом порядку не розглянув заяву Відповідача та не висловив свої заперечення проти поновлення договору, отже, відповідно до частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", договір вважається поновленим з 15.06.2016 на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги за своїм змістом є фактично вимогами про внесення змін до діючого договору оренди землі і підпадають під регулювання статей 651, 652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), однак Позивачем не доведено обставин щодо істотного порушення умов договору чи істотної зміни обставин.

Короткий зміст оскаржуваної постанови, прийнятої судом апеляційної інстанції

5. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2017 рішення Господарського суду Донецької області від 02.03.2017 залишено без змін з тих же підстав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Відповідач подав касаційну скаргу на рішення та постанову судів попередніх інстанцій, в якій просить постанову апеляційної інстанції скасувати та змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції: в частині висновків суду щодо визнання поновленим договору оренди землі №23 від 14.11.2012 з 15.06.2016 на три роки на тих самих умовах, які передбачені договором; визначивши підставами відмови у задоволенні позовних вимог статті 179, 180, 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статтю 638 ЦК України щодо непогодження Позивачем та Відповідачем істотних умов нового договору оренди землі; виключити з мотивувальної частини рішення положення щодо: строку дії договору оренди землі №23 від 14.11.2012 до 14.06.2016; поновлення договору оренди землі №23 від 14.11.2012 з 15.06.2016 на 3 роки на тих самих умовах, які передбачені договором.

Аргументи учасників справи

Доводи Відповідача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

7. Суди дійшли хибного висновку, що строк дії договору оренди землі обчислюється з 14.11.2015 по 14.06.2016, оскільки, враховуючи приписи статей 638, 639 ЦК України, строк дії договору обраховується з дня його підписання сторонами, тобто з 14.11.2012 і становить 3 роки, тому строк дії договору саме до 14.11.2015, про що зазначено у Витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №55247990 від 01.07.2013.

8. Суди помилково зазначили про відсутність заперечень з боку Позивача щодо поновлення дії договору оренди землі та відповідно його автоматичне поновлення, оскільки Відповідач звернувся до Позивача з відповідним листом-повідомленням 11.09.2015 і Відповідач до закінчення строку дії договору (до 14.11.2015) отримав від Позивача відмову від поновлення договору (листи від 26.10.2015, 27.10.2015).

9. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог без наявності на те клопотання Позивача, оскільки предметом позовних вимог є укладення нового договору оренди землі в запропонованій Позивачем редакції, а не питання поновлення дії договору від 14.11.2012, а апеляційний господарський суд на вказане уваги не звернув.

10. Відповідач наполягає на тому, що підставою відмови в задоволенні позовних вимог є непогодження сторонами істотних умов нового договору оренди з підстав, наведених у статтях 179, 180, 181, 184 ГК України, статті 15 Закону України "Про оренду землі".

11. Висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях судів попередніх інстанцій не відповідають обставинам справи, оскільки Позивачем не погоджено з Відповідачем істотних умов нового договору оренди землі, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

12. Пунктом 8 договору в редакції, наведеній Позивачем у позовній заяві, встановлено строк дії договору в 1 рік і, враховуючи рішення Позивача № 5/VII-123, початок перебігу строку дії договору визначається з 24.02.2016, а тому строк дії договору в редакції, яку Позивач вимагає укласти в судовому порядку скінчився 24.02.2017, що свідчить про те, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції відсутній предмет спору.

Позиція Позивача у відзиві на касаційну скаргу

13. Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, що у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень у даній справі у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

14. Як встановлено судами попередніх інстанцій, між сторонами 14.11.2012 укладено договір № 23 оренди землі по вул. Двірцевій, в районі будинку №53 у м.Краматорську, площею 0,2632 га для функціонування продуктового супермаркету (кадастровий номер :00:002:0271).

Пунктом 8 договору від 14.11.2012 визначено, що договір укладено на 3 роки. Після закінчення строку договору Орендар (Відповідач) має переважне право поновлення його на новий строк, при умові належного виконання обов'язків відповідно до умов договору. Орендар повинен не пізніше, ніж за місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця (Позивач) про намір продовжити або не продовжити його дію.

15. Позивачем 24.02.2016 прийнято рішення № 5/VIІ-123 про поновлення Відповідачу договору оренди землі по вул. Двірцевій, в районі будинку №53 у м.Краматорську, площею 0,2632га для функціонування продуктового супермаркету строком на 1 рік (кадастровий номер :00:002:0271).

16. Звертаючись до суду з позовом Позивач просив визнати укладеним договір оренди землі на умовах Позивача. Редакцію договору, що просить Позивач визнати укладеним з Відповідачем у судовому порядку, викладено в прохальній частині позову.

17. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

18. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначив, що Відповідачем 09.02.2016 з пропуском строку подано заяву про поновлення договору оренди землі №23 від 14.11.2012, у зв'язку з чим Позивачем 24.02.2016 було прийнято рішення №5/VII-123 про поновлення договору Відповідачу на 1 рік, проте Відповідач ухиляється від підписання направленого йому проекту договору оренди землі.

Правовою підставою позову визначено статті 12, 116, 124 ЗК України, статті 179, 181, 187 ГК України.

18.1. Отже, предметом доказування в цій справі є обставини наявності правових підстав саме для визнання укладеним договору оренди землі з Відповідачем на умовах Позивача.

19. Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходив з положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" та дійшов висновку, що відповідно до положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", спірний договір оренди землі №23 від 14.11.2012 вважається поновленим з 15.06.2016 на той самий строк (3 роки) і на тих самих умовах, які були передбачені договором, а вимоги Позивача, за своїм змістом, фактично є вимогами про внесення змін до діючого договору оренди землі щодо зміни строку його дії на підставі рішення Позивача № 5/VIІ-123 від 24.02.2016 і зазначені обставини підпадають під регулювання статей 651, 652 ЦК України.

20. З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що суди помилково вдались до надання оцінки дійсності договору оренди землі №23 на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та, в подальшому, дійшли хибного висновку, що заявлені Позивачем позовні вимоги є вимогами про внесення змін вже до діючого договору, оскільки предметом позову Позивачем визначено визнання укладеним договору оренди землі, тобто самостійного (нового) договору, а не внесення змін до договору оренди землі №23, а тому, враховуючи наведене, суди вийшли за межі доказування у цій справі, не врахувавши, при цьому, обставини та підстави, які зазначені Позивачем в позовній заяві. З огляду на наведене доводи касаційної скарги, вказані в пункті 9 постанови, є обґрунтованими.

21. При цьому суди, дійшовши висновку про поновлення договору №23, не врахували, що договір оренди землі вважається поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

21.1. Водночас судами не встановлено, що відповідно до частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі та здійснено відповідну державну реєстрацію речових прав (стаття 125 ЗК України), що є необхідним для документального підтвердження наявності у орендаря права оренди на новий (на той самий) строк, а також не встановлено, що одна із сторін зверталась до суду з вимогами про укладення додаткової угоди до договору оренди № 23 від 14.11.2012, тобто наявності відповідного спору між сторонами, тому висновок суду про те, що договір оренди землі №23 від 14.11.2012 вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, є передчасним з огляду на предмет та підстави позову, а також межі доказування у цій справі.

22. Водночас, колегія суддів погоджується з висновком судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

23. Так, підставою для укладення договору оренди землі в позовній заяві Позивачем визначено його рішення № 5/VIІ-123 від 24.02.2016, проте Позивач не врахував, що рішення ради прийнято про поновлення Відповідачу договору оренди землі, тоді як предметом позову є не укладення додаткової угоди про поновлення раніше укладеного договору оренди землі, а визнання укладеним договору оренди землі, а правовою підставою позову, як вже зазначалось вище, Позивачем визначено, зокрема, статті 12, 116, 124 ЗК України, якими врегульовано порядок передачі (надання) в оренду земельних ділянок шляхом прийняття відповідного рішення.

24. Відповідно до статті 32 ГПК України, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень (до 15.12.2017), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина 1 статті 33 ГПК України, в редакції до 15.12.2017).

25. Судами попередніх інстанцій не встановлено, що Відповідач, як землекористувач, звернувся з заявою про надання йому в оренду, а Позивачем, в порядку статей 116, 124 ЗК України, було прийнято рішення про передачу Відповідачу в оренду земельної ділянки та укладення з Відповідачем договору оренди землі, що, в свою чергу, могло бути підставою для розгляду питання наявності підстав для визнання укладеним в судовому порядку договору оренди землі.

26. Таким чином, рішення Позивача №5/VIІ-123 від 24.02.2016 про поновлення договору оренди землі, не узгоджується з заявленими позовними вимогами про визнання укладеним договору оренди на підставі статей 116, 124 ЗК України.

27. Отже, наведені підстави є достатніми для висновку суду про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на невідповідність прийнятого Позивачем рішення № 5/VIІ-123 від 24.02.2016 про поновлення договору оренди землі та заявлених позовних вимог про визнання укладеним договору оренди землі.

28. При цьому, враховуючи наведене вище, як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій, при прийнятті рішення помилково вдались до встановлення строку дії договору №23, оскільки зазначене не є предметом доказування у даному спорі з огляду на що, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги, викладеними в пунктах 7, 8 постанови.

29. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Статтею 311 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

30. З огляду на те, що суди попередніх інстанцій помилково вдались до встановлення строку дії договору №23, оскільки зазначене не є предметом доказування у даному спорі, суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду в частині виключення з мотивувальної частини зазначених судових рішень встановлення обставин щодо строку дії договору оренди землі №23 до 14.06.2016 та встановлення, що договір оренди землі № 23 від 14.11.2012 вважається поновленим з 15.06.2016 на той самий строк (3 роки) і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з огляду на що, касаційна скарга в цій частині підлягає задоволенню.

31. Що стосується вимоги касаційної скарги щодо визначення підставами відмови у задоволенні позовних вимог статей 179, 180, 181 ГК України щодо непогодження Позивачем та Відповідачем істотних умов нового договору оренди землі, то з такими вимогами погодитися не можна, оскільки Господарський кодекс України не регулює земельні правовідносини, тоді, як відповідно до статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

31.1. Інші доводи касаційної скарги, зазначені в пунктах 10, 11, 12 постанови колегією суддів відхиляються з огляду на викладене вище, оскільки не є предметом доказування у даній справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

32. Враховуючи наведене, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції слід змінити, виклавши їх в редакції даної постанови.

33. Водночас, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому резолютивні частини рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

34. Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Щодо розподілу судових витрат

34. З огляду на те, що судом касаційної інстанції не змінено судові рішення в частині остаточного їх висновку по суті позовних вимог, тому розподіл судових витрат за розгляд касаційної скарги, відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України, не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЛТІКА" задовольнити частково.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та рішення Господарського суду Донецької області від 02.03.2017 у справі №905/3180/16 змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції даної постанови, а в решті - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.