ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"30" січня 2019 р. Справа№ 46/528-б

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Отрюха Б.В.

розглядаючи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Хліб України" на ухвалу господарського суду міста Києва від 27.12.2018 року

у справі № 46/528-б (суддя Пасько М.В.)

за заявою Фірми „Ф.Й. Ельснер унд Ко."

до Державної акціонерної компанії „Хліб України"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.12.2018 року у справі №46/528-б, серед іншого, визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - Фірми „Ф.Й. Ельснер унд Ко." до ДАК „Хліб України" на суму 15 781 618,00 грн., призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Лахненка Є.М., відмовлено у задоволенні клопотання боржника про зупинення провадження у справі № 46/528-б.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ „Державна акціонерна компанія „Хліб України" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 27.12.2018 року у справі № 46/528-б та прийняти нове рішення, яким зупинити провадження у справі про банкрутство до вирішення пов'язаною з нею кримінальної справи № 56-2766 за фактом шахрайських дій невстановлених осіб, спрямованих на заволодіння майном Державної акціонерної компанії „Хліб України" та відроблення і використання завідомо підробленого документа за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України (кримінальне провадження №0003843 від 24.03.2013) та набрання законної сили судовим рішенням в цій справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу у справі № 46/528-б передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Отрюха Б.В.

30.01.2019 року суддею Остапенком О.М. заявлено самовідвід у справі №46/528-б, який мотивовано наявністю обставини, які виключають можливість участі вказаного судді у розгляді даної справи і підлягає відводу (самовідводу) з огляду на наступне.

Так, під час дослідження матеріалів справи з метою вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою встановлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 26.11.2010 року за заявою Фірми „Ф.Й. Ельснер унд К" порушено провадження у справі № 46/528-б про банкрутство Державної акціонерної компанії „Хліб України".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.2011 року зупинено провадження у справі № 46/528-б у зв'язку з направленням матеріалів даної справи до прокуратури Печерського району м. Києва та зобов'язано прокуратуру Печерського району м. Києва повідомити суд про скерування матеріалів справи №46/528-б за належністю до слідчого органу згідно з установленою підслідністю та про наслідки досудового слідства у кримінальній справі № 56-2766.

Приймаючи відповідну ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що 20.12.2010 року прокуратурою Печерського району м. Києва порушено кримінальну справі № 56-2766 за фактом шахрайський дій невстановлених осіб, спрямованих на заволодіння майном ДАК „Хліб України" та підроблення і використання завідомо підробленого документа за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1, 3 ст. 358 КК України.

У зазначеній постанові вказується, що ДАК „Хліб України" не отримувала товар, що поставлявся за договором № 7 від 04.11.1997 року, з чого слідує, що майном боржника заволоділи невстановлені особи шахрайським шляхом.

Таким чином, зупиняючи провадження у справі, судом першої інстанції зазначено, що вимоги ініціюючого кредитора Фірми „Ф.Й. Ельснер унд К", за заявою якого порушено провадження у справі про банкрутство, ґрунтуються на обставинах невиконання боржником зобов'язань з оплати товару за договором №7 від 04.11.1997 року, а по факту заволодіння таким товаром невстановленими особами з використанням завідомо підробленого документу порушено кримінальну справу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2011 року у даній справі, (головуючий суддя Іваненко Я.Л., суді: Остапенка О.М., Скрипка І.М.) зазначену вище ухвалу скасовано з підстав того, що саме по собі порушення кримінальної справи не є перешкодою для розгляду справи про банкрутство по суті та не може бути підставою для зупинення провадження у справі про банкрутство ДАК „Хліб України".

Разом з тим, постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2011 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2011 року скасовано, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.01.2011 року у справі № 46/528-б - залишено в силі.

З цих підстав ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 року та від 17.10.2017 року було задоволено заяви про самовідвід судді Остапенка О.М. у даній справі.

Оскаржуваною ПАТ „Державна акціонерна компанія „Хліб України" ухвалою господарського суду міста Києва від 27.12.2018 року у вказаній справі, серед іншого, відмовлено у задоволення клопотання ПАТ „ДАК „Хліб України" про зупинення провадження у справі.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції скаржник просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 27.12.2018 року у справі № 46/528-б та прийняти нове рішення, яким зупинити провадження у справі про банкрутство до вирішення пов'язаною з нею кримінальної справи № 56-2766 за фактом шахрайських дій невстановлених осіб, спрямованих на заволодіння майном Державної акціонерної компанії „Хліб України" та відроблення і використання завідомо підробленого документа за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України (кримінальне провадження №0003843 від 24.03.2013) та набрання законної сили судовим рішенням в цій справі.

Тобто, предметом перегляду даного апеляційного провадження є законність прийнятої у справі ухвали в частині відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаною з нею кримінальної справи № 56-2766 та набрання законної сили судовим рішенням в цій справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява №7577/02) від 03.05.2007 суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб'єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об'єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 зазначено наступне. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ІІ) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24.02.1993, Series A N 255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій) (рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру", заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності (рішення від 10.06.1996 року у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", п. 32, Reports 1996-III). (106) У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26.10.1984 у справі "Де Куббер проти Бельгії", Series A, №86). (107) Насамкінець, концепції незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (рішення у справі "Сасілор-Лормін проти Франції", заява №65411/01, п. 62, ECHR 2006-XIII).

В рішенні у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 09.11.2006 року сказано: "стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 36 ГПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Частинами 1, 3 статті 38 ГПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

В силу положень ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу.

В Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року №2006/23 зазначено, що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві.

Як встановлюють вказані принципи, об'єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов'язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

За вказаних вище обставин, оскільки у скасованій постанові суду апеляційної інстанції від 01.03.2011 року колегією суддів, до складу якої входив суддя Остапенко О.М., було висловлено позицію про те, що саме по собі порушення кримінальної справи не є перешкодою для розгляду справи про банкрутство по суті та не може бути підставою для зупинення провадження у справі про банкрутство ДАК „Хліб України" та враховуючи наявність в матеріалах справи ухвал Київського апеляційного господарського суду 17.03.2016 року та від 17.10.2017 року, якими було задоволено заяви судді Остапенка О.М. про самовідвід у даній справі, з метою виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість вказаного судді при розгляді даної апеляційної скарги, недопущення у подальшому сумнівів у сторін чи інших осіб щодо неупередженості суду апеляційної інстанції та забезпечення довіри до судової влади України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви судді Остапенка О.М. про самовідвід у справі № 46/528-б.

Згідно ч. 2 ст. 40 ГПК України у разі задоволення заяви про відвід одному або декільком суддям, які розглядають справу колегіально, справа розглядається в тому самому суді таким самим складом колегії суддів із заміною відведеного судді або суддів, або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 35-40, 234 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву судді Північного апеляційного господарського суду Остапенка О.М. про самовідвід у справі № 46/528-б задовольнити.

2. Відвести суддю Північного апеляційного господарського суду Остапенка О.М. від розгляду справи № 46/528-б.

3. Матеріали справи № 46/528-б передати для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до положень ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

Б.В. Отрюх