РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.01.2019Справа № 910/11817/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" Черкаської міської ради"

до Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "НАЦІОНАЛЬНА МЕРЕЖА АУКЦІОННИХ ЦЕНТРІВ"

про стягнення 226 948,99 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство теплових мереж "ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" Черкаської міської ради" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "НАЦІОНАЛЬНА МЕРЕЖА АУКЦІОННИХ ЦЕНТРІВ" про стягнення 226948,99 грн., з яких: 177907,15 грн. - основного боргу, 29023,62 грн. - пені, 14918,15 грн. - інфляційні збитки, 5100,07 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №191 купівлі-продажу теплової енергії від 17.01.2013 в частині оплати поставленої позивачем теплової енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

24.09.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11817/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 23.10.2018.

Присутній в судовому засіданні 23.10.2018 представник позивача надав суду документи по справі.

В судовому засіданні 23.10.2018 відкладено підготовче засідання на 20.11.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 20.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/11817/18 та відкладено підготовче засідання на 29.11.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 29.11.2018 відкладено підготовче засідання на 20.12.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

17.12.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

В судовому засіданні 20.12.2018 судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/11817/18 до судового розгляду по суті на 24.01.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представники позивача в судове засідання 24.01.2019 не з'явився, проте до суду від позивача надійшло клопотання про розгляду справи без участі представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання 24.01.2019 не з'явився, відзиву на позов не надав. Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Також, згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.01.2013. між Комунальним підприємством теплових мереж "ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" Черкаської міської ради" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством Державна акціонерна компанія "НАЦІОНАЛЬНА МЕРЕЖА АУКЦІОННИХ ЦЕНТРІВ" (споживач) укладено договір № 191 купівлі-продажу теплової енергії (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник відпускає теплову енергію на потреби опалення, пар, гарячу воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту теплову енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію теплоспоживального обладнання, що ним використовується.

В пункті 1.2. договору сторони погодили, що постачальник зобов'язується відпустити споживачу теплову енергію (для опалення, підігріву води) на потреби приміщення за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 213, що належить ПАТ ДАК "НАЦІОНАЛЬНА МЕРЕЖА АУКЦІОННИХ ЦЕНТРІВ"

Відповідно до п. 6.2. договору розрахунок за теплову енергію, що споживається, здійснюється у відповідності з вимогами п. 7. ст. 276 ГК України, а саме у формі попередньої оплати шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 7.2.3 договору за порушення строків виконання грошових зобов'язань, передбачених п. 6.2. договору, споживач сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, включаючи день оплати.

У період з жовтня 2016 року по березень 2018 року на виконання договору позивач відпустив відповідачу на потреби приміщення за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 213, теплову енергію за встановленими тарифами на загальну суму 177907,15 грн., що підтверджується відомостями обліку теплової енергії та розрахунками позивача.

Оскільки відповідач в порушення зобов'язань за договором №191 купівлі-продажу теплової енергії від 17.01.2013 оплати поставленої позивачем за спірний період теплової енергії не здійснив, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 177907,15 грн. заборгованості та у нарахованих у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання 29023,62 грн. - пені, 14918,15 грн. - інфляційних втрат та 3% річних у сумі 5100,07 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи відомостями обліку теплової енергії та розрахунками позивача, на виконання договору у період з жовтня 2016 року по березень 2018 року позивач відпустив відповідачу на потреби приміщення за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 213, теплову енергію за встановленими тарифами на загальну суму 177907,15 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті 6.2. договору сторони погодили, що відповідач здійснює розрахунок за теплову енергію, що споживається, у формі попередньої оплати шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як підтверджено матеріалами справи відповідач оплату вартості відпущеної позивачем теплової енергії на суму 177907,15 грн. у строки передбачені договором, не здійснив.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором №191 купівлі-продажу теплової енергії від 17.01.2013 на загальну суму 177907,15 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв'язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача 29023,62 грн. пені (нарахованої за загальний період з 01.02.2018 по 10.08.2018), 3% річних у сумі 5100,07 грн. (нараховані за період з 10.11.2016 по 10.08.2018) та інфляційних втрат у сумі 14918,15 грн. (нараховані за період з 10.11.2016 по 30.06.2018).

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати передбачена у пункті 7.2.3 договору, згідно із яким сторони погодили, що за порушення строків виконання грошових зобов'язань, передбачених п. 6.2. договору, відповідач сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, включаючи день оплати.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Розрахунки пені у сумі 20023,62 грн. та інфляційних втрат у сумі 14918,15 грн. є арифметично вірними, у зв'язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягають стягненню 3% річних у сумі 5087,48 грн., а тому вимоги у даній частині суд задовольняє частково.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж "ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" Черкаської міської ради".

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "НАЦІОНАЛЬНА МЕРЕЖА АУКЦІОННИХ ЦЕНТРІВ" (02660, м. Київ, вулиця МАРИНИ РАСКОВОЇ, будинок 15, ідентифікаційний код 20064284) на Комунального підприємства теплових мереж "ЧЕРКАСИТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" Черкаської міської ради" (18000, Черкаська обл., місто Черкаси, вулиця ОСТАФІЯ ДАШКОВИЧА, будинок 62, ідентифікаційний код 02082522) основний борг у сумі 177907,15 грн., пеню у сумі 29023,62 грн., 3% річних у сумі 5087,48 грн., інфляційні збитки у сумі 14918,15 грн. та судовий збір у розмірі 3408,05 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.02.2019.

Суддя О.В. Гулевець