ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа№ 910/9598/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобуд компані»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018

у справі №910/9598/18 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобуд компані»

про стягнення 272 377,26 грн

за відсутності представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (надалі - позивач, ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобуд компані» (надалі - відповідач, ТОВ «Технобуд компані») про стягнення 272 377,26 грн, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договору на виконання ремонтних робіт №712/КБ від 01.10.2015 в частині несплати коштів за послуги генпідряду у розмірі 4,6% від вартості виконаних робіт у сумі

272 377,26 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/9598/18 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 272 377,26 грн основної заборгованості та 4085,66 грн витрат по сплаті судового збору.

Мотивуючи рішення, суд виходив з доведеності заявлених вимог та наявності правових підстав для їх задоволення, оскільки погодженими сторонами умовами п. 4.5 Договору підряду передбачалася оплата вартості послуг генпідряду. Оскільки надання цих послуг підтверджено Актами приймання виконаних робіт Форми КБ-2в, Довідкою про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць, підписаними відповідачем без зауважень, які крім іншого, є первинними документами, що складаються у будівництві при виконанні саме будівельних робіт згідно з вимогами чинного законодавства. Так як роботи за договором були прийняті, оплачені, будь-яких заперечень щодо порядку виконання умов договору у відповідача не було, суд дійшов висновку про виникнення права вимоги на оплату послуг у заявленому у позивачем розмірі. До висновку експерта, наданого відповідачем в обгрунтування заперечень на позов господарський суд поставився критично, зазначаючи, що такий не може бути прийнятий судом в якості достовірного доказу у розумінні статті 86 ГПК України.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Технобуд компані» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, скаржник, зазначає, що суд помилково вважав встановленим факт надання послуг генпідряду, які надавалися «автоматично», оскільки окремим рядком ці послуги в актах не визначені. Зазначений висновок, на думку скаржника, не ґрунтується на вимогах закону. Також апелянт посилається на те, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15.12.2015 № 21-4266а15, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а пунктом 4.5. договору сторони обумовили, що плата «складатиме» 4.6% від вартості виконаних субпідрядником будівельних робіт. Позивачем, на думку скаржника, не надано суду жодного первинного документу, який би підтверджував надання послуг ген підряду, а окремого акту про реальне надання цих послуг сторони не оформляли.

Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправомірно не прийняв в якості належного доказу експертний висновок, який прямо стосується предмету доказування у даній справі та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Технобуд компані» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/9598/18, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 13.12.2018, встановлено Приватному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/9598/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 у розгляді апеляційної скарги оголошено перерву до 14.01.2019.

Позивач скористався наданим йому ст. 263 ГПК України правом та подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, її необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, послався на те, що оплата послуг генпідряду передбачена умовами Договору, з якими відповідач погодився, підписавши його без зауважень чи заперечень. Складені за результатами виконання робіт документи є первинними згідно з Державним стандартом, умови Договору не вимагали складення окремого Акту про надання послуг генпідряду або зазначення про них у підписаних сторонами Актах виконаних робіт форми КБ-2в та Довідці форми КБ-3, та чинне законодавство не вимагає такого зазначення.

У судове засідання 14.01.2019 представники учасників справи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового розгляду учасники справи були повідомлені належним чином.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, судова колегія, з урахуванням приписів

ч. 12 ст. 270 ГПК України, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

14.01.2019 судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.12.2012 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд (Замовник) та ПАТ «ХК «Київміськбуд» (Підрядник) укладено Договір №13/12-12 на виконання робіт з ремонту (капітального ремонту) сходових клітин та влаштування освітлення під'їздів житлових будинків згідно поадресного переліку в Додатку 3.

01.10.2015 між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ТОВ «'Технобуд компані» був укладений Договір на виконання ремонтних робіт №712/КБ (надалі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Замовник (ПАТ «ХК «Київміськбуд») доручає, і Субпідрядник (ТОВ «Технобуд компані») забезпечує відповідно до проектно документації та умов договору виконання у 2015 році з ремонту (капітального ремонту сходових клітин та влаштування освітлення під'їздів житлових будинків розташованих у Дніпровському районі м. Києва згідно поадресного переліку в Додатку.

Такі роботи були виконані ТОВ «Технобуд компані», прийняті ПАТ «ХК «Київміськбуд» (надалі - Компанія) на загальну суму 5 921 244, 88 грн, що підтверджується Довідками про вартість виконаних робіт та витрати Форми КБ-3 та Актами приймання виконаних будівельних робіт Форми КБ-2в та оплачені ПАТ «ХК «Київміськбуд», що підтверджується платіжними дорученнями від 04.12.2015 року №393581; від 15.12.2015 року №8 та №7.

Відповідно до пункту 4.5. Договору, Субпідрядник сплачує Замовнику за послуги генпідряду 4,6% від вартості виконаних робіт, згідно Актів приймання виконаних робіт Форми КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між сторонами при виконанні договору мають ознаки договору підряду, за яким, у відповідності до ч.1 ст. 837 ЦК України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зазначені умови договору є діючими, погодженими з відповідачем. На виконання Договору будівельні роботи були виконані, результатом чого є складені, погоджені та підписані Акти приймання виконаних робіт Форми КБ-2в, Довідки про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць. При цьому, Субпідрядник виконав будівельні роботи і прийняв за них оплату від замовника, жодних зауважень стосовно якості та кількості виконаних робіт у сторін немає.

Колегія суддів, враховуючи Правила визначення вартості будівництва, затверджені ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Акти приймання виконаних робіт Форми КБ-2в та Довідки про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць є первинними документами та складаються саме у будівництві при виконанні саме будівельних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З матеріалів справи також вбачається, що 16.04.2018 позивач, враховуючи п.4.5. Договору та виконані, прийняті та оплачені роботи у розмірі 5 921 244, 88 грн, звернулась до ТОВ «Технобуд компані» з листом-вимогою №01440/0/2-18 щодо сплати протягом семи календарних днів коштів у розмірі 272 377, 26 грн за послуги генпідряду 4,6% від вартості виконаних робіт (5 921 244, 88 грн * 4,6%).

Вказаний лист був отриманий 23.04.2018 ТОВ «Технобуд компані», що підтверджується інформацією про стан поштового відправлення, отриманою з офіційного сайту Укрпошти. Однак, зазначену заборгованість відповідач не сплатив, доказів, які б спростовували зазначену обставину суду не надав, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що у первинних документах незазначення інформації щодо наданих послуг генпідряду суперечить ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 Правила визначення вартості будівництва, на переконання колегії суддів, правомірно відхилені судом як необґрунтовані, оскільки зазначеними нормами права чітко визначена форма первинних документів у будівництві (Актів приймання виконаних робіт Форми КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць) і в них має міститись інформація виключно щодо будівельних робіт, а не будь-яка інша довільна інформація.

Як вже було раніше встановлено судом, пунктом 4.5. Договору сторони узгодили порядок, розмір та підстави оплати за послуги генпідряду, зазначивши, зокрема, що Субпідрядник сплачує Замовнику за послуги генпідряду 4,6% від вартості виконаних робіт, згідно Актів приймання виконаних робіт Форми КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно взяв до уваги твердження позивача, що первинні документи, які надані до матеріалів справи складені з дотриманням вимог законодавства і містять детальну інформацію про виконання робіт Відповідачем та про відсутність правових підстав для перегляду встановленого у договорі розміру оплати субпідрядником замовнику за послуги генпідряду.

З огляду на встановлені судом обставини та наявні у матеріалах справи докази, позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі пункту 4.5. Договору на виконання ремонтних робіт №712/КБ від 01.10.2015 коштів за послуги генпідряду у розмірі 4,6% від вартості виконаних робіт у сумі 272 366,26 грн є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано суду жодного первинного документу, який би підтверджував надання послуг генпідряду спростовується наявними у матеріалах справи доказами та є необґрунтованими. Також є безпідставним твердження апелянта про відсутність окремого акту про надання послуг генпідряду, оскільки складання такого акту умовами укладеного між сторонами договору не передбачалося та чинним законодавством не передбачено, про що вірно зазначає позивач у своєму відзиві.

Щодо неправомірності відхилення судом першої інстанції висновку експерта, на який посилався апелянт, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з вимогами ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім'я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Статтею 101 ГПК України унормовано, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов'язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Судом першої інстанції було досліджено поданий відповідачем висновок експерта №101/18 від 03.09.2018 за результатами проведення судово-економічної експертизи, у якому, зокрема, вказано, що дане дослідження проведено методами документальної перевірки та зіставлення. При цьому судом з'ясовано, що у відповіді на поставлені для проведення експертизи питання, експертом зазначено, що «надання з боку Генпідрядника ПрАТ «ХК «Київміськбуд» послуг генпідряду Субпідряднику ТОВ «Технобуд Компані» згідно договору № 712/КБ від 01.10.2015 «на виконання ремонтних робіт» документально не підтверджується та враховуючи відповідь на перше питання, розмір заборгованості за Договором №712/КБ від 01.10.2015 документально не підтверджується».

Проте, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що умовами договору на виконання ремонтних робіт №712/КБ від 01.10.2015 було чітко визначено на яких підставах здійснюється оплата послуг генпідряду субпідрядником замовнику, при цьому умови Договору сторонами були погоджені у встановленому порядку, виконувалися належним чином та не оскаржувалися.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінюючи висновок експерта №101/18 від 03.09.2018 за результатами проведення судово-економічної експертизи, дійшов правильного висновку про його неповноту, а також про те, що даний висновок носить неконкретний характер, оскільки серед досліджуваних документів експертом вказано «Інші документи», проте не деталізовано які саме, а надані відповіді на конкретно поставлені питання по суті об`єднані в одну відповідь, яка містить суперечливі висновки, а тому не може бути прийнятий судом як достовірний доказ у розумінні статті 86 ГПК України.

Відповідно, на переконання колегії суддів, відхилення висновку експерта у даній справі, здійснено правомірно та вмотивовано.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

На переконання колегії, суд першої інстанції правильно визначив правову природу відносин та правомірно зазначив норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, визнавши позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачем зазначені позовні вимоги не спростовані у встановленому порядку.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/9598/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків місцевого господарського суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобуд компані» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобуд компані» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/9598/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/9598/18 залишити без змін.

3. Дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі №910/9598/18 поновити.

4. Матеріали справи № 910/9598/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених

п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.01.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук