ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1693/18

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Тодорова А.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Кірющенко О.М. на підставі ордеру;

Від відповідача: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця Ткаченко Олесі Анатоліївни до товариства з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т" про стягнення 385 806,58 грн., розірвання договору та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Ткаченко Олеся Анатоліївна (далі по тексту - Ткаченко О.А.) звернулась до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т" (далі по тексту - ТОВ „Сагітта-Т") про стягнення заборгованості у загальному розмірі 385 806,58 грн., яка складається із заборгованості з орендної плати у розмірі 360 000,00 грн. та пені у розмірі 25 806,58 грн.; про розірвання договору оренди від 01.01.2017р.; про зобов'язання відповідача повернути зі складанням актів приймання-передачі нежитлове приміщення площею 267,47 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов'язань, прийнятих на себе за умовами договору оренди від 01.01.2017р. в частині сплати орендних платежів.

Представник відповідача жодного разу в судові засідання по даній справі не з'явився та про причини неявки суд не повідомив. При цьому, суд зазначає, що конверти із поштовими відправленням суду, які були надіслані на адресу місцезнаходження ТОВ „Сагітта-Т" згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /65072, Одеська обл., м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2/ були повернуті суду у зв'язку із неможливістю вручення адресату. Оскільки ТОВ „Сагітта-Т" не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.01.2017р. між Ткаченко О.А. (Орендодавець) та ТОВ „Сагітта-Т" (Орендар) було укладено договір оренди, відповідно до п. п. 2.1, 2.3 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площа якого складає 267,47 кв. м.

Відповідно до п. п. 3.1, 4.1 договору оренди від 01.01.2017р. строк оренди за договором становить 13 місяців. Вступ Орендаря у володіння та користування приміщенням настає з 1 січня 2017 року. Про передачу приміщення в оренду сторони підписують акт прийому - передачі. За користування приміщенням Орендар сплачує платежі, вказані у п. 4.2 цього договору, починаючи з дати підписання договору, якщо інше не погоджено сторонами у цьому договорі.

Згідно з п. п. 5.1, 5.2 договору оренди від 01.01.2017р. Орендар зобов'язаний сплачувати кошти за користування приміщенням у розмірах та у терміни, які визначаються цим договором. Орендна плата починає нараховуватись з моменту укладання договору. Розмір орендної плати складає 60 000,00 грн. 00 коп. у місяць без ПДВ. Орендна плата сплачується на розрахунковий рахунок Орендодавця. За кожен місяць користування приміщенням орендна плата сплачується до 10 числа наступного місяця, за який здійснюється оплата.

Умовами п. п. 7.1, 8.2.1 договору оренди від 01.01.2017р. визначено, що Орендар використовує приміщення для здійснення підприємницької діяльності, а саме: для розміщення магазину. Орендар зобов'язаний своєчасно прийняти приміщення на умовах договору, а також своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату фіксованої орендної плати та інших платежів, передбачених договором.

Відповідно до п. 10.1 договору оренди від 01.01.2017р. за несвоєчасне внесення орендної плати або інших платежів, передбачених цим договором, Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з п. 11.1 договору оренди від 01.01.2017р. будь-які зміни до цього договору можуть вноситись лише шляхом складання письмового документу, підписаного уповноваженими представниками сторін та засвідченого печатками сторін.

Відповідно до п. 11.3 договору оренди від 01.01.2017р. цей договір може бути розірваний Орендодавцем у односторонньому порядку у випадку несплати орендної плати більше, ніж за 30 календарних днів та за умови попереднього письмового повідомлення керівника Орендаря про наявність такої заборгованості за 10 календарних днів до дати розірвання договору. Договір вважається розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення про відмову від договору.

Положеннями п. п. 12.1, 12.2 договору оренди від 01.01.2017р. врегульовано, що Орендар при закінченні строку дії цього договору або при достроковому його розірванні з будь-яких підстав повинен передати Орендодавцю об'єкт оренди у стані, в якому цей об'єкт знаходився при передачі його Орендареві з урахуванням ступені нормального зносу. Всі поліпшення об'єкта оренди, здійснені за рахунок Орендаря за згодою Орендодавця і які можна відокремити від об'єкта без його пошкодження, залишаються у власності Орендаря. Всі поліпшення об'єкта оренди, здійснені за рахунок Орендаря за згодою Орендодавця і які не можна відокремити від об'єкта без його пошкодження, залишаються у власності Орендодавця. Орендар повертає приміщення у чистому стані.

Як вбачається з акту приймання-передачі до договору оренди від 01.01.2017р. нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, було передано позивачем відповідачеві у користування 01.01.2017р.

Шляхом підписання додаткової угоди №1 від 31.01.2018р., додаткової угоди №2 від 30.04.2018р. до договору оренди від 01.01.2017р. сторонами було продовжено строк дії договору оренди до 31.08.2018р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 19.06.2018р., 20.06.2018р., 06.07.2018р. зверталась до відповідача із повідомленнями про дострокове розірвання договору оренди від 01.01.2017р. та вимагала погасити заборгованість зі сплати орендних платежів.

27.07.2018р. Ткаченко О.А. звернулась до ТОВ „Сагітта-Т" із претензією №27/1-07/18, відповідно до якої повідомила, що договір оренди від 01.01.2017р. вважається розірваним з моменту отримання претензії відповідачем на підставі п. 11.3 договору. Окрім того, позивач вимагала сплатити заборгованість у загальному розмірі 360 000,00 грн., пеню у розмірі 25 806,58 грн., звільнити орендоване приміщення та повернути його за актом приймання-передачі у строк до 01.08.2018р. Необхідно зауважити, що претензії, які Ткаченко О.А. надсилала на адресу ТОВ „Сагітта-Т", вказану останнім у договорі оренди від 01.01.2017р., були повернуті позивачеві у зв'язку з неможливістю вручення одержувачу.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Сагітта-Т", Ткаченко О.А. було наголошено, що відповідачем у порушення прийнятих на себе зобов'язань за умовами договору оренди від 01.01.2017р. не сплачувалась орендна плата за користування приміщенням протягом періоду з лютого 2018р. по липень 2018р. включно, що є підставою для стягнення заборгованості у судовому порядку, а також підставою для розірвання договору та зобов'язання ТОВ „Сагітта-Т" повернути орендоване приміщення за актом приймання-передачі.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд виходить з наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч. ч. 1-2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, в порушення наведених норм закону та умов договору оренди від 01.01.2017р. ТОВ „Сагітта-Т" протягом періоду з лютого 2018р. по липень 2018р. включно не сплачував орендну плату, що, в тому числі, підтверджується випискою по банківському рахунку Ткаченко О.А., в результаті чого, станом на момент вирішення даного спору у відповідача наявна заборгованість з орендної плати в сумі 360 000,00 грн.

З викладених обставин, позовні вимоги Ткаченко О.А. про стягнення із ТОВ „Сагітта-Т" заборгованості із орендної плати в загальному розмірі 360 000,00 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

З посиланням на умови п. 10.1 договору оренди від 01.01.2017р., Ткаченко О.А. було нараховано ТОВ „Сагітта-Т" до сплати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що складає 25 806,58 грн., за порушення строків сплати платежів, розраховану протягом періоду з 01.03.2018р. по 31.07.2018р. за кожний місяць окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд зазначає, що позивачем було допущено помилку, яка полягає, зокрема у неврахуванні строку для внесення орендних платежів, встановленого п. 5.2 договору оренди від 01.01.2017р., а також у подвійному нарахування пені протягом періоду з 01.05.2018р. по 31.07.2018р.

З огляду на викладене, господарський суд зазначає, що правильним розміром пені є сума у розмірі 22 903,56 грн., яка була розрахована судом із застосуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, з урахуванням п. 5.2 договору оренди від 01.01.2017р., яким встановлено обов'язок Орендаря сплачувати орендну плату щомісячно в строк до 10 числа наступного місяця, за який здійснюється оплата, а саме:

за лютий 2018р. розмір пені складає 7967,67 грн., яка була розрахована протягом періоду з 12.03.2018р. по 31.07.2018р.;

за березень 2018р. розмір пені складає 6290,96 грн., яка була розрахована протягом періоду з 11.04.2018р. по 31.07.2018р.;

за квітень 2018р. розмір пені складає 4614,25 грн. грн., яка була розрахована протягом періоду з 11.05.2018р. по 31.07.2018р.;

за травень 2018р. розмір пені складає 2825,75 грн., яка була розрахована протягом періоду з 12.06.2018р. по 31.07.2018р.;

за червень 2018р. розмір пені складає 1204,93 грн., яка була розрахована протягом періоду з 11.07.2018р. по 31.07.2018р.

При здійсненні нарахування пені господарським судом було враховано приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, якими встановлено наступне: якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Підсумовуючи вище викладене, позовні вимоги Ткаченко О.А. до ТОВ „Сагітта-Т" в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 22 903,56 грн., яка була розрахована господарським судом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розірвання договору оренди від 01.01.2017р., укладеного сторонами по справі, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як зазначалось вище по тексту рішення, Ткаченко О.А. зверталась до ТОВ „Сагітта-Т" із повідомленнями про дострокове розірвання договору оренди від 01.01.2017р. на підставі п. 11.3 договору, якими передбачено, що договір у такому випадку вважається розірваним з моменту одержання Орендарем повідомлення про відмову від договору. Проте, надіслані позивачем повідомлення вручені відповідачу не були, що дозволяє господарському суду дійти висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст. 764 ЦК України.

Приписами ст. 764 ЦК України встановлено: якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Господарський суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення Ткаченко О.А. до ТОВ „Сагітта-Т" протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди від 01.01.2017р. із запереченнями щодо використання відповідачем орендованого приміщення, що дозволяє господарському суду дійти висновку про автоматичну пролонгацію договору на строк до 31.12.2018р., а, в подальшому на строк до 30.04.2019р.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

В силу положень ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, згідно з положеннями ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як вбачається із змісту ч. 2 ст. 651 ЦК України, чинним законодавством України під істотним розуміється таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Як зазначено у постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Господарський суд зауважує, що у спірних правовідносинах відповідачем належним чином не виконувалися прийняті на себе за договором оренди від 01.01.2017р. зобов'язання зі сплати орендних платежів протягом періоду з лютого 2018р. по липень 2018р. включно. За переконанням суду, така протиправна поведінка відповідача значною мірою позбавляє Ткаченко О.А. того, на що позивач розраховував при укладенні договору, а саме: отримання орендної плати за користування приміщенням, у зв'язку з чим, суд визнає допущене відповідачем порушення власних зобов'язань у спірних правовідносинах істотним та таким, що дозволяє суду зробити висновок про правомірність розірвання договору оренди від 01.01.2017р. з передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Положеннями п. п. 12.1, 12.2 договору оренди від 01.01.2017р. врегульовано, що Орендар при закінченні строку дії цього договору або при достроковому його розірванні з будь-яких підстав повинен передати Орендодавцю об'єкт оренди у стані, в якому цей об'єкт знаходився при передачі його Орендареві з урахуванням ступені нормального зносу. Всі поліпшення об'єкта оренди, здійснені за рахунок Орендаря за згодою Орендодавця і які можна відокремити від об'єкта без його пошкодження, залишаються у власності Орендаря. Всі поліпшення об'єкта оренди, здійснені за рахунок Орендаря за згодою Орендодавця і які не можна відокремити від об'єкта без його пошкодження, залишаються у власності Орендодавця. Орендар повертає приміщення у чистому стані.

Наведені по тексту рішення обставини, з урахуванням положень ст. 785 ЦК України, п. п. 12.1, 12.2 договору оренди від 01.01.2017р. свідчать про те, що задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача повернути зі складанням акту приймання-передачі нежитлове приміщення площею 267,47 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, спрямоване на остаточне відновлення прав позивача, у зв'язку з чим, позовні вимоги Ткаченко О.А. у зазначеній частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості ТОВ „Сагітта-Т" перед Ткаченко О.А. у загальному розмірі 382 903,56 грн., необхідність розірвання договору оренди від 01.01.2017р. та зобов'язання відповідача повернути позивачеві зі складанням акту приймання-передачі нежитлове приміщення площею 267,47 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди та положень чинного законодавства.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених фізичною особою - підприємцем Ткаченко Олесею Анатоліївною до товариства з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т" позовних вимог шляхом присудження до стягнення із відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 360 000,00 грн., пені у розмірі 22903,56 грн.; розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2017р. та зобов'язання відповідача повернути на користь позивача зі складанням актів прийому-передачі нежитлове приміщення, площею 267,47 кв. м., яке розташоване за адресою : АДРЕСА_2, відповідно до ст. ст. ст. 15, 16, 509, 530, 549, 610 - 612, 617, 629, 759, 762, 764, 782, 785 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 193, 230, 232, 286, 291 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР. В задоволенні решти позову необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись принципом пропорційності, та з метою забезпечення розумного балансу між витратами, понесеними позивачем під час розгляду справи, та витратами, які має понести відповідач, приймаючи до уваги часткове задоволення заявлених позовних вимог, а також заявлене фізичною особою - підприємцем Ткаченко Олесею Анатоліївною клопотання про відшкодування судового збору та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 37 920,00 грн., виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем було надано суду договір про надання правової допомоги №05/3-07/18 від 05.07.2018р., укладений між позивачем та адвокатом Кірющенко О.М., акт приймання-передачі послуг від 27.12.2018р., прибутковими касовими ордерами на загальну суму 37 920,00 грн.

Оскільки вимогами ст. 129 ГПК України передбачено необхідність розподілу інших судових витрат, тобто і витрат на правову допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, господарський суд враховуючи часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені, вважає за необхідне віднести на рахунок позивача витрати на правову допомогу у розмірі 28 647,96 грн.

При цьому, господарський суд зазначає про відсутність правових підстав для розподілу між сторонами по справі витрат у розмірі 9200,00 грн. за спостереження нежитлового приміщення протягом періоду з 12.07.2018р. по 08.08.2018р., які були включені до акту приймання-передачі послуг від 27.12.2018р., оскільки такі витрати відповідно до ст. 126 ГПК України не можуть визнаватися витратами на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7549,11 грн. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір оренди нежитлового приміщення, площею 267,47 кв. м., укладений між фізичною особою - підприємцем Ткаченко Олесею Анатоліївною /АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ та товариством з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т" /65072, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2, ідентифікаційний код 33072323/.

3. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т" /65072, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2, ідентифікаційний код 33072323/ повернути на користь фізичної особи - підприємця Ткаченко Олесі Анатоліївни /АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ зі складанням актів прийому-передачі нежитлове приміщення, площею 267,47 кв. м., яке розташоване за адресою : АДРЕСА_2.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т" /65072, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд. 2, ідентифікаційний код 33072323/ на користь фізичної особи - підприємця Ткаченко Олесі Анатоліївни /АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ заборгованість з орендної плати у розмірі 360 000,00 грн. /триста шістдесят тисяч грн. 00 коп./, пеню у розмірі 22903,56 грн. /двадцять дві тисячі дев'ятсот три грн. 56 коп./, судовий збір у розмірі 7518,82 грн. /сім тисяч п'ятсот вісімнадцять грн. 82 коп./, витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 28 647,96 грн. /двадцять вісім тисяч шістсот сорок сім грн. 96 коп./.

5. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 січня 2019 р.

Суддя С.П. Желєзна