ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

23 січня 2019 року Справа № 5016/4148/2011(18/62)

м. Миколаїв

Кредитори:

1) Южноукраїнське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (55002, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, бул. Цвіточний, 4),

2) Приватне підприємство "Укрбудсервіс" (56500, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 2, поштова адреса: 55000, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, вул. Леніна, 26, кв. 44),

3) Головне управління ДФС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6),

4) Відкрите акціонерне товариство "ПМК-93 "Промжитлводбуд" (56500, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 247; адреса керуючого санацією Васильченко О.О.: АДРЕСА_1

5) Товариство з обмеженою відповідальністю "Стімул-Плюс" (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Леніна, 15, кв.70),

6) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області (54017, м. Миколаїв, пр-т Центральний, 93).

Банкрут: Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральний міський ринок" (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 19-Б, ідентифікаційний код 34129176).

Ліквідатор: Балєв В.П. АДРЕСА_2

Учасники провадження у справі:

1. Приватне підприємство "Укртехсервіс" (юридична адреса: 56500, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 2; фактична адреса: 55002, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, пр. Леніна, 26/44).

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Хостел-ЛТД" (55002, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, проспект Леніна, 26, кв. 43).

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» (25002, м. Кіровоград, вул. Ельворті, 7, оф. 509).

Суддя Ржепецький В.О.,

секретар судового засідання Матвєєва А.В.,

за участі представників учасників справи:

від кредиторів не з'явились,

від банкрута: не з'явився,

ліквідатор: не з'явився,

від інших учасників провадження у справі: не з'явились,

СУТЬ СПОРУ: про банкрутство,

встановив:

31.05.2016 ліквідатор Бєлоусов І.В. звернувся до господарського суду із заявою №21/03 від 25.05.2016 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок", якою ліквідатор просить суд: 1) визнати договір купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 20.09.2013 недійсним, таким, що укладений в порушення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011 та є нікчемним; 2) визнати право власності ТОВ «Центральний міський ринок» на тимчасові споруди- комплекс критих павільйонів, зареєстрованих за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 19-Б; 3) зобов'язати покупця ПП «Укртехсервіс» повернути набуте у незаконний спосіб майно банкруту.

19.07.2016 ПП «Укртехсервіс» подано до господарського суду заперечення стосовно заяви арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. №21/03 від 25.05.2016.

Заперечення обґрунтовані посиланням на наступне: 1) на момент укладання договору купівлі-продажу від 20.09.2013 у справі №5016/4148/2011(18/62) тривала процедура розпорядження майном, а Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону, що діяв до 19.01.2013 не містив положень заборони здійснення відчуження активів боржника; 2)комітетом кредиторів 15.07.2013 було прийнято рішення про доручення арбітражному керуючому Ратинській С.В. провести оцінку всього майна ТОВ "Центральний міський ринок" (протокол №3), оціночну ринкову вартість комплексу критих павільйонів у сумі 284023,00 грн. затверджено комітетом кредиторів 19.09.2013 (протокол №5), визначено порядок продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок", та надано згоду розпоряднику майна, керівнику ТОВ "Центральний міський ринок" Ратинській С.В. на укладання та підписання договорів купівлі-продажу майна боржника; 3) відповідно до п. 2 протоколу засідання комітету кредиторів №5 від 19.09.2013 продаж майна ТОВ "Центральний міський ринок" необхідно здійснювати шляхом прямого продажу будь-якому покупцю (т. 18, а.с.33-34).

28.11.2017 ліквідатором Бєлоусовим І.В. подано до господарського суду заяву №21/03-2 від 23.11.2017 про уточнення вимог, викладених у заяві №21/03 від 25.05.2016 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок". Ліквідатор просить суд: 1) розглянути заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок" №21/03 від 25.05.2016; 2) визнати договір купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 20.09.2013 недійсним, таким, що укладений в порушення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 22.12.2011; 3) пункти 4 та 5 прохальної частини заяви №21/03 від 25.05.2016 залишити без розгляду.

20.08.2018 ліквідатором ТОВ «Центральний міський ринок» арбітражним керуючим Балєвим В.П. подано доповнення за вих. №02-01/254 від 17.08.2018 до заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 25.05.2016 за вих. №21/03. Ліквідатор просить суд заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 25.05.2016 №21/03 задовольнити, визнати недійсним договір купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 20.09.2013 з підстав, викладених у заяві від 25.05.2016 №21/03 та з підстав, передбачених ч. 1 ст. 207 ГК України, ст. 92, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Заяву обґрунтовано посиланням на норми ст. ст. 10, 41, п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній з 19.01.2013, ст. ст. 11, 92, 98, 202, 203, 215, 241 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України та мотивовано наступним: 1) договір укладено боржником та під час дії вжитих судом заходів щодо забезпечення вимог кредиторів та наявності арешту та заборони на його відчуження; 2) Ратинська С.В,, яка виступала від імені ТОВ «Центральний міський ринок», діяла всупереч інтересам товариства, не добросовісно та з перевищенням обсягу повноважень на здійснення правочину; 3) договір укладено з дефектом волі сторони правочину; 4) виконання договору завдало шкоди боржнику та кредиторам.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Миколаївської області №374 від 04.12.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 5016/4148/2011(18/62). Підставою повторного автоматизованого розподілу справи є ухвала від 04.12.2018 про самовідвід головуючого судді Давченко Т.М.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи № 5016/4148/2011(18/62) головуючим у справі визначено суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 07.12.2018 справу №5016/4148/2011(18/62) про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральний міський ринок" прийнято до свого провадження суддею Ржепецьким В.О.

Ухвалою суду від 12.12.2018 заяву ліквідатора №21/03 від 25.05.2016 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок", з урахуванням уточнення за вих. №21/03-2 від 23.11.2017 та доповнення за вих. №02-01/254 від 17.08.2018, призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.01.2019.

Усі учасники провадження у справі про банкрутство належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Учасники провадження у справі та ТОВ "ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС" правом участі у судовому засіданні не скористались. Явка представників учасників провадження у справі про банкрутство не визнавалась судом обов'язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути заяву, суду не повідомлялося.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути заяву за наявними матеріалами.

На підставі ст. 233 ГПК України, у судовому засіданні судом оголошено про підписання вступної та резолютивної частин ухвали.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до п.п. 8, 9 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як витікає з ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження. З урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка набрала чинності з 19.01.2013) (далі - Закон про банкрутство) визначено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Положення Закону, якими врегульовано ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності Законом, якщо на цей момент господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 27.05.2014 ТОВ «Центральний міський ринок» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Відтак, розгляд справи про банкрутство ТОВ «Центральний міський ринок» здійснюється за новою редакцією Закону про банкрутство.

До господарського суду Миколаївської області ліквідатором ТОВ «Центральний міський ринок» арбітражним керуючим Бєлоусовим І. В. подано заяву №21/03 від 25.05.2016 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок».

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 у справі №5016/4148/2011(18/62) ліквідатором ТОВ «Центральний міський ринок» призначено арбітражного керуючого Балєва В. П.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, доповнення позову новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, зміна посилання на норми права, посилання суду в рішенні на інші, ніж зазначено позивачем, норми права, не вважається зміною підстав позову. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

20.08.2018 ліквідатором Балєвим В.П. подано до господарського суду доповнення за вих. №02-01/254 від 17.08.2018 до заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 25.05.2016 за вих. №21/03. Ліквідатор просить суд заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 25.05.2016 №21/03 задовольнити, визнати недійсним договір купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 20.09.2013 з підстав, викладених у заяві від 25.05.2016 №21/03 та з підстав, передбачених ч. 1 ст. 207 ГК України, ст. 92, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Частиною 2 статті 41 Закону про банкрутство встановлено, що ліквідатор з дня свого призначення, між іншим, подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника.

Частиною 4 статті 10 Закону про банкрутство встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

При цьому, враховуючи особливості процедури банкрутства, господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів; визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.

Отже, у межах справи про банкрутство господарський суд розглядає пов'язані спори на спеціальних підставах, які визначені Законом про банкрутство або на підставах, передбачених цивільним законодавством, але лише ті, які виникають з угод, укладених між боржником та іншими особами при реалізації процедур розпорядження майном, санації боржника чи його ліквідації (правові позиції Вищого господарського суду України у постановах від 19.12.2012 у справі № 01/5026/1943/2011, від 12.03.2015 у справі № 10/2456).

Спір про визнання договору недійсним, з підстав, передбачених цивільним законодавством, підлягає розгляду у межах справи про банкрутство, оскільки пред'явлено з метою повернення відчуженого за цим договором майна до ліквідаційної маси (правові позиції у постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2011 у справі № 5020-870/2011).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.12.2011 у справі № 5016/4148/2011(18/62) порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Центральний міський ринок».

Ухвалою суду від 29.02.2012 у справі № 5016/4148/2011(18/62) стосовно ТОВ «Центральний міський ринок» введено процедуру розпорядження майном.

20.09.2013 між ТОВ «Центральний міський ринок» та ПП «Укртехсервіс» було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого на користь ПП «Укртехсервіс» було відчужено належне ТОВ «Центральний міський ринок» майно, а саме комплекс критих павільйонів, який складається з тимчасових споруд - торгівельних павільйонів розміром 3,0 м. х 5,0 м. - 29 одиниць та розміром 5,0 м. х 5,0 м. - 13 одиниць, що розташований в Миколаївській області, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 19 Б.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 27.05.2014 у справі №5016/4148/2011(18/62) ТОВ «Центральний міський ринок» визнано банкрутом, та відносно боржника відкрито ліквідаційну процедуру.

Тобто, договір купівлі-продажу майна від 20.09.2013 укладено боржником після порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Центральний міський ринок» при реалізації процедури розпорядження майном боржника та відповідно до положень Закону про банкрутство спір про визнання його недійсним підлягає розгляду в межах справи про банкрутство, у тому числі і з підстав, передбачених цивільним законодавством (правові позиції Вищого господарського суду України у постановах від 19.12.2012 у справі № 01/5026/1943/2011, від 12.03.2015 у справі №10/2456, від 02.11.2011 у справі № 5020-870/2011).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина 1 статті 203, частина 1 статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами 2 та 3 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

З метою забезпечення вимог кредиторів господарським судом Миколаївської області ухвалою від 16.12.2011, з урахуванням ухвали суду від 22.02.2012 про виправлення описки, заборонено посадовим особам боржника або власнику його майна чи вповноваженому ним органу або іншим особам, вчиняти певні дії щодо майнових активів боржника.

Господарським судом Миколаївської області вжиті заходи щодо забезпечення вимог кредиторів ТОВ «Центральний міський ринок» у справі № 5016/4148/2011(Т 8/62) до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом (постанова від 27.05.2014) не скасовувалися та не змінювалися, ухвала про скасування або зміну заходів щодо забезпечення вимог кредиторів до визнання ТОВ «Центральний міський ринок» у даній справі не виносилася.

З огляду на викладене та враховуючи те, що договір купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 20.09.2013 року було укладено боржником та під час дії вжитих судом заходів щодо забезпечення вимог кредиторів та наявності арешту та заборони відчуження майна, тобто, в момент вчинення ТОВ «Центральний міський ринок», як стороною правочину, не додержано вимог чинності правочину, то це є підставою його недійсності (частина 1 статті 203, частина 1 статті 215 ЦК України).

Крім того, від імені ТОВ «Центральний міський ринок» спірний договір купівлі-продажу підписано керівником Ратинською С.В., яка діяла на підставі ухвали господарського суду Миколаївської області від 02.07.2013 у справі № 5016/4148/2011(18/62), якою на розпорядника майна Ратинську С.В. покладено обов'язки керівника ТОВ «Центральний міський ринок».

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його

внутрішній волі.

В цивільному праві правочин являє собою єдність чотирьох елементів - суб'єкта, змісту, форми та волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Воля юридичної особи формується таким чином, щоб дії юридичної особи були спрямовані на досягнення цілей юридичної особи і при цьому були правомірними.

Дефект волі - відсутність волі або її роз'єднаність із своїм зовнішнім виявленням, що веде до недосягнення результатів, на які воля учасника правочину реально спрямована або на досягнення результатів, на які спрямована воля контрагента та (або) третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Ч. З ст. 92 Цивільного кодексу України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно, розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. З Господарського кодексу України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Проте, як свідчать обставини справи, дії Ратинської С. В., на яку було покладено обов'язки керівника ТОВ «Центральний міський ринок», а саме укладення спірного договору купівлі-продажу, були вчинені без мети отримання боржником економічного результату для підприємства та отримання прибутку, тобто не в інтересах юридичної особи.

Так, згідно ухвали господарського суду Миколаївської області від 28.11.2012 у справі № 5016/4148/2011(18/62), з урахуванням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 17.01.2013, загальна сума кредиторської заборгованості ТОВ «Центральний міський ринок» згідно затвердженого судом реєстру вимог кредиторів складала 2 535 247,99 грн.

З останнього поданого до податкового органу балансу ТОВ «Центральний міський ринок» станом на 31.01.2011 єдиним основним засобом боржника являлось спірне майно залишковою вартістю 506 тис. грн.

Належних доказів на підтвердження нагальної необхідності (наявність поточної заборгованості, тощо) відчуження всіх основних засобів належних боржнику встановлено не було.

А отже, договір купівлі-продажу було укладено без мети отримання боржником економічного результату для підприємства та прибутку, а навпаки призвело до зменшення активів останнього, повного припинення ведення господарської діяльності і відновлення платоспроможності боржника та унеможливило задоволення заявлених кредиторами грошових вимог з причин відсутності майна, яке може бути включено до ліквідаційної маси.

За змістом частини 16 статті 13 Закону про банкрутство, повноваження керівника боржника або органів управління боржника, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені у разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства. В такому разі за клопотанням комітету кредиторів виконання обов'язків керівника боржника ухвалою господарського суду тимчасово покладається на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника. Про припинення повноважень керівника або органів управління боржника господарський суд виносить ухвалу, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

В свою чергу, права та обов'язки розпорядника майна боржника закріплені в частинах 8-15 статті 13 Закону про банкрутство.

З аналізу положень статті 13 Закону про банкрутство слідує, що на розпорядника майна боржника покладаються ухвалою суду повноваження керівника боржника з метою вжиття заходів щодо забезпечення збереження майна боржника та усунення перешкод діям розпорядника майна чи недопущення інших порушень законодавства на строк, до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника. В свою чергу відчуження розпорядником майна, на якого покладено тимчасово виконувати повноваження керівника до призначення нового керівника боржника, суперечить статті 13 Закону про банкрутство, оскільки на розпорядника майна боржника покладаються ухвалою суду повноваження керівника боржника з метою вжиття заходів щодо забезпечення збереження майна боржника, а не його реалізації. Навпаки, господарським судом Миколаївської області ухвалою від 16.12.2011, з урахуванням ухвали суду від 22.02.2012 про виправлення описки, заборонено посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам вчиняти певні дії щодо майнових активів боржника, що свідчить про перевищення повноважень виконуючого обов'язки керівника ТОВ «Центральний міський ринок» Ратинської С. В.

За змістом статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України).

Статтею 145 ЦК України встановлено, що компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Частиною 4 статті 145 ЦК України встановлено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; створення та відкликання виконавчого органу товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; вирішення питання про придбання товариством частки учасника; виключення учасника із товариства; прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу. Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства.

Відповідно до статті 59 та пункту «і» статті 41 Закону України «Про господарські товариства (в редакції чинній на дату укладання спірного договору) до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

При цьому, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 98 ЦК України, рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства приймається більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення нього правочину.

Із аналізу змісту частини першої цієї норми випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання. Сама по собі відсутність у керівника товариства повноважень на укладення від імені товариства договору не створює підстави для визнання цього договору недійсним.

В свою чергу, вчинення дій, направлених на схвалення правочину безпосередньо особою, яка уклала правочин із перевищенням повноважень, не може свідчити про схвалення правочину особою, від імені якої було укладено договір, у розумінні статті 241 ЦК України (постанова ВГСУ від 20.09.2017 року у справі № 927/1364/15).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що виконуючою повноваження керівника ТОВ «Центральний міський ринок» перевищено обсяг покладених ухвалою суду на неї повноважень, не дотримано визначених законом додаткових вимог до порядку вчинення правочину, яким є оспорюваний договір, з огляду на відсутність відповідного рішення загальних зборів учасників товариства на момент вчинення цього договору та ухвали суду про зміну (скасування) вжитих судом в даній справі заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, що є підставою для визнання вказаного правочину недійсним.

Керуючись ст. ст. 1, 37 - 42, 44, п.1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 12, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Заяву ліквідатора №21/03 від 25.05.2016 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна ТОВ "Центральний міський ринок" від 20.09.2013, з урахуванням уточнення за вих. №21/03-2 від 23.11.2017 та доповнення за вих. №02-01/254 від 17.08.2018, - задовольнити.

2. Визнати договір купівлі-продажу майна ТОВ «Центральний міський ринок» від 20.09.2013, укладений між ТОВ "Центральний міський ринок" та ПП "Укртехсервіс", а саме: комплексу критих павільйонів, який складається з тимчасових споруд - торгівельних павільйонів розміром 3,0 м. х 5,0 м. - 29 одиниць та розміром 5,0 м. х 5,0 м. - 13 одиниць, що розташований в Миколаївській області, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 19 Б - недійсним.

3.Повернути Приватному підприємству "Укртехсервіс" оригінал договору купівлі-продажу майна від 20.09.2013, укладеного між ТОВ "Центральний міський ринок" та ПП "Укртехсервіс" та оригінал акту приймання-передачі майна від 23.05.2014, які надавались суду для огляду.

4.Ухвалу надіслати кредиторам, банкруту, ліквідатору, іншим учасникам провадження у справі про банкрутство, арбітражному керуючому Ратинській С.В. (54017, м. Миколаїв, вул. Московська, 54-А, а/с 150), Головному територіальному управлінню юстиції у Миколаївській області (54029, м.Миколаїв, вул. 8-го Березня, 107), ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» (25002, м. Кіровоград, вул. Ельворті, 7, оф. 509).

5.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

6. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України, п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складено і підписано 25.01.2019.

Суддя В.О.Ржепецький