ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2019 року Справа № 924/581/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.08.2018 у справі №924/581/18, ухвалене суддею Мухою М.Є., повний текст складено 06.09.2018

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до Військової частини № НОМЕР_1

про стягнення 28 219,58 грн.

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовом до Військової частини № НОМЕР_1 про стягнення 28 219,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки водій ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди був військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони, прийнятий на військову службу за контрактом на посаду водія-сапера та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 наказом від 27.05.2014р., та потрапив в ДТП на автомобілі, що належить військовій частині під час виконання службових обов`язків, позивач просить стягнути зазначене відшкодування з відповідача.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.08.2018 р. у справі №924/581/18 відмовлено у позові Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) про стягнення 28 219,58 грн. Рішення обґрунтовано тим, що позивачем відповідно до ст. 267 ЦК України пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, відтак у задоволенні позову відмовлено з мотивів пропуску строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Хмельницької області від 28.08.2018р. у справі №924/581/18, скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 28.08.2018 р. та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що в процесі розгляду справи військовою частиною були надані суду пояснення, згідно з якими військова частина покладала всю відповідальність за заподіяну в ДТП шкоду на ОСОБА_1 , вважаючи, що МТСБУ правильно визначило його боржником за грошовим зобов`язанням.

З пояснення і з доданих до нього документів апелянту стало зрозумілим, що на день ДТП ОСОБА_1 керував автомобілем, який належав В/Ч НОМЕР_1 , перебуваючи з військовою частиною у службових відносинах. Пояснення військової частини з додатками були надіслані судом на адресу позивача і отримані МТСБУ лише 01.02.2018р., тобто після спливу строку позовної давності для звернення до суду з позовом до В/Ч НОМЕР_1 . До цього часу позивач не володів зазначеною інформацією, оскільки документація щодо власника автомобіля, який належав військовій частині, а також про її персональний склад не підлягає розголошенню.

МТСБУ також вважає, що строк позовної давності було перервано у зв`язку із зверненням МТСБУ до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до ОСОБА_1 , оскільки на час звернення були підстави вважати його боржником за грошовим зобов`язанням перед МТСБУ. Крім цього, апелянт вважає, що строк позовної давності якщо і було пропущено, то з поважної причини, так як про те, що ОСОБА_1 на час ДТП виконував службові обов`язки військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , а також те, що автомобіль, яким він керував належав цій військовій частині позивачу стало відомо з надісланих судом документів, долучених до пояснювальної записки командира військової частини.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 листопада 2018 року у справі №924/581/18 було поновлено апелянту строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.08.2018 р., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на рішення господарського суду Хмельницької області від 28 серпня 2018 року у справі №924/581/18 та запропоновано Військовій частині № НОМЕР_2 , у строк до 10 грудня 2018 року надати до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання позивачу в порядку частин 2, 4 статті 263 ГПК України.

Від відповідача Військової частини № НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

Відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзацу 2 частини 10 статті 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.08.2018 у справі №924/581/18 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2018р. по справі №676/6200/17, 26 серпня 2014 року в м.Хмельницькому на вул. Старокостянтинівське шосе з вини громадянина ОСОБА_1 , який керував автомобілем КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_3 , було скоєно ДТП. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Фольксваген держаний номерний знак НОМЕР_4 , який на дату ДТП належав ОСОБА_2 .

Власнику автомобіля Фольксваген завдано збитків на суму 48 548,85 грн., однак у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_3 не була застрахована, МТСБУ відшкодувало потерпілому збитки в розмірі 26 988,58 грн.

Постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та встановлено, що причиною ДТП стала ненадійність роботи гальмівної системи автомобіля КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_3 .

З копії технічного талону транспортного засобу автомобіля КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_3 , серії НОМЕР_5 від 01 червня 2011 року вбачається, що даний автомобіль належить Військовій частині НОМЕР_1 .

З копії наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №111 від 27 травня 2014 року ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом на посаду водія сапера та зараховано до особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

З копії наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №186 від 26 серпня 2014 року ОСОБА_1 направлено у відрядження з 26 серпня 2014 року по 28 серпня 2014 року у Військову частину НОМЕР_6 м. Старокостянтинів.

ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою від 14 жовтня 2014 року про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 26.08.2014 року в м. Хмельницькому.

МТСБУ сплатив потерпілому 26 988,58 грн., згідно платіжного доручення №9025 від 12 січня 2015 року.

Рішенням Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2018р. по справі №676/6200/17 у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в сумі 28 219 гривень 58 коп., судового збору в сумі 1 600 гривень 00 коп., витрат на правову допомогу в сумі 2000 гривень відмовлено.

Також у матеріалах справи наявна довідка про ДТП № 81201780, з якої слідує, що вантажний бортовий автомобіль марки КАМАЗ-4310 д.н.з. НОМЕР_3 належить військовій частині, довідку №81201780 складено та зареєстровано в органах ВДАІ Хмельницького МВ УМВС в Хмельницькій області 27.08.2014р.

Оскільки позивачем здійснено страхове відшкодування відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", він звернувся з позовом до відповідача відповідно до статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , про стягнення в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 219,58 грн.
Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст.16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача виплаченої потерпілій особі шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки завданої внаслідок ДТП.

Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно положень статті 29 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством.
Відповідно до пунктів 34.1, 34.2. статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Приписами пп. а) ч.1 п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як досліджено вище, позивач на підставі п. 41.1 ст. 41 вищезазначеного закону здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у сумі 28 219,58 грн.

За змістом ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Згідно з пп.38.2.1 п.38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ, після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатації цього джерела.

За приписами ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи норми зазначених актів чинного законодавства, місцевий суд дійшов вірного висновку, що МТСБУ, в контексті правовідносин, які склались в даній справі, наділений правом подати регресний позов до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В даному випадку позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, в порядку регресу звернувся до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , як до юридичної особи, з якою під час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах водій транспортного засобу КАМАЗ, д.н.з НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, тобто першочерговим у визначені особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду є власник такого джерела.

Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України" визначено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. Матеріали справи містять докази (технічний талон від 01.06.2011р.), на підставі яких встановлено належність відповідачу автомобіля КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , модель 4310, номер шасі НОМЕР_7 , за участю якого сталось ДТП 26.08.2014р., внаслідок якого було завдано шкоди автомобілю потерпілої особи.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, оскільки позивачем доведено, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , під час скоєння ДТП, внаслідок якої було завдано шкоди автомобілю "Фольксваген" д.н.з. НОМЕР_4 , належить відповідачу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач відповідно до норм пп. 38.2.1 п.38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернувся до суду до юридичної особи (відповідача), яка має відповідати перед позивачем за цим зобов`язанням.

Щодо застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтями 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (стаття 261 цього Кодексу).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Визначаючи початок перебігу позовної давності в даній справі (відповідно до ч.6 ст. 261 ЦК України), слід враховувати, коли про порушене право дізнався позивач.

З матеріалів справи, зокрема, постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.09.2014р. у справі про адміністративне правопорушення (справа №676/6706/14-п) вбачається, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, у вступній частині постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.09.2014 містяться відомості про перебування ОСОБА_1 в статусі військовослужбовця Збройних Сил України та перебування його на час вчинення ДТП на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, враховуючи, що постанова Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у справі про адміністративне правопорушення (справа № 676/6706/14-п) датована 23.09.2014р., враховуючи також звернення позивача з позовом до ОСОБА_1 у Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області (в т.ч. із посиланням у позовних вимогах на постанову Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у справі №676/6706/14-п від 23.09.2014р.), позивачем не доведено жодними належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, як це передбачено ст.ст. 76-79 ГПК України, факту того, що саме позивач довідався або міг довідатись про порушення прав та законних інтересів безпосередньо в межах строку протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку позову до суду (позовна давність).

Посилання позивача на переривання строку позовної давності у зв`язку із зверненням із позовом до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду також судом оцінюється критично, оскільки ст.264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, позивач звертаючись із позовом до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду зазначив відповідачем ОСОБА_1 . При цьому, зазначення третьою особою військової частини № НОМЕР_1 , м.Кам`янець-Подільський Хмельницька область не є пред`явленням особою позову до боржника в розумінні приписів ч.2 ст. 264 ЦК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку відповідно до ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія ЮКОС" проти Росії).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про пропуск строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом відповідно до ст.267 ЦК України, як наслідок, у задоволенні позову належить відмовити з мотивів пропуску строку позовної давності. При цьому судом враховується, що позивачем не наведено аргументів на підтвердження поважності причин пропуску означеного строку.

Таким чином, доводи позивача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Здійснити розподіл судових витрат у відповідності до ст.. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.08.2018 у справі №924/581/18 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Хмельницької області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/581/18 повернути господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "23" січня 2019 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.