ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р., м. Київ Справа№ 910/2633/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Коротун О.М.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 24.01.2019

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙЛАНТ СЕРВІС»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018

у справі №910/2633/18 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙЛАНТ СЕРВІС»

до 1) Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОСТАЛЬ»

про визнання права вимагати сплатити суму боргу та визнання відсутнім права

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача-1 та відповідача-2 про: визнання права позивача вимагати від відповідача-2 сплатити суму боргу за кредитним договором від 11.10.2013 №4Ц13637И в розмірі - 177 588 910,62 грн, яку позивач сплатив відповідачу-1 за відповідача-2; визнання відсутнім у відповідача-1 права вимагати від відповідача-2 сплатити суму боргу за кредитним договором від 11.10.2013 №4Ц13637И в розмірі - 177 588 910,62 грн, яку позивач сплатив відповідачу-1 за відповідача-2.

1.2. Позовні вимоги про визнання права та визнання відсутнім права обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору поруки №4Ц13637И/П від 16.11.2016 виконано зобов'язання відповідача-2 перед відповідачем-1 за кредитним договором №4Ц13637И від 11.10.2013, проте відповідачами не визнається факт погашення такої заборгованості та переходу до поручителя прав вимог за кредитними зобов'язаннями. Так, позивач зазначає, що він направив відповідачу-1 вимогу щодо виконання п.8, 10 договору поруки, проте, станом на день подачі позовної заяви позивач відповіді на вимогу від відповідача-1 не отримав. Крім того, відповідач-1 не передав позивачу належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, чим фактично заперечує факт переходу прав вимоги до позивача за кредитним зобов'язанням, яке було належним чином виконане поручителем.

1.3. Відповідач-1 проти позову заперечив, мотивуючи тим, що позивачем не доведено порушення його прав і законних інтересів, за захистом яких він звернувся до суду з позовом. Відповідач-1 зазначає, що перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та не потребує вчинення будь-яких інших дій. На переконання відповідача-1, позивач звернувся до суду не за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу, а з метою встановлення факту такого невизнання. Також відповідач-1 вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження переходу прав та обов'язків кредитора до позивача у повному обсязі.

2. Обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. 16.11.2016 між позивачем (поручитель) та відповідачем-1 (кредитор) укладено договір поруки №4Ц13637И/П, предметом якого є надання поруки позивачем перед відповідачем-1 за виконання відповідачем-2 своїх зобов'язань, зокрема, за кредитним договором від 11.10.2013 №4Ц13637И (кредитного договору-1), а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-1.

2.2. З матеріалів справи, а саме - копії платіжного доручення №24 від 17.11.2016 вбачається, що позивачем перераховано відповідачу-1 грошові кошти в сумі 177 588 910,62 грн за виконання зобов'язання за кредитним договором №4Ц13637И від 11.10.2013 згідно договору поруки №4Ц13637И/П від 16.11.2016.

2.3. Посилаючись на вказаний платіжний документ, позивач вважає, що ним як поручителем у повному обсязі сплачено суму заборгованості боржника кредиторові за кредитним договором №4Ц13637И від 11.10.2013, а тому згідно умов п.8 договору поруки до позивача, що виконав обов'язки відповідача-2 за кредитним договором, переходять всі права відповідача-1 за кредитним договором.

2.4. Відповідно до п.10 договору відповідач-1 зобов'язаний у випадку виконання позивачем обов'язку відповідача-2 за кредитним договором передати позивачу впродовж 5 робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки відповідача-2 за кредитним договором.

2.5. Позивач зазначає, що він направив відповідачу-1 вимогу щодо виконання п.8, 10 договору поруки, проте, відповіді на вимогу від відповідача-1 не отримав.

3. Зміст ухвали місцевого суду

3.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 провадження у справі №910/2633/18 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

3.2. Ухвала мотивована тим, що вимоги позивача про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами.

4. Вимоги та обґрунтування апеляційної скарги

4.1. Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/2633/18 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

4.2. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини «Меньшаков проти України» та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зазначає, що, на його думку, місцевим судом при прийнятті оскаржуваної ухвали порушено принцип судового захисту та обмежено доступ до правосуддя.

Також, за твердженням апелянта, місцевим судом не надано жодної оцінки доводам позивача щодо невиконання відповідачем-1 п.10 договору поруки, внаслідок чого банк не передав належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки відповідача-2 за кредитним договором.

Крім того, позивач зазначає, що місцевим судом, в порушення ч.2 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, не роз'яснено позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений строк до суду не надходило.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 14.12.2018 позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду від 01.10.2018 у справі №910/2633/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2633/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 24.01.2019.

6.3. У судове засідання 24.01.2019 з'явилися уповноважені представники позивача та відповідача-1. Уповноважений представник відповідача-2 у судове засідання 24.01.2019 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

6.4. Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а ухвалу місцевого суду від 01.10.2018 у справі №910/2633/18 скасувати.

6.5. Представник відповідача-1 проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив ухвалу місцевого суду від 01.10.2018 у справі №910/2633/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

7. Застосоване законодавство

7.1. Згідно з ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

7.2. Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду при здійсненні правосуддя є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

7.3. Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

7.4. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст.20 Господарського кодексу України одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

7.5. Згідно з ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

7.6. Відповідно до ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

7.7. Згідно з ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

7.8. Відповідно п.1 ч.1 ст.231 господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду (ст.12 Господарського процесуального кодексу).

7.9. Згідно з п.5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Апеляційний суд зазначає, що заявлені позивачем вимоги про визнання відсутнім права в відповідача-1 (кредитора) вимагати від відповідача-2 (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Вимоги про визнання відсутнім права в відповідача-1 (кредитора) вимагати від відповідача-2 (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем) та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/14144/17.

8.3. При цьому, апеляційний суд зазначає, що наслідком виконання поручителем обов'язку боржника є перехід прав до нового кредитора згідно ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України. Тобто для набуття прав нового кредитора достатньо самого факту виконання поручителем зобов'язання за боржника, і як наслідок, в силу приписів норми закону такий перехід прав здійснюється автоматично. У такому випадку, для підтвердження настання переходу прав до нового кредитора не потрібно вчиняти будь-які додаткові дії, в тому числі звертатися до суду про визнання такого факту.

8.4. Апеляційний суд не приймає доводи позивача, що місцевим судом не надано жодної оцінки доводам позивача щодо невиконання відповідачем-1 пункту 10 договору поруки, внаслідок чого банк не передав належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, з огляду на наступне.

Так, позовні вимоги про визнання права та визнання відсутнім права у даній справі не є самостійним предметом спору, і відповідно доводи апелянта щодо невиконання відповідачем-1 пункту 10 договору поруки, підлягають розгляду судом за умови існування та розгляду між сторонами спору про право, зокрема, під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за відповідним кредитним договором.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про визнання права позивача вимагати від відповідача-2 сплатити суму боргу за кредитним договором від 11.10.2013 №4Ц13637И, яку позивач, як поручитель, сплатив відповідачу-1, як кредитору, за відповідача-2, як боржника, та визнання відсутнім у відповідача-1 права вимагати від відповідача-2 сплатити суму боргу за кредитним договором від 11.10.2013 №4Ц13637И, яку позивач сплатив відповідачу-1 за відповідача-2, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Натомість, такі вимоги можуть розглядатися в господарському суді лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

За вказаних обставин, доводи апелянта щодо не роз'яснення позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи є помилковими.

8.5. При цьому, оскільки позивачем обрано спосіб захисту не спрямований на відновлення порушеного права, посилання на порушення місцевим судом при прийнятті оскаржуваної ухвали принципу судового захисту та обмеження доступу до правосуддя в розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини «Меньшаков проти України», апеляційним судом не приймаються.

8.6. Апеляційний суд зазначає, що перелік справ, які відносяться до юрисдикції господарських судів визначено ст.20 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що спір не підвідомчий господарському судочинству, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, оскільки заявлені позивачем вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами, місцевий суд дійшов правомірного висновку про закриття провадження у справі №910/2633/18 на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали місцевого суду згідно з ст.280 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙЛАНТ СЕРВІС» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/2633/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/2633/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙЛАНТ СЕРВІС».

4. Матеріали справи №910/2633/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 29.01.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді О.М. Коротун

Є.Ю. Пономаренко