ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3649/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 501134,85 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. від 10.01.2018 року

відповідача - ОСОБА_2, дов.№40-17/1 від 02.01.2019 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків, в якому просить суд стягнути з відповідача 501134,85 грн., у тому числі 105525,40 грн. - 3% річних та 395609,45 грн. - інфляційних втрат за договором № 785 від 30 грудня 2013 року купівлі-продажу теплової енергії,яка поставляється іншим суб'єктам господарювання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 грудня 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 23 січня 2019 року на 12:00 годин.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у наданому відзиві на позовну заяву визнає позов у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що поданий відповідачем - Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" відзив про визнання позову, є такою, що відповідає змісту статті 191 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважних представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

30 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (позивачем, продавцем) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (відповідачем, покупцем) був укладений договір № 785 купівлі-продажу теплової енергії,яка поставляється іншим суб'єктам господарювання.

Згідно пункту 1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю теплову енергію, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору продавець передає покупцю з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року теплову енергію в кількості 89,4 тис. Гкал.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що до 8-го числа місяця, наступного за звітним, сторони договору оформлюють ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії, що використовується іншим суб'єктам господарювання, із зазначенням кількості та вартості теплової енергії.

З матеріалів справи вбачається, що з січня 2014 року по грудень 2014 позивач передав у власність відповідача теплову енергію, що підтверджується наступними ОСОБА_1 приймання - передачі теплової енергії: № 01 КП від 31 січня 2014 року за січень 2014 року - на суму 12203137,58 грн.; № 02 КП від 28 лютого 2014 року за лютий 2014 року - на суму 11025317,63 грн.; № 03 КП від 31 березня 2014 року за березень 2014 року - на суму 6662033,33 грн.; № 04 КП від 30 квітня 2014 року за квітень 2014 року - на суму 2831733,01 грн.; № 05 КП від 31 травня 2014 року за травень 2014 року на суму 312260,62 грн.; № 06 КП від 30 червня 2014 року за червень 2014 року - на суму 342382,78 грн.; № 07 КП від 31 липня 2014 року за липень 2014 року - на суму 195177,60 грн.; № 08 КП від 31 серпня 2014 року за серпень 2014 року - на суму 55245,29 грн.; № 09 КП від 30 вересня 2014 року за вересень 2014 року - на суму 110842,73 грн.; № 10 КП від 31 жовтень 2014 року за жовтень 2014 року - на суму 1361195,78 грн.; № 11 КП від 31 листопада 2015 року за листопад 2014 року - на суму 8697883,70 грн.; № 12 КП від 31 грудня 2014 року за грудень 2014 року - на суму 17976033,25 грн., які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Згідно пункту 5.1. договору вартість теплової енергії, що відпускається продавцем покупцю, визначається відповідно до затверджених Постановами НКРЕ України тарифів на виробництво теплової енергії, що використовується іншими суб'єктами господарювання.

Відповідно до пункту 6.1. договору, покупець зобов'язаний прийняти та оплатити зафіксований в ОСОБА_1 приймання-передачі теплової енергії обсяг теплової енергії за тарифом відповідно до пункту 5.1. договору.

Згідно пунктів 6.2, 6.3. договору оплата за теплову енергію здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативом перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за теплову енергію, поставлену позивачем відповідачу в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання відповідача надходить недостатньо коштів для своєчасної сплати за теплову енергію, відповідач зобовязується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання 100% розрахунків по договору.

Із викладеного вбачається, що моментом виникнення обовязку у відповідача оплатити доставлену теплову енергію є момент підписання акту приймання-передачі теплової енергії.

Відповідач здійснював лише часткову оплату за поставлену теплову енергію внаслідок чого у останнього утворювалася заборгованість за окремі періоди поставки, тобто мало місце прострочення боржника. Станом на дату подачі позову за відповідачем рахується заборгованість за поставлену теплову енергію в сумі 501134,85 грн.

Оплату за всі вище перелічені періоди відповідач здійснював з простроченням платежу, у звязку з чим позивач звертався до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Так, рішенням господарського суду Харківської області від 15 липня 2014 року у справі № 922/2493/14 за період поставки січень-квітень 2014 року до 01 червня 2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто: основну заборгованість у розмірі 22709141,82 грн., пеню у розмірі 139724,51 грн., З % річних у розмірі 166383,04 грн. інфляційні втрати у розмірі 2017524,21 грн.

Заборгованість за період поставки травень-серпень 2014 року відповідачем погашено згідно постанови Кабінету Міністрів України № 30 від 29 січня 2014 року та договору № 397/30 від 25 вересня 2014 року.

Заборгованість за вересень - грудень 2014 року стягнуто в рамках справи № 922/1787/15 рішенням суду від 25 травня 2015 року та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03 вересня 2015 року до 09 квітня 2015 року стягнута пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

У подальшому, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язання із оплати за поставлену теплову енергію за вересень-жовтень 2014 року, рішенням господарського суду Харківської області від 20 квітня 2016 року у справі № 922/903/16 з відповідача було стягнуто 3% річних від простроченої суми (1443830,11 грн.) та інфляційні втрати за період з 09 квітня 2015 року до 23 березня 2016 року.

Заборгованість же за вказаний період поставки відповідачем була погашена повністю лише 31 серпня 2018 року.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та статтею 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 692 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На цій підставі відповідачу, у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання за договором № 785 купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється іншим суб'єктам господарювання, позивачем були нараховані 3% річних за період з 24 березня 2016 року до 30 серпня 2018 року у розмірі 105525,40 грн. та інфляційні втрати у розмірі 395609,45 грн. за період лютий 2016 року - серпень 2018 року.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних нарахувань дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірними, та відповідають нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 105525,40 грн. 3% річних та 395609,45 грн. інфляційних втрат є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статтей 55 Конституції України, статтей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов*язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 3758,51 грн., а судовий збір у розмірі 3758,51 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету на підставі ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, сел. Подвірки, ) суму у розмірі 501134,85 грн., у тмоу числі 105525,40 грн. 3% річних, 395609,45 грн. інфляційних втрат та 3758,51 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статтей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 29.01.2019 р.

Суддя ОСОБА_3