ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 925/231/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В

суддів: Коротун О.М.

Чорногуза М.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична - інвестиційна компанія"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.06.2018 (дата складення повного тексту 27.06.2018)

у справі № 925/231/18 (суддя Грачов В. М.)

за позовом Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична - інвестиційна компанія"

про стягнення 28 981,32 грн.

без виклику представників сторін

Встановив

Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична - інвестиційна компанія" (далі - відповідач) про стягнення 22390,35 грн основного боргу, 724,25 грн пені, 1075,58 грн 3% річних, 4791,14 грн. інфляційних втрат, що разом становить 28981,32 грн та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх обов'язків з оплати наданих йому позивачем послуг за Договором № 338 на постійне обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій від 10.12.2012 року.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.06.2018 у справі №925/231/18 позов Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-Інвестиційна компанія" на користь Аварійно-рятувального закону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області 22390,35 грн основного боргу, 724,25 грн пені, 1075,58 грн 3% річних, 4791,14 грн інфляційних втрат та 1762,00 грн судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Черкаської області від 14.06.2018 у справі № 925/231/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник зазначив, що книги служби АРЧ АРЗ СПУ ДНСН України у Черкаській області за спірний період у яких записані наряди на службу, в тому числі на об'єкт Мокрокалигірський буровугільний розріз не можуть вважатися належним документом (доказом), який підтверджує факт виконання робіт ні у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, ні у відповідності до умов договору №338 від 10.12.2018.

Також, скаржник вказав, що умовами договору чітко передбачався порядок підтвердження виконаних робіт, а саме надсилання виконавцем на адресу замовника акту виконаних робіт.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична - інвестиційна компанія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.06.2018 у справі № 925/231/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Смірнова Л. Г., Кропивна Л. В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2018 відкрито апеляційне провадження в порядку спрощеного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична - інвестиційна компанія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.06.2018 у справі № 925/231/18.

25.06.2018 року на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14.11.2018, справу №925/231/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична - інвестиційна компанія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.06.2018 у справі № 925/231/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Коротун О.М.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що обов'язок відповідача сплачувати розраховану згідно умов договору вартість функціонування у режимі постійної готовності щоквартально встановлений в п. 4.5 договору, умови якого не пов'язують виконання даного обов'язку з підписанням сторонами актів.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 14.06.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична - інвестиційна компанія" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2012 року між Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення управління МНС України у Черкаській області (аварійно-рятувальна служба та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетично - інвестиційна Компанія» (замовник) був укладений договір № 338 на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно - рятувальними службами об'єктів та окремих територій (далі - договір), відповідно до умов якого предметом договору є організація та здійснення аварійно-рятувальною службою аварійно-рятувального обслуговування Мокрокалигірського буровугільного розрізу (далі по тексту договору - об'єкт), що знаходиться за адресою: с. Лисича Балка, Катеринопільський район, Черкаська область, з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на об'єкті надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об'єктів (територій) та підвищення рівня підготовленості об'єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

Відповідно до п. 2.2. - аварійно-рятувальна служба зобов'язана забезпечувати функціонування у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення згідно з нормативом виїзду на об'єкт, що регламентується планами реагування на надзвичайні ситуації (планами ліквідації аварій, планами локації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій).

Замовник зобов'язаний оплачувати, відповідно до умов договору, постійне та обов'язкове обслуговування аварійно-рятувальною службою об'єкта, в тому числі відшкодовувати витрати, що пов'язані з ліквідацією надзвичайних ситуацій (п. 3.12 договору).

Згідно п. 4.1. - вартість функціонування аварійно-рятувальної служби у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості однієї оперативної одиниці (далі - функціонування у режимі постійної готовності) складає 8131,82 грн на рік. Ця вартість встановлена сторонами на основі розрахунку (калькуляції), який додається і виконаний згідно з вимогами порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами затверджений спільним наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи та Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 15.12.2003 року № 495/369.

Відповідно до п. 4.3 договору, розрахунковим періодом є календарний квартал.

Плата за обслуговування об'єкта аварійно-рятувальною службою здійснюється замовником щоквартально згідно наданого рахунку у семиденний строк з дня його отримання (п. 4.4 договору).

Відповідно до п. 4.5 договору вартість функціонування у режимі постійної готовності за період, вказаний у рахунку, вираховується за формою: річна вартість у функціонування у режимі постійної готовності / кількість днів року кількість днів періоду, вказаного в рахунку.

Тобто, як правильно зазначено позивачем у відзиві на апеляційну скаргу обов'язок відповідача сплачувати розраховану згідно умов договору вартість функціонування у режимі постійної готовності щоквартально встановлений в п. 4.5 договору, умови якого не пов'язують виконання даного обов'язку з підписанням сторонами актів.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що умовами договору чітко передбачається порядок підтвердження виконаних робіт, а саме обов'язок відповідача сплачувати за надані послуги тільки після надсилання виконавцем на адресу замовника акту виконаних робіт.

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що книги служби АРЧ АРЗ СПУ ДНСН України у Черкаській області за спірний період у яких записані наряди на службу, в тому числі на об'єкт Мокрокалигірський буровугільний розріз не можуть вважатися належним документом (доказом), який підтверджує факт виконання робіт ні у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, ні у відповідності до умов договору №338 від 10.12.2018.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п. 4.6 договору замовник протягом п'яти днів з дня отримання від аварійно-рятувальної служби актів виконаних робіт, за умови відсутності заперечень щодо обсягу та якості наданих послуг, підписує надані акти і направляє один примірник аварійно-рятувальній службі.

Оплата за виконання аварійно-рятувальних робіт виконується за фактичними витратами на їх виконання на підставі підтверджуючих документів (актів, відомостей обліку робочого часу, тощо) (п. 4.8. договору).

Відповідно до п. 5.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором аварійно-рятувальна служба та замовник несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно п. 5.3 договору, за порушення терміну оплати замовник сплачує аварійно-рятувальній службі пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення відповідно до вимог чинного законодавства. Сплата пені не звільняє винну сторону виконання обов'язків за договором.

Договір вступає в силу з моменту отримання аварійно-рятувальною службою від замовника належним чином погодженого примірника договору (п. 6.1. договору).

Відповідно до п. п. 6.2., 6.3. Договору, договір укладається на рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення цього договору не повідомить іншу сторону про намір припинити його дію, за наявності підстав, вказаних в пункті 6.5. Договору, договір автоматичного продовжується на той самий термін на тих самих умовах.

Згідно п. 6.4. договору, закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення, яке мало місце під час дії цього договору

Дія договору може бути припинена в разі виключення об'єкта з переліку об'єктів, які підлягають постійному та обов'язковому обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, а також зникнення причин, які зумовлюють небезпеку виникнення надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру ( п. 6.5. договору).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

Також, сторонами погоджена калькуляція вартості постійного та обов'язкового обслуговування аварійно-рятувального обслуговування аварійно-рятувальною службою Мокрокалигірського буровугільного розрізу за адресою: с. Лисича Балка, Катеринопільський район, Черкаської область (а. с. 13 зворот - 14).

Відповідно до п. п. 8.1. договору, розрахунок (калькуляція) вартості обслуговування є невід'ємною частиною Договору.

17.10.2013 року Аварійно-рятувальний загін змінив найменування на Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 30.06.2015 року сторони підписали акт № 338 виконання умов договору на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій, згідно з яким сторони погодили, що аварійно-рятувальною службою здійснювалося функціонування у режимі постійної готовності до виконання комплексу аварійно-рятувальних робіт, організовувалося технічне обслуговування аварійно-рятувальних засобів, підтримувалися у відповідному стані матеріально-технічні резерви для проведення аварійно-рятувальних робіт за період з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року на загальну суму 2027,39 грн з ПДВ (а. с. 16).

На виконання умов договору, позивач на адресу відповідача направив рахунки на оплату послуг постійного та обов'язкового обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій за наступні періоди: № 338 від 01.04.2015 року за період з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року на загальну суму 2027,39 грн, № 338 від 01.07.2015 року за період з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року на загальну суму 2049,66 грн, № 338 від 01.10.2015 року за період з 01.10.2015 року по 31.12.2015 року на загальну суму 2049,66 грн, № 338 від 01.01.2016 року за період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року на загальну суму 2005,10 грн, № 338 від 01.04.2016 року за період 01.04.2016 року по 30.06.2016 року на загальну суму 2027,40 грн, № 338 за період з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року на загальну суму 2049,66 грн, № 338 за період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року на загальну суму 2049,66 грн, № 338 від 01.01.2017 року за період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року на загальну суму 2005,10 грн, № 338 від 01.04.2017 року за період з 01.04.2017 року по 30.06.2017 року на загальну суму 2027,40 грн, № 338 від 01.07.2017 року за період з 01.07.2017 року по 30.09.2017 року на загальну суму 2049,66 грн, № 338 від 01.10.2017 року за період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року на загальну суму 2049,66 грн (наявні в матеріалах справи).

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, на підтвердження наданих відповідачу послуг за договором № 338 на постійне обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій від 10.12.2012 року позивачем надано Книги служби АРЧ АРЗ СПУ ДНСН України у Черкаській області за відповідні періоди у яких записані наряди на службу, в тому числі, на об'єкт - Мокрокалигірський буровугільний розріз, що знаходиться за адресою: с. Лисича Балка, Катеринопільського району, Черкаської області.

Позивачем направлений відповідачу акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2017 року, який останнім не підписаний (а. с. 39-41).

Для досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу лист за вих. № 15 від 18.01.2018 року із вимогою щодо сплати заборгованості у розмірі 31975,86 грн та претензію за вих. № 122 від 06.03.2018 року з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 28981,22 грн, які залишені відповідачем без відповіді та виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач отримані згідно договору послуги частково оплатив, тому згідно з розрахунку позивача, станом на 28.02.2018 року заборгованість відповідача перед ним становить 22390,35 грн основного боргу, в такому розмірі і заявлена позовна вимога.

Так, спірні правовідносини сторін виникли із Договору № 338 на постійне обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій від 10.12.2012 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов'язків сторін за цим договором.

Відповідно до ч.1 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України, суб'єкти господарювання та окремі території, на яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій, підлягають постійному та обов'язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі аварійно-рятувальними службами, які пройшли атестацію в установленому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України, аварійно-рятувальне обслуговування передбачає надання послуг з проведення відповідних робіт із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій (профілактики), локалізації і ліквідації наслідків аварій, інших послуг відповідно до укладеної угоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 Кодексу цивільного захисту України, суб'єкти господарювання, галузі та окремі території, які підлягають постійному та обов'язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню, а також порядок такого обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 26.10.2016 року № 763 «Про затвердження переліку суб'єктів господарювання, галузей та окремих територій, які підлягають постійному та обов'язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі» затверджено Перелік суб'єктів господарювання, галузей та окремих територій, які підлягають постійному та обов'язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі.

Відповідно до п. 2 зазначеного Переліку, суб'єкти господарювання, у власності, володінні або користуванні яких перебувають окремі об'єкти, на території яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій державного, регіонального та місцевого рівня (за винятком суб'єктів господарювання, що утворили на професійній основі об'єктові аварійно-рятувальні служби, які пройшли атестацію в установленому порядку), таких галузей, в тому числі, вугільна промисловість (п. п. 2.2.):

Згідно із даними інформаційної довідки із ЄДРПОУ, основним видом діяльності відповідача є добування бурого вугілля.

Враховуючи зазначені норми законодавства, об'єкт - Мокрокалигірський буровугільний розріз, що знаходиться за адресою: с. Лисича Балка, Катеринопільського району, Черкаської області, який належить відповідачу, підлягає постійному та обов'язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню, що і стало підставою для укладення Договору № 338 на постійне обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій від 10.12.2012 року із позивачем, який є державною установою та надає такі послуги.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором; строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903, ч. 1 ст. 905 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодекс України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач виконав свій обов'язок за договором в повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в сумі 22390,35 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 724,25 грн пені, 1075,58 грн 3% річних, 4791,14 грн, з огляду на наступне.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 5.23 договору за порушення терміну оплати «замовник» сплачує «аварійно-рятувальній службі» пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення відповідно до вимог чинного законодавства. Сплата пені не звільняє винну сторону від виконання обов'язків за договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Північний апеляційний господарський суд здійснивши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 724,25 грн пені, 1075,58 грн 3% річних, 4791,14 грн, з огляду на наступне.

З огляду на викладе, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз'яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична - інвестиційна компанія" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.06.2018 року у справі №925/231/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/231/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

М.Г. Чорногуз