ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/823/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В.,

суддів: Лавриненко Л.В., Поліщук Л.В.

при секретарі - Лукященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Колективного підприємства "Промжилбуд"

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 22.11.2018р., суддя в І інстанції Павленко Н.А., повний текст якої складено 26.11.2018р. в м. Херсоні

у справі № 923/823/17

за позовом: Комунального підприємства Агрофірми радгоспу "Білозерський"

до відповідача: Колективного підприємства "Промжилбуд",

про стягнення 20 595 523 грн. 27 коп.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 12.02.2018р. у справі №923/823/17, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 09.10.2018р., позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Колективного підприємства "Промжилбуд" на користь Комунального підприємства Агрофірма радгосп "Білозерський" 8 594 813,10 грн. заборгованості з оплати послуг, 899 738,15 грн., 3% річних, 8 785 335,29 грн. втрат від інфляції та 213 015,84 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення 31.10.2018 року господарським судом Херсонської області було видано відповідні накази.

12.11.2018 року Колективне підприємство "Промжилбуд" в порядку ст. 331 ГПК України звернулося до господарського суду Херсонської області з заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Херсонської області від 12.02.2018р. у справі № 923/823/17 до 09.10.2019 року, посилаючись на те, що наразі воно перебуває у складному фінансовому становищі, оскільки обігових коштів на рахунку немає і відсутнє нерухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Обґрунтовуючи подану заяву відповідач вказував те, що:

- згідно з податковою декларацією по податку на прибуток підприємств за 2017р., а також фінансовим звітом КП "Промжилбуд" за 2017р., чистий збиток підприємства склав 204 900грн.;

- відповідно до довідки з банківських рахунків КП "Промжилбуд" станом на 05.11.2018р. залишок коштів на рахунку складає 1 623,85 грн.;

- згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2018р. за КП "Промжилбуд" на праві власності не обліковується жодного нерухомого майна, на яке б можна було звернути стягнення у порядку виконання судового рішення;

- на балансі підприємства перебуває лише один транспортний засіб, який здається в оренду та є єдиним джерелом доходів КП "Промжилбуд".

Зазначені обставини, стверджував відповідач, істотно ускладнюють виконання рішення суду та, фактично, роблять його виконання неможливим саме на даний момент.

Також відповідач зазначав, що за рішенням судів у справі №923/2037/17 з КП Агрофірма радгосп "Білозерський" стягнуто на користь КП "Промжилбуд" суму коштів у розмірі 5 141 542,17 грн., після надходження яких він зможе їх перерахувати позивачу і таким чином майже третина боргу буде погашена.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 22.11.2018 року у задоволенні заяви Колективного підприємства "Промжилбуд" за вх. №3122/18 від 12.11.2018р. про надання відстрочки виконання рішення у справі № 923/823/17 відмовлено. Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання судового рішення у справі господарський суд першої інстанції керувався приписами ст. ст. 331, 326 ГПК України, ст. 11 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"№9 від 17.10.2012р. та враховуючи матеріальні інтереси обох сторін і приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів статті 74 ГПК України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов'язує можливість надання розстрочки виконання судового рішення, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Колективного підприємства "Промжилбуд" про розстрочку виконання рішення господарського суду Херсонської області від 12.02.2018р. у справі № 923/823/17.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, КП "Промжилбуд" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Херсонської області від 12.02.2018р. у справі №923/823 /17, посилаючись на невідповідність викладених в ухвалі висновків місцевого суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, а саме: ч. 5 ст. 331 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони в порядку передбаченому ст. ст. 120, 268 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте відповідач не скористався наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Згідно з ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти ОСОБА_2").

Складне фінансове становище КП "Промжилбуд", яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що наведені відповідачем обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов'язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається КП "Промжилбуд", лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв'язку з цим. При цьому, фінансове становище КП "Промжилбуд" є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої відповідач мав планувати свої видатки.

Разом з цим, відповідачем не було подано до суду беззаперечних, неспростовних доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності. Так, відповідачем не було подано суду звіт про рух грошових коштів, а надано лише довідку банку про залишок коштів КП "Промжилбуд" на рахунку станом на 05.11.2018р., що в свою чергу не дає можливості зробити висновок про рух коштів на рахунках відповідача у 2018 році. Окрім того, довідка банку містить інформацію лише по одному рахунку відповідача, однак останнім не доведено, що підприємство має лише один рахунок. Надана відповідачем податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2017р. та фінансовий звіт від 01.01.2018р. містять інформацію про фінансовий стан КП "Промжилбуд" у 2017 році, хоча з заявою про відстрочку виконання судового рішення відповідач звернувся наприкінці 2018 року.

Також, не підтверджують викладені у заяві обставини видана КП "Промжилбуд" довідка № 1/11 від 31.10.2017 року про наявність на балансі підприємства рухомого майна та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 142814839 від 26.10.2018р. про те, що у відповідача на праві власності не обліковується нерухомого майна.

Відтак, колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про те, що надані боржником документи не є достатніми доказами в розумінні ст. 79 ГПК України на підтвердження обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у цій справі виник саме з вини відповідача у зв'язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.

Колегія суддів враховує, що при наданні відстрочки виконання рішення строком на один рік, стягувач (у цьому випадку КП Агрофірма радгоспу "Білозерський") не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами без отримання будь-якої компенсації, оскільки невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог позивача з відстрочкою не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за період такого відстрочення та останній понесе збитки від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в економіці країни.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції дотримався справедливого балансу інтересів сторін у спорі та обґрунтовано відмовив КП "Промжилбуд" у відстрочці виконання рішення суду, який не довів належні обставини, які б свідчили про наявність об'єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють своєчасне виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, які в основному повторюють доводи відповідача, викладені у заяві про відстрочку виконання судового рішення, що були предметом судового дослідження та спростовані висновками суду першої інстанції, не ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини та не підтверджуються зібраними у справі доказами, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, а ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284, 331 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 22 листопада 2018 у справі № 923/823/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Колективного підприємства "Промжилбуд" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.01.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Лавриненко Л.В.

ОСОБА_2