РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.01.2019Справа № 910/10939/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія"

про стягнення 657 500,40 грн.

представники учасників сторін:

від позивача Поросолова Л.М. - адвокат

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Миколаївський бронетанковий завод" звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" про стягнення 657 500,40 грн. неустойки за договором поставки № 119 від 07.03.2017 (294 824,74 грн. пені та 362 675,40 грн. штрафу).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач товар, обумовлений специфікацією № 6 від 18.01.2018 до договору поставки № 119 від 07.03.2017, у визначені строки не поставив, чим порушив свої договірні зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.08.2018 було відкрито провадження у справі № 910/10939/18 у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 18.09.2018.

У судовому засіданні 18.09.2018 було оголошено перерву до 04.10.2018.

21.09.2018 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2018 відмовлено позивачу у задоволенні вказаного клопотання.

03.10.2018 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, у якому сторона просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що прострочення сталось не з вини відповідача, а за обставин невірного зазначення характеристики товару у специфікаціях та додатках до договору та дій позивача щодо погодження та прийняття товару, уточнення даних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.10.2018 суд вирішив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.11.2018.

01.11.2018 через загальний відділ автоматизованого забезпечення суду надійшла заява відповідача про долучення документів до матеріалів справи.

06.11.2018 через загальний відділ автоматизованого забезпечення суду відповідачем подано клопотання про відкладення судового розгляду справи у зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні у Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суді Київської області та відрядженням директора товариства до Польщі.

У судовому засіданні 06.11.2018 клопотання відповідача задоволено, підготовче засіданні відкладено на 20.11.2018.

20.11.2018 через загальний відділ діловодства суду позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 1 555 885,75 грн., а саме: 1 035 932, 32 грн. неустойки за прострочення поставки товару по специфікації № 6 та 519 953,43 грн. неустойки за прострочення поставки товару по специфікації № 5 від 18.01.2018.

Також 20.11.2018 позивачем подано відповідь на відзив, в якому сторона зазначає, що внаслідок порушення строків передачі товару відповідачем, поставка втратила інтерес для покупця і останній листом від 30.08.2018 в порядку ст.ст. 651, 653 ЦК України та п.п. 7.3, 10.7 договору розірвав договірні відносини по договору, тобто зобов'язання сторін припинені з 27.09.2018, посилання відповідача на обставини поставки за іншими специфікаціями, що не є предметом розгляду спору, позивач вважає безпідставними.

У судовому засіданні 20.11.2018 оголошено перерву до 06.12.2018.

06.12.2018 через загальний відділ діловодства суду позивач подав заяву про долучення документів по справі.

У судовому засіданні 06.12.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав у заявленому в позовній заяві обсязі, надав пояснення щодо того, що судовий збір за заяву про збільшення розміру позовних вимог не сплачував з огляду на відсутність коштів.

Судом не прийнято вказану заяву до розгляду у зв'язку з ненаданням позивачем доказів сплати судового збору за збільшення позовних вимог та за відсутності підстав для звільнення позивача від обов'язку оплати судового збору у визначеному чинним законодавством розмірі. Крім того, заявлені вимоги про стягнення неустойки за прострочення поставки товару по специфікації № 5 по договору № 119 від 07.03.2017 фактично є не збільшенням розміру позовних вимог, а новими вимогами, які не були заявлені при зверненні з позовом та можуть бути заявлені позивачем при зверненні до суду з окремим позовом в загальному порядку.

Суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 10.01.2019.

09.01.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення судового засідання та клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи, на вирішення якої відповідач просив поставити питання: 1) Чи підтверджуються документально вказаний у позовній заяві Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" розмір завданої йому шкоди у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору? 2) Чи була належною методика ведення бухгалтерського обліку за даними господарськими операціями?

Судом відхилено клопотання відповідача про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи у зв'язку з недоведеністю неможливості вирішити спір, пов'язаний з нарахуванням позивачем штрафних санкцій за порушення відповідачем строків виконання договірних зобов'язань, без застосування спеціальних знань експерта. Крім того, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 20.08.2018 суд повідомив сторін про те, що подання додаткових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень можливе у строк до 17.09.2018. До проведення судового засідання для вирішення спору по суті представники відповідача жодного разу не заявляли про потребу в проведенні у справі експертних досліджень.

Судом було розглянуто клопотання представника відповідача про відкладення судового розгляду справи на іншу дату та відхилено його, з огляду на те, що суд обмежений у розгляді справи по суті встановленими процесуальними строками. У даному випадку неодноразова неявка представника відповідача у судові засідання, враховуючи належне повідомлення сторони про розгляд справи, подання відзиву на позовну заяву, не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами. Крім того, суду не повідомлено про причини неможливості явки у судове засідання керівника або іншого повноважного представника сторони.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 10.01.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

07.03.2017 між державним підприємством "Миколаївський бронетанковий завод" (позивач, покупець за договором) та товариством з обмеженою відповідальністю "Укравто Конверсія" (відповідач, постачальник за договором) було укладено договір поставки № 119 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, передбачених цим договором, поставити покупцю металопрокат - товар, зазначений в специфікаціях, що є додатком до цього договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним договором.

Умовами пункту 4.1 договору його учасники погодили, що поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у специфікаціях і включають всі податки, збори й інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов'язані з поставкою товару.

Ціна договору становить сумарну вартість отриманого товару згідно специфікацій протягом періоду дії цього договору (п. 4.4 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору, товар поставляється в наступні строки: 10 календарних днів з моменту оплати покупцем вартості товару (в тому числі частково), якщо інший строк не визначений сторонами у специфікації.

Додатковими угодами № 1 від 21.03.2017, № 2 від 27.12.2017 були внесені зміни до договору в частині вимог до якості товару та супровідних документів, а також встановлено, що договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2015 року, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних) за даним договором.

18.01.2018 сторони підписали специфікацію № 6 до договору, умовами якої узгодили поставку товару: Двигун з коробкою передач LHDTYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) лівий - з шт., Двигун з коробкою передач LHDTYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) правий - 3 шт, всього вартістю 5 181 080,94 грн. Термін поставки: постачальник передає товар покупцеві протягом 14 днів після сплати 80% відсотків вартості цієї специфікації.

Специфікація № 6 від 18.01.2018 оформлена належним чином та підписана сторонами договору без зауважень.

У п. 5.1 договору визначено, що оплата покупцем товару здійснюється за відповідним рахунком постачальника в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить реквізитів іншого рахунка).

За умовами п. 5.2 оплата по даному договору здійснюється наступним чином: передоплата у розмірі 50% від суми специфікації здійснюється покупцем протягом 3-х банківських днів від дати отримання рахунку постачальника на оплату; остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем не пізніше 5-ти календарних днів від дати поставки товару. Порядок оплати може бути уточнений сторонами при підписанні специфікації на поставку наступної партії товару в частині визначення процентного співвідношення передоплати до розміру остаточного розрахунку.

01.02.2018 покупець (позивач) на підставі платіжного доручення № 572 здійснив на користь постачальника (відповідача) оплату за двигуни по виставленому рахунку № 3 від 18.01.2018 у сумі 4 144 864,79 грн., тобто 80% від суми поставки по специфікації № 6.

Згідно з п. 7.3 договору, у випадку порушення погоджених строків та/або обсягів поставки, недопоставки товару, поставки некомплектного, неякісного товару постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості. Крім того, у випадку порушення строків поставки товару більш, ніж на 20 календарних днів, покупець має право відмовитись від подальшого приймання й оплати товару, а також вимагати повернення раніше сплачених за послуги коштів, які постачальник зобов'язаний повернути протягом 3 банківських днів з моменту одержання повідомлення покупця.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення 657 500,40 грн. неустойки за договором поставки № 119 від 07.03.2017 позивач зазначає, що відповідач після отримання передоплати, в порушення умов договору, свої зобов'язання щодо визначеного у специфікації № 6 від 18.01.2018 товару не виконав, на неодноразові звернення з вимогами товар залишився не поставленим.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача 294 824,74 грн. пені за період з 16.02.2018 по 18.06.2018 за прострочення виконання зобов'язання та 363 675,66 грн. 7% штрафу, нарахованих на вартість товару по специфікації.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 119 від 07.03.2017, за умовами якого відповідач зобов'язався поставити обумовлений товар, а позивач - прийняти і оплатити такий товар.

З урахуванням визначеного терміну поставки товару згідно специфікації № 6 від 18.01.2018 до договору - протягом 14 днів після оплати 80% вартості специфікації, здійснення такої оплати позивачем - 01.02.2018, строк поставки товару настав 15.02.2018.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару, визначеного у специфікації № 6 від 18.01.2018, не виконав.

Листами № 530 від 19.02.2018 та № 787 від 21.03.2018 позивач звертався до відповідача з вимогами про негайне виконання зобов'язань щодо поставки двигунів за специфікацією № 6 від 18.01.2018.

Докази приймання-передачі товару постачальником покупцю, підписання видаткових накладних/актів приймання товару, надання оригіналів супровідних документів відповідно до умов розділу 3 договору та специфікації № 6 у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором поставки № 119 від 07.03.2017 за специфікацією № 6 від 18.01.2018 належним чином доведений, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення не грошового зобов'язання - порушення строків постачання продукції.

Відповідно до умов п. 7.3 договору, у випадку порушення погоджених строків та/або обсягів поставки, недопоставки товару, поставки некомплектного, неякісного товару постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості. Крім того, у випадку порушення строків поставки товару більш ніж на 20 календарних днів покупець має право відмовитись від подальшого приймання й оплати товару, а також вимагати повернення раніше сплачених за послуги коштів, які постачальник зобов'язаний повернути протягом 3 банківських днів з моменту одержання повідомлення покупця.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України та Верховний Суд, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачена частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 р. № 3-24гс12, від 09.04.2012 р. № 3-88гс11, у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення 294 824,74 грн. пені за період з 16.02.2018 по 18.06.2018 прострочення, 362 675,66 грн. штрафу, суд встановив, що він є вірним.

Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав, всупереч ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, наявності обставин звільнення його відповідальності за прострочення виконання договірних зобов'язань не довів.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві щодо часткової поставки товару по специфікації № 6, та прострочення строків поставки у зв'язку з діями позивача також не підтверджені належними засобами доказування.

Надані відповідачем до матеріалів справи копії первинних документів не є належними доказами, оскільки стосуються договірних відносин відповідача з іншими контрагентами, зобов'язання та ризики по яких в силу умов договору поставки № 119 від 07.03.2017 на позивача не покладено.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укравто Конверсія» (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, б. 10А, офіс 3/35, ідентифікаційний код 39835831) на користь державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (54055, м. Миколаїів, вул. 1 Слобідська, 120, ідентифікаційний код 07856371) 294 824,74 грн. (двісті дев'яносто чотири тисячі вісімсот двадцять чотири грн. 74 коп.) пені, 362 675,66 грн. (триста шістдесят дві тисячі шістсот сімдесят п'ять грн. 66 коп.) штрафу, 9 862,51 грн. (дев'ять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 51 коп.) витрат зі сплати судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.01.2019.

Суддя О.Г. Удалова