ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

22 січня 2019 року Справа № 926/2115/18
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М. та секретаря судового засідання Чепишко М.І. розглянувши справу № 926/2115/18

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

До відповідача ОСОБА_1 учбово-виробничого підприємства українського товариства глухих (58025, м.Чернівці, вул.Гетьмана Дорошенка, 63)

Про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 3199/15-ТЕ-38 від 16.12.2014 року в сумі 21629,66 грн., з яких: пені 7774,97 грн, 3% річних 2132,32 грн, інфляційних втрат 11722,37 грн.

За участю представників:

Від позивача ОСОБА_2 (адвокат дов. № 14-208 від 26.10.2018р.)

Від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 03.12.2018 року звернулося з позовом до ОСОБА_1 учбово-виробничого підприємства українського товариства глухих про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 3199/15-ТЕ-38 від 16.12.2014 року в сумі 21629,66 грн., з яких: пені 7774,97 грн, 3% річних 2132,32 грн, інфляційних втрат 11722,37 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16.12.2014 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ОСОБА_1 учбово-виробничим підприємством українського товариства глухих був укладений договір купівлі-продажу газу №3199/15-ТЕ-38. Відповідно до умов договору оплата за газ здійснюється відповідачем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, а саме: використаний газ за січень 2015 року останній оплатив 19.10.2017р., тоді як мав провести оплату до 17.02.2015р., використаний газ за лютий 2015 року останній оплатив 19.10.2017р., тоді як мав провести оплату до 17.03.2015р., використаний газ за березень 2015 року останній оплатив 19.10.2017р., тоді як мав провести оплату до 15.04.2015р., використаний газ за квітень 2015 року останній оплатив 19.10.2017р., тоді як мав провести оплату до 15.05.2015р., використаний газ за грудень 2015 року останній почав оплачувати 19.10.2017р. а закінчив 22.03.2018р., тоді як мав провести оплату до 15.01.2016р.

Внаслідок порушення умов договору позивачем нараховано пеню в сумі 7774,97 грн., 3 % річних від основного боргу на суму 2132,32 грн та збитки завданні інфляцією в сумі 11722,37 грн.

Витягом з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.12.2018 року позовну заяву передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суддею одноособово, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 03.01.2019 року.

Ухвалою суду від 03.01.2019 року відкладено розгляд справи на 22.01.2019 року у звязку із незявленням представників сторін у судове засідання.

У судовому засіданні, 22.01.2019 року, представник позивача свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судове засідання 22.01.2019 року відповідач не зявився, причини незявлення суду не відомі, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомлень про вручення, відзив на позов відповідач не надав, тим самим не скористався своїм правом на захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, яка визначає особливості розгляду справи у порядку спрощеного провадження, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання будь якої із сторін про розгляд даної справи з викликом сторін суду не надходило. Судом з власної ініціативи розгляд справи проводився в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Тому, враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, відповідач відзив на позов не подав, проти позову не заперечив, не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання, не скористався наданим йому правом на участь у судовому процесі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення проти них, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2014 року між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ОСОБА_1 учбово-виробничим підприємством українського товариства глухих (далі УВП УТОГ), був укладений договір купівлі-продажу газу №3199/15-ТЕ-38 (далі договір).

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природній газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.1.2 договору).

Згідно п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 22 тис. куб.м.

У відповідності до п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091 грн., крім того ПДВ 20%- 218,20 грн., всього з ПДВ 0 1309,20 грн.

У подальшому до названого договору було укладено додаткову угоду про зміну ціни газу і тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами.

Додатковою угодою № 1 від 31.03.2015р., до договору купівлі-продажу природного газу дію договору №3199/15-ТЕ-38 від 16.12.2014 було внесено зміни в пункт 5.2 договору, а саме змінено ціну газу, за останньою угодою ціна газу становила: до сплати за 1000 куб.м. природного газу 2495,25 грн., крім того ПДВ 20%- 499,05 грн., всього з ПДВ 0 2994,30 грн.

Приймання-передача газу оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.п. 3.3., 3.4. договору).

Відповідно до п. 5.5 договору, загальна сума вартості природного газу складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п.7.1. договору).

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1. договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору).

Враховуючи пункту 11 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печаткам сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до актів приймання-передачі газу, в період з січня по квітень 2015 року та в грудні 2015 року позивач передав відповідачеві у власність, а останній прийняв природний газ на загальну вартість 30682,97 грн., у тому числі:

1) 4,794 тис. куб. м на суму 6276,30 грн. у січні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року);

2) 4,248 тис. куб. м на суму 5561,49 грн. у лютому 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 року);

3) 2,554 тис. куб. м на суму 3343,69 грн. у березні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 року);

4) 1,011 тис. куб. м на суму 3027,24 грн. у квітні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2015 року);

5) 4,166 тис. куб. м на суму 12474,25 грн. у грудні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 року);

Згідно даних позивача, відповідач оплату поставленого в 2015 році природного газу проводив несвоєчасно, так оплати були проведені 19.10.2017 року на суму 6276,30 грн., 5561,49 грн., 3343,69 грн., 3027,24 грн., 3474,25 грн., 22.11.2017 року на суму 1765,45 грн., 12.12.2017 року на суму 1765,45 грн., 19.01.2018 року на суму 1765,45 грн., 09.02.2018 року на суму 1938,20 грн., та 22.03.2018 року на суму 1765,45 грн.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є зокрема, правочин.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вичинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У відповідності до статті 599 ЦК України, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Судом з достовірністю встановлено, що відповідач несвоєчасно виконував грошові зобов'язання по оплаті за поставлений йому природній газ, переданий йому в 2015 році, допускав прострочення оплати впродовж періодів, відображених у складених позивачем документі під назвою «Операции по предприятию ОСОБА_1 УВП УТОГ с 01-01-2015 по 31.03.2018» та «Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань за Договором з УВП УТОГ №3199/15-ТЕ-38 від 16.12.2014р. станом на дату остаточного розрахунку».

Також установлено, що остаточні розрахунки за переданий йому газ відповідач здійснив протягом 2017-2018 років і на даний час не має заборгованості перед позивачем по оплаті безпосередньо за газ за договором купівлі-продажу природного газу. Згідно з ч.2 п.1 ст.199 ГК України до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відповідно до вимог ч.1ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно з ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Частинами 2, 3 статті 549 ЦК України визначено, що: штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною 6 ст. 232 ГК України обумовлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Таким чином, оскільки сума основного боргу в розмірі 30682,97 грн. сплачена відповідачем з порушення умов договору, позивач керуючись п.7.2 договору та ст.625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу пеню в сумі 7774,97 грн., інфляційні нарахування в сумі 11722,37 грн. та 3% річних в сумі 2132,32 грн.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними, допустимими та достовірними доказами, відповідно до норм 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, суд вважає його вірним, а відтак позовні вимог підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат зі сплати судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 20, 73, 74, 76 79, 86, 91, 123, 129, 194, 219, 232, 233, 238, 240 241, 247 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш ИВ :

1.Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) до ОСОБА_1 учбово-виробничого підприємства українського товариства глухих (58025, м.Чернівці, вул.Гетьмана Дорошенка, 63, код 03972844) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 3199/15-ТЕ-38 від 16.12.2014 року в сумі 21629,66 грн., з яких: пені 7774,97 грн, 3% річних 2132,32 грн, інфляційних втрат 11722,37 грн. задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 учбово-виробничого підприємства українського товариства глухих (58025, м.Чернівці, вул.Гетьмана Дорошенка, 63, код 03972844) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу № 3199/15-ТЕ-38 від 16.12.2014 року в сумі 21629,66 грн., з яких: пені 7774,97 грн, 3% річних 2132,32 грн, інфляційних втрат 11722,37 грн. та 1762 грн. судового збору.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення складено 23.01.2019 року

Суддя С.М. Гушилик