ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/648/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: О.Ю. Аленіна, М.А. Мишкіної,

секретар судового засідання - О.В. Клименко,

за участю представників:

від позивачів: В.В. Кочмар (КМУ)

від відповідачів: Л.Г. Михайлик (ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України")

від прокуратури: О.Ю. Радянський

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 17.08.2018 (суддя Степанова Л.В., м. Одеса, повний текст складено та підписано 21.08.2018)

у справі №916/648/18

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України

до відповідачів: Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Діани Гагіківни

про визнання права власності, визнання незаконними і скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності,

про виселення та стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України звернувся до Господарськогу суду Одеської області з позовом до відповідачів: Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Діани Гагіківни в якому просив:

- визнати право власності за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України на єдиний майновий комплекс загальною площею 25727,6кв.м. вартістю 268493234грн., що розташований за адресою: м. Одеса, вул.Чорноморського козацтва, 20, складовими частинами цього зареєстрованого об'єкта нерухомого майна є: 2-поверховий адмінкорпус та лабораторія літ. «А», «А1» загальною площею 1288,5кв.м, 3-поверховий склад №2, пекарня і баня літ. «Б» загальною площею 2964,9кв.м, 6-поверхове вибойне відділення літ. «В» загальною площею 1313,2кв.м, 4-поверховий склад висівок літ. «Г» загальною площею 1734,2кв.м, 6-поверхова будівля млина літ. «Д» загальною площею 5758,7кв.м, теплопункт літ. «Е» площею 602,4кв.м, пожежне депо літ. «З» площею 135,2кв.м, туалет літ. «И» площею 12,6кв.м, трансформаторна підстанція літ. «К» площею 101,4кв.м, ЦРП літ. «Л» площею 45,2кв.м, автовагова літ. «М» площею 32,5кв.м, механічні майстерні літ. «Н» площею 323,6кв.м, насосна літ. «О» площею 43,5кв.м, гараж для автомашин літ. «П» площею 86,8кв.м, прохідна літ. «Р» площею 7,1кв.м, з/д вагова літ. «С», «С1», «С2» загальною площею 36,3кв.м, 8-поверховий силосний корпус літ. «Т», «Т1», «Т2», «ТЗ», «Т4», «Т5» загальною площею 3620,3кв.м, склад тари літ. «У» площею 451,9кв.м, склад ГЗМ літ. «Ф», «Ф1» загальною площею 156,6кв.м, склад цементу літ. «X» площею 52,5кв.м, лабораторія інституту літ. «Ч» площею 20,4кв.м, гараж для мотовоза літ. «Ш1» площею 157,2кв.м, склад літ. «Ш» площею 1127,2кв.м, прохідна літ. «Ь» площею 5,7кв.м, транспортна підстанція літ. «Ы» площею 44,1кв.м, підсобне літ. «Ы1» площею 19,7кв.м, 3-поверховий склад готової продукції № 2 літ. «Щ» загальною площею 2428,9кв.м, 7-поверховий склад безтарного зберігання борошна літ. «Є» загальною площею 2123,7кв.м, 7-поверховий склад безтарного зберігання борошна літ. «Ю» загальною площею 1013,3кв.м, прохідна літ. «Я» площею 20кв.м, сарай літ. «Ш2», туалет літ. «Ь», огорожа 1-9, з/д колія 10, димова труба 11, склад силосного типу 12-13, басейн І, водойом протипожежний ІІ-ІІІ, зруйновані будівлі ІV-V, мостіння VI;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30325542 від 05.07.2016, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, згідно з яким за Публічним акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України зареєстровано право приватної власності на єдиний майновий комплекс, реєстраційний номер: 00, загальною площею 25727,6кв.м, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 20;

- визнати незаконним і скасувати запис №15338438 про право приватної власності Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України на єдиний майновий комплекс, реєстраційний номер: 00, загальною площею 25727,6кв.м, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 20.

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора Одеської області послався на незаконне вибуття з державної власності державного майна.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.08.2018 позов задоволено у повному обсязі.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Не погодившись із рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду (у подальшому матеріали справи були передані до Південно-західного апеляційного господарського суду у зв'язку з ліквідацією Одеського апеляційного господарського суду) з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник зазначив, зокрема, що прокуратурою не надано, та матеріали справи не містять доказів порушення ПАТ «ДПЗКУ» встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 обмеження щодо розпорядження майном, переданим до статутного капіталу цього товариства, а, відтак, на думку скаржника, прокурор звернувся до суду з позовом за відсутності порушень будь-яких інтересів держави.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 поновлено Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 17.08.2018 у справі №916/648/18; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, а ухвалою від 14.12.2018 - розгляд справи № 916/648/18 призначено на 24.01.2019 о 14:00 год.

29.12.2018 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", яке було відправлене за допомогою поштового зв'язку 28.12.2018, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом апеляційної інстанції, при цьому заявником наведено перелік судів, розташованих в межах міста Києва. Вказане клопотання задоволено ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.01.2019; доручено Господарському суду Київської області (02000, Київ, вулиця Симона Петлюри, 16) забезпечити проведення судового засідання за вказаною апеляційною скаргою в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Київської області.

У відзиві на апеляційну скаргу Заступник прокурора Одеської області просив оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Перед судовим засіданням 24.01.2019 від представника Кабінету Міністрів України до канцелярії суду апеляційної інстанції надійшов відзив на вказану вище апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на подачу відзиву, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2019.

У судовому засіданні 24.01.2019 представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване судове рішення, відмовивши у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а представники прокуратури та Кабінету Міністрів України просили відмовити у задоволенні скарги, залишивши вказане вище рішення суду без змін.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 № 325 "Про реорганізацію шляхом перетворення державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", Державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" реорганізовано шляхом перетворення у Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Відповідач-2), пунктом 4 якого встановлено, що статутний капітал Відповідача-2 формується на базі майна Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

У результаті реорганізації ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до переліку необоротних активів, що передавались як вклад до статутного капіталу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ввійшов цілісний майновий комплекс Одеського комбінату хлібопродуктів, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 20.

На підставі п.1.1 Статуту ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затвердженого наказом Міністерства від 06.01.2016 №4, Товариство створено шляхом перетворення ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відповідно до постанови КМУ від 06.06.2011 №593 та наказу Міністерства від 07.07.2011 №325.

Пунктом 1.4 Статуту ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» визначено, що засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративними правами товариства здійснює Міністерство.

Згідно з п. 1.6 Статуту ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

05.07.2016 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною проведено державну реєстрацію за Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» права приватної власності на єдиний майновий комплекс загальною площею 25727,6кв.м, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 20, який складається з вищевизначених об'єктів.

Підставою для реєстрації права власності на вищевказаний об'єкт нерухомості були наступні документи: акт від 18.11.2011 приймання-передачі майна майнових прав та обов'язків від ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», витяг з переліку необоротних активів (додаток № 2 до зазначеного акту), постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.10.2013 у справі №826/13460/13-а, акт ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 17.02.2014 приймання-передачі основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, наказ ПАТ «ДПЗКУ» від 20.02.2014 №30 про затвердження розподільчого балансу та актів приймання-передачі, наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 30.04.2015 №78-п, Статут ПАТ «ДПЗКУ», затверджений наказом Міністерства від 06.01.2016 № 4, технічний паспорт від 16.01.2016 № 01/16-04, виготовлений ДП «Спецагро», довіреність ПАТ «ДПЗКУ» від 01.07.2016 №357.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Кабінет Міністрів України забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України у сфері економіки та фінансів, зокрема, здійснює відповідно до закону управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об'єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб'єктам господарювання; подає Верховній Раді України пропозиції стосовно визначення переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації; приймає рішення про залучення радників для підготовки до приватизації та продажу об'єктів (п.1 ч.1 ст.20 названого Закону).

Частинами 2, 5 ст. 22 ГК України визначено, що суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів. Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління

Положеннями частин 2, 3 ст.73 Господарського кодексу України передбачено, що орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. Державне унітарне комерційне підприємство може бути перетворене у державне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч.2, 7 ст.74 ГК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.141 ГК України до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об'єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу. Види майна, що може перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб'єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом.

Як передбачено ч.ч.2, 3 ст.145 ГК України зміна правового режиму майна суб'єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом. Правовий режим майна суб'єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону.

Згідно з ч. 9 ст. 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» створення господарських організацій на базі об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

За положеннями п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частиною 2 ст. 26 цього Закону встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

За положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Таким чином, як вірно зазначив місцевий господарський суд, системний аналіз норм законодавства дає підстави суду дійти висновку, що зміна правового режиму державного майна, може бути здійснена лише в процесі приватизації, проведеної відповідно до положень законодавства за відповідним рішенням власника майна, в даному випадку - КМУ. Однак, наразі рішення власника щодо приватизації майна державної форми власності та рішення власника щодо реорганізації підприємства державної форми власності шляхом його перетворення у публічне акціонерне товариство, 100% акцій якого належить державі, не є одним і тим же актом, а тому в результаті процесу перетворення підприємства не може відбуватись зміна правового режиму державного майна.

Судова колегія зазначає, що в Переліку об'єктів, які не підлягають приватизації, затвердженому постановою Верховної Ради України від 03.03.1995 №88/95-ВР, що втратив чинність з прийняттям Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» №847-ХІV від 07.07.1999 із змінами, чинними станом на час прийняття постанови КМУ №764 від 11.08.2010, як і в Переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, що є додатком 1 до даного Закону, зазначено Одеський комбінат хлібопродуктів (), а, отже, цілісний майновий комплекс Одеського комбінату хлібопродуктів не підлягав приватизації як до прийняття постанов КМУ №764 від 11.08.2010, №593 від 06.06.2011, так і після.

Як свідчать матеріали справи, власником нерухомого майна ДП «Одеський комбінат хлібопродуктів» є держава в особі Кабінету Міністрів України, а органом, уповноваженим на управління корпоративними правами ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Доводи відповідача стосовно того, що зміна форми власності цілісного майнового комплексу з державної у приватну власність відбулася в рамках процедури реорганізації шляхом перетворення ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є необґрунтованими, оскільки пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 передбачено, що державне ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, в тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо. Таким чином, позиція відповідача щодо переходу з державної у приватну власність спірного цілісного майнового комплексу, у зв'язку із перетворенням ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та втрата державою права власності на передане до статутного капіталу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» майна, яке, на думку відповідача, держава обміняла на 100% акцій Товариства, є помилковою.

Як правильно вказав місцевий господарський суд, за умови не виключення цілісного майнового комплексу із переліку майна, яке не підлягає приватизації, заборона на внесення спірного майна до статутного (складеного) капіталу товариства прямо випливає із закону, що свідчить про надання спірного нерухомого майна ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» для здійснення статутної діяльності, а не у власність, тому зміна форми власності на спірне майно з державної на приватну була здійснення за відсутності законних на то підстав.

Враховуючи викладене, господарський суд першої інстанції підставно задовольнив вимоги про визнання права власності за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України на єдиний майновий комплекс загальною площею 25727,6 кв.м вартістю 268493234грн., що розташований за вищезгаданою адресою, оскільки ці вимоги є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Що стосується позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30325542 від 05.07.2016, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, згідно з яким за ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» зареєстровано право приватної власності на згаданий вище єдиний майновий комплекс та визнання незаконним і скасування запису №15338438 про право приватної власності вказаного товариства на цей майновий комплекс, слід зазначити наступне.

Згідно з ч.ч. 2 та 4 ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до п. 1 ч. З ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

На підставі ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що власником ДП «Одеський комбінат хлібопродуктів» є держава в особі Кабінету Міністрів України, а органом, уповноваженим на управління корпоративними правами ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», є Міністерство аграрної політики та продовольства України, то реєстрація права приватної власності на зазначений вище цілісний майновий комплекс за відповідачем - ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є незаконною та такою, що вчинена з порушенням вимог чинного законодавства, а тому відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, обґрунтовано визнано місцевим господарським судом недійсним та скасовано, як і відповідний запис №15338438 про право приватної власності ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на даний єдиний майновий комплекс.

Щодо звернення Заступника прокурора Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Згідно з частинами 1, 3 статті 2 ГПК України, в редакції, чинній на час звернення з позовом, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

При цьому, як визначено в рішенні Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999, інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі прокурор підставою звернення в інтересах держави зазначив неправомірне вибуття майна із власності держави, а суди встановили, що прокурором визначено, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовано необхідність їх захисту, а також правильно вказані Кабінет Міністрів України і Міністерство аграрної політики та промисловості України як органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При цьому, як зазначає прокурор, ні Кабінетом Міністрів України, ні Міністерством аграрної політики та продовольства України не вжито заходів щодо усунення порушень законодавства, що призвели до вибуття з державної власності цілісного майнового комплексу Одеського комбінату хлібопродуктів, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 20. Зазначене свідчить про невиконання уповноваженими органами своїх обов'язків з управління ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», що є підставою для здійснення органами прокуратури захисту в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України і Міністерства аграрної політики та продовольства України.

З огляду на наведене підлягають відхиленню як такі, що не знайшли свого підтвердження, доводи скаржника про неправильне застосування судами пункту 5, частини 1 статті 3, частини 1 статті 16 ЦК України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), а також частини 4 статті 53 ГПК України. При цьому посилання на правову позицію у постановах Верховного Суду України у справах № 3-384гс17 та № 3-385гс17 недоречні, оскільки у цих цивільних справах вирішувалось питання про визнання недійсним і припинення на майбутнє договору підряду, а прокурор не був учасником цих справ.

Стосовно посилань скаржника на те, що оскаржуване судове рішення суперечить раніше ухваленому судовому рішенню - постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.10.2013 у справі №826/13460/13-а, колегія суддів зазначає наступне.

Так, постановою Окружного адміністративного суду Києва від 02.10.2013 у справі №826/13460/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2014, у адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до Державної реєстраційної служби України, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії позов задоволено частково: визнано дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Гуляєва Олексія Олександровича протиправними щодо винесення рішення від 11 липня 2013 року №3865715 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича від 11 липня 2013 року № 3865715 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Судова колегія зауважує, що при розгляді зазначеної адміністративної справи не вирішувався спір про право власності на спірний майновий комплекс, а, відтак, висновки адміністративних судів у зазначених судових рішеннях не враховуються при вирішенні даної справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, так само не спростовують висновків місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що викладені скаржником доводи не спростовують обґрунтованого висновку господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вказаних позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення у даному випадку відсутні.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 17.08.2018 у справі №916/648/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.01.2019.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя М.А. Мишкіна