РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2019Справа № 910/9518/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Бігми Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, ВУЛ.ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 1-А)
до за участю проОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 (02156, м.Київ, ВУЛ. БРАТИСЛАВСЬКА, будинок 20) Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача 1. Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (02232, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЗАКРЕВСЬКОГО, будинок 87-Д); 2. Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ МЕЛЬНИКОВА, будинок 31) стягнення заборгованості у розмірі 93 279 грн. 50 коп.

Представники: згідно з протоколом судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 93 279 грн. 50 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов'язань за Договором на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 від 19.07.2000 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 року відкрито провадження у справі №910/9518/18, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

17.08.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Деснянського району міста Києва та Публічне акціонерне товариство «Київенерго».

23.08.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

27.08.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

03.09.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

03.09.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

07.09.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 року постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.10.2018 року, залучено до участі у справі в якості Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та Публічне акціонерне товариство "Київенерго".

11.10.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

11.10.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи - 2 надійшли письмові пояснення, в яких просила розглядати справу за відсутності уповноваженого представника.

В судове засідання 24.10.2018 року з'явились представники Сторін. Представники Третіх осіб не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Третьої особи-2 про розгляд справи за відсутності представника.

Представник Відповідача заявив усне клопотання про відкладення в підготовчого судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Відповідача про відкладення в підготовчого судового засідання, надано Позивачу, Відповідачу строк для надання письмових пояснень чи заперечень з урахуванням пояснень Третьої особи-2, відкладено підготовче судове засідання на 21.11.2018 року.

13.11.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення.

20.11.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява щодо необхідності встановлення обставин по справі.

В судове засідання 21.11.2018 року з'явились представники Сторін, Третьої особи - 1. Представник Третьої особи - 2 не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, зобов'язано Третю особу-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача у строк до 7 днів з 21.11.2018 року надати письмові пояснення по суті позову та відповідь на звернення Відповідача від 07.11.2018 року, відкладено підготовче судове засідання на 05.12.2018 року.

03.12.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи - 1 надійшли письмові пояснення.

В судове засідання 05.12.2018 року з'явились представники Сторін, Третьої особи - 1. Представник Третьої особи - 2 не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.12.2018 року.

В судове засідання 20.12.2018 року з'явились представники Сторін. Представники Третіх осіб не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, визнано явку представника Третьої особи-1 в судове засідання обов'язковою, відкладено розгляд справи на 09.01.2019 року.

09.01.2019 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

В судове засідання 09.01.2019 року з'явились представники Сторін, Третьої особи - 1. Представник Третьої особи - 2 не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2019 року клопотання Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 про долучення до матеріалів справи доказів від 09.01.2019 року по справі №910/9518/18 залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в розгляді справи по суті до 16.01.2019 року.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 16 січня 2019 року на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, підписано вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.07.2000 року між Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал», (перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Київводоканал"), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке змінило тип на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», (Постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку №8 (Абонент) було укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 (далі - Договір-1), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався забезпечити Абоненту постачання питної води та прийняти від Абонента каналізаційні стоки, а Абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. №65. (т.1 а.с.14-17)

Правила користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затверджені наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65, втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору-1 визначено, що Постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин. Абонент зобов'язаний сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У разі зміни тарифів сплата послуг відповідачем здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Згідно з п.3.1. Договору-1 кількість води, що подається Постачальником та використовується Абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих Постачальником Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника спільно з представниками Абонента.

Кількість стічних вод, які надходять у каналізацією, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з Постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п.21.2. Правил (п.3.4. Договору-1).

Відповідно до п.3.6 Договору-1 Абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акта звірки у цей же термін. При невиконанні цієї умови дані Постачальника вважаються прийнятими Абонентом (п.3.7. Договору-1).

У пункті 4.1. Договору-1 сторонами визначено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення Абонент сплачує позивачу штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від несплаченої суми.

Пунктом 4.2. Договору-1 передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення Абонент сплачує пеню у розмірі 0,1 відсоток несплаченої суми за кожний день прострочення.

Цей Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. (п.5.1 Договору-1).

18.07.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (Постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку №8 (Абонент) було укладено Договір на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 (далі - Договір-2) з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей до договору № 17810/4-03 від 18.07.2017 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 21.09.2017 (далі - Протокол узгодження розбіжностей). (т.1 а.с.18-27)

Пунктом 1.1 Договору-2 визначено, що Постачальник зобов'язується надавати Абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об'єктів водоспоживання, а Абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послуг та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №137, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 № 1879.

Згідно з п.2.1.1. Договору-2 облік спожитої води здійснюється за показами засобів обліку, зареєстрованого у Постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у Абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням всіх засобів обліку, зареєстрованих за Абонентом.

Відповідно до п. 2.1.2. Договору-2 (з урахуванням п. 2.1.2. Протоколу узгодження розбіжностей) знаття показів засобу (-ів) обліку здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника у присутності представника Абонента. В разі, якщо Абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показів, дані, що зняті Постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Пунктом 2.1.4. Договору-2 (з урахуванням п. 2.1.4. Протоколу узгодження розбіжностей) передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається кількістю води, що надходить з комунального водопроводу згідно з показами засобів обліку води.

Відповідно до п.2.2.1. Договору-2 Постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно до чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами. У разі зміни тарифів у період дії цього договору Постачальник доводить Абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно з п.2.2.2. Договору-2 (з урахуванням п. 2.2.2. Протоколу узгодження розбіжностей) у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівковій формі у п'ятиденний строк з дня направлення Постачальником розрахункового документа до банківської установи Абонента.

Пунктом 2.2.4. Договору-2 встановлено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, Абонент зобов'язаний у десятиденний строк з дня направлення Постачальником розрахункового документа до банківської установи Абонента письмово повідомити про це Постачальника та у цей же строк направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акта. В іншому випадку відмова Абонента оплатити розрахунковий документ Постачальника вважатиметься безпідставною.

У пункті 4.2. Договору-2 сторонами визначено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги Абонент сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оплата Абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному обсязі.

Пунктом 4.6. Договору-2 передбачено, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати Абонент сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє Абонента від обов'язку оплатити рахунок Постачальника.

Цей Договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення. Відносини сторін до укладення нового договору регулюються даним договором (п.7.1 Договору-2).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що на виконання умов Договору-1 та Договору-2 ним було надано Відповідачу послуги з водовідведення за кодом 3-50096 за період з 01.08.2016 р. до 31.03.2018 р. на суму 116 370 грн 28 коп., проте Відповідач неналежним чином виконав свої обов'язки по оплаті наданих послуг, сплативши лише частково за надані послуги у розмірі 49 512 грн. 90 коп. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» становить 57 163 грн 39 коп. (з урахуванням переплати по коду абонента 3-96 у розмірі 9 693 грн. 99 коп.) Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договорів, Позивач просить суд стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 3% річних у розмірі 2 011 грн 49 коп., інфляційні у розмірі 19 657 грн 30 коп., пеню у розмірі 3 096 грн 69 коп. та штраф у розмірі 11 350 грн 63 коп.

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначає, що за кодом 3-50096 Відповідач повністю розрахувався, зокрема, у складі оплати спожитої послуги гарячого водопостачання на користь ПАТ «Київенерго» як шляхом перерахування коштів із власного рахунку на рахунок Позивача, так і у формі компенсацій за пільги і субсидії від Третьої особи-1 на користь Позивача і Третьої особи-2. Крім того, Відповідач заперечує факт укладення 18.07.2017 Договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку №8. Також зазначав, що за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №690084 від 01.09.1999 року, укладеним з ПАТ «Київенерго», Відповідачем здійснювались розрахунки за гарячу воду з ПАТ «Київенерго» і бюджетні кошти перераховувались Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на рахунок Третьої особи - 2. Крім того, на платіжних дорученнях відсутні докази одержання розрахункових документів банком.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 від 19.07.2000 року та Договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 від 18.07.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Ст.ст. 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що між сторонами Договір на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 від 18.07.2017 року не був укладений.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно зі ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд зазначає, що зі змісту Договору випливає, що Сторонами погоджено, в тому числі, предмет договору, облік води, порядок розрахунків та вартість послуг, права і обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору та інше. Договір на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 від 18.07.2017 року з Протоколом узгодження розбіжностей підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств Сторін.

Крім того, Суд зазначає, що відповідно до вимог статті 181 Господарського кодексу України листом №217-40 від 31.08.2017 року Відповідач повернув підписаний зі своєї сторони протокол розбіжностей до договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 від 18.07.2017 року (т.1 а.с.133-136), що свідчить про дотримання порядку укладення господарських договорів, а тому Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача щодо неукладення Договору - 2.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 від 19.07.2000 року та Договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 від 18.07.2017 року у період з 01.08.2016 року по 31.03.2018 року Позивач надав Відповідачу послуги з водовідведення за кодом 3-50096 на суму 116 370 грн. 28 коп., що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період між Позивачем та представником Абонента. (т.1 а.с.31-36)

В свою чергу Відповідачем здійснено часткову оплату за надані послуги з водовідведення за кодом абонента 3-50096, що підтверджується копіями платіжних доручень за період з 04.11.2016 р. по 24.04.2018 р. на загальну суму в розмірі 49 512 грн. 90 коп. (т.1 а.с.97-108)

Згідно з п.3.1. Договору-1 кількість води, що подається Постачальником та використовується Абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих Постачальником Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника спільно з представниками Абонента.

Кількість стічних вод, які надходять у каналізацією, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з Постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п.21.2. Правил (п.3.4. Договору-1).

Відповідно до п.3.6 Договору-1 Абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи.

Відповідно до п. 2.1.2. Договору-2 (з урахуванням п. 2.1.2. Протоколу узгодження розбіжностей) знаття показів засобу (-ів) обліку здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника у присутності представника Абонента. В разі, якщо Абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показів, дані, що зняті Постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Пунктом 2.1.4. Договору-2 (з урахуванням п. 2.1.4. Протоколу узгодження розбіжностей) передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається кількістю води, що надходить з комунального водопроводу згідно з показами засобів обліку води.

Відповідно до п.2.2.1. Договору-2 Постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно до чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами. У разі зміни тарифів у період дії цього договору Постачальник доводить Абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно з п.2.2.2. Договору-2 (з урахуванням п. 2.2.2. Протоколу узгодження розбіжностей) у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівковій формі у п'ятиденний строк з дня направлення Постачальником розрахункового документа до банківської установи Абонента.

Крім того, на виконання умов Договору на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 від 19.07.2000 року та Договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 від 18.07.2017 року Позивачем виставлено платіжні документи до банківських установ у період з 22.02.2017 року по 23.03.2018 року, що підтверджується довідками Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» №51/12-602 від 01.02.2018 р., №51/12-798 від 15.05.2018 р., розшифровками рахунків абонента. (т.1 а.с.49-58)

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №690084 від 01.09.1999 року, укладеним з ПАТ «Київенерго», Відповідачем здійснювались розрахунки за гарячу воду з ПАТ «Київенерго».

Статтею 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Оскільки предметом спірного договору є надання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення відповідачу, то сторони, разом з умовами договору також зобов'язані виконувати і вимоги спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини особи, що надає послуги з водовідведення та особи, що користується послугами з водовідведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 633 ЦК України у вказаних договорах за згодою сторін були встановлені правила, обов'язкові для них при виконанні цих договорів.

Так, у п.1.1 Договору - 1 зазначено, що Постачальник зобов'язався забезпечити Абоненту постачання питної води та прийняти від Абонента каналізаційні стоки, а Абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. №65.

Пунктом 1.1 Договору-2 визначено, що Постачальник зобов'язується надавати Абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об'єктів водоспоживання, а Абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послуг та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №137, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 № 1879.

Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України №190 від 27.06.2008 року затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України. Пунктом 1.1 передбачено, що Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до пункту 2.1 Правил договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», яким, згідно пунктом 2.2 Правил № 190, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Пунктом 1.4 Правил встановлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил № 37, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (п. 3.1, 3.7 Правил).

Відповідно до п. 3.13 Правил суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Згідно з пунктом 1.2 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України № 37 останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Пунктом 1.4 Правил № 37 передбачено, що: абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації; стічні води підприємств - це усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до пункту 2.4 Правил № 37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Згідно з п.7.1 Правил №37 підприємства зобов'язані здійснювати контроль за кількістю та якістю стічних вод, які вони скидають до системи міської каналізації. Перелік забруднень, на наявність яких провадиться аналіз, та періодичність контролю встановлюються Водоканалом.

Підприємства зобов'язані систематично (відповідно до місцевих Правил приймання) подавати до Водоканалу інформацію про об'єми та якісний склад стічних вод, які вони скидають до міської каналізації. Інформацію підписують керівник Підприємства та особа, відповідальна за водовідведення. Керівник Підприємства несе відповідальність за достовірність інформації. (п.7.2 Правил №37)

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

У ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води, зокрема зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Судом встановлено, що бойлер знаходиться на балансі Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8, що підтверджується розпорядженнями на підтвердження даних щодо водолічильника. (т.1 а.с.65-66)

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2013 року у справі №5011-73/11230-2012, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2013 року та Вищого господарського суду України від 24.10.2013 року, встановлено, що відповідно до наданого відповідачем робочого проекту розміщення бойлерної, бойлерна та елеваторний вузол керування тепловою мережею розміщені в підвалі будинку відповідача та перебувають у нього на балансі.

Також у постанові Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 року у справі №910/19661/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2017 року, встановлено, що за кодом 3-50096 обліковується гаряча вода, а також стоки гарячої води, а надання послуг із приймання стічних вод, у тому числі, гарячого водопостачання, регулюється умовами укладеного сторонами договору, вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь Водоканалу (позивача).

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судові рішення у справі №5011-73/11230-2012 та у справі №910/19661/16 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть їм суперечити, а тому факт перебування на балансі Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 бойлерної та елеваторного вузлу керування тепловою мережею, факт обліку за кодом 3-50096 гарячої води, стоків гарячої води, а також факт регулювання умовами укладеного сторонами договору надання послуг із приймання стічних вод, у тому числі, гарячого водопостачання, підтверджено рішенням Господарського суду м. Києва від 03.04.2013 року у справі №5011-73/11230-2012 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 року у справі №910/19661/16, які набрали законної сили.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги пункти Договору на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 від 19.07.2000 року та Договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 від 18.07.2017 року, а також норми чинного законодавства України, Суд приходить до висновку щодо наявності обов'язку Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8, як балансоутримувача відповідного теплового пункту, по сплаті за послуги з постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, та водовідведення саме на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби.

При цьому, Суд не приймає до уваги Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №690084 від 01.09.1999 року, укладений з ПАТ «Київенерго» (т.1 а.с.131-132), на підтвердження необхідності здійснення оплати за водовідведення гарячої води на користь Третьої особи - 2, оскільки на підставі вищенаведених та оцінених Судом доказів встановлено наявність обов'язку Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 по сплаті за послуги з постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, та водовідведення саме на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Крім того, Суд не приймає до уваги копії платіжних доручень на підтвердження здійснення часткової оплати за надані послуги з водовідведення (т.1 а.с.109-129), оскільки отримувачем грошових коштів є Публічне акціонерне товариство «Київенерго», а не Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», тобто Позивач у даній справі.

Також, як вбачається з пояснень Публічного акціонерного товариства «Київенерго» щодо позову від 10.10.2018 року, Третьою особою - 2 щодо Відповідача здійснювалась реалізація теплової енергії на потреби гарячого водопостачання, а не самої води у будь - якому її вигляді, ПАТ «Київенерго» не мало правових підстав проводити нарахування за питну воду, що використовується для приготування гарячої води, і здійснювало нарахування лише за використані для підігріву води гігакалорії, тобто виставляло рахунки як споживачу за підігрів води, а не за її постачання. Відповідачем не проводились оплати ПАТ «Київенерго» послуг з постачання холодної води, яка в подальшому використовується останнім для підігріву. За питну воду, яка використовується для приготування гарячої води Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 мало сплачувати Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал». (т.1 а.с.224)

Що стосується заперечень Відповідача в частині того, що за кодом 3-50096 Відповідач повністю розрахувався, зокрема, шляхом перерахування Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на користь Позивача грошових коштів у формі компенсацій за пільги і субсидії, Суд зазначає.

Діючим законодавством України передбачено надання малозабезпеченим громадянам (інвалідам, ветеранам війни, багатодітним сім'ям) пільг та субсидій на оплату комунальних послуг. При цьому, тариф на послуги з водопостачання та водовідведення для малозабезпечених верств населення оплачується із державного бюджету (розмір пільги та субсидії, встановлені чинним законодавством), іншу частину сплачує населення самостійно (Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій" (зі змінами і доповненнями в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин до 01.01.2018 р.).

В розрахунках до споживачів (абонентів) Позивач, як виробник послуг з водопостачання та водовідведення, не виставляє суми пільг, субсидій, оскільки відшкодування відбувається за рахунок коштів з державного та місцевого бюджетів, у зв'язку з тим, що нормами діючого законодавства обов'язок по відшкодуванню різниці в тарифах покладено на орган, який їх затвердив. Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не має жодних зобов'язань перед Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Відповідно до витягів з реєстрів фінансування Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації за період з 01.08.2016 року по лютий 2018 року стосовно Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 (код абонента 3-096) пільги та субсидії по оплаті за водопостачання та водовідведення гарячої води склали загальну суму у розмірі 39 485 грн. 26 коп. Вказані витяги підписані уповноваженими представниками Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" й скріплені печатками підприємств. (т.1 а.с.160-190)

Як вбачається з інформації Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на рахунок Публічного акціонерного товариства «Київенерго» по оплаті за теплову енергію (опалення та гаряче водопостачання) по наданих населенню пільгах згідно з договором №690084 стосовно Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 відшкодовано за період 01.08.2016 р. по 31.03.2018 р. перераховано суму у розмірі 56 737 грн. 34 коп., а на рахунок Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" по оплаті за водопостачання та водовідведення по наданих населенню пільгах згідно з договором №3-096 стосовно Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 відшкодовано за період 01.08.2016 р. по 31.03.2018 р. перераховано суму у розмірі 3 394 грн. 56 коп. (т.1 а.с.196-197)

Крім того, відповідно до реєстру розподілу суми, направленої на погашення заборгованості за 2018 рік по субсидіям за теплову енергію, стосовно Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 на рахунок Публічного акціонерного товариства «Київенерго» перераховано 9850 грн. 26 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1212 від 25.04.2018 р. (т.2 а.с.35-36)

Відповідно до реєстру розподілу суми, направленої на погашення заборгованості за 2017 рік по субсидіям по оплаті за водопостачання та водовідведення гарячої води, стосовно Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 на рахунок Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" перераховано 2 120 грн. 53 коп., що підтверджується платіжним дорученням №758 від 27.02.2018 р., а за 2018 рік - 1 270 грн. 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1214 від 25.04.2018 р. (т.2 а.с.37-42)

Проте, Суд звертає увагу, що Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було відшкодовано стосовно Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 суму на погашення заборгованості по субсидіям та пільгам по оплаті за водопостачання та водовідведення на рахунок Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" за кодом 3-096, що підтверджується реєстрами розподілу суми у графі 2, тобто за кодом абонента на постачання холодної води та водовідведення холодної води. В той же час Суд зазначає, що спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем його зобов'язань зі сплати наданих послуг за кодом абонента 3-50096, тобто за кодом абонента на постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, та водовідведення.

Що стосується перерахування Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на рахунок Публічного акціонерного товариства «Київенерго» грошових коштів по оплаті за теплову енергію по наданих населенню пільгах згідно з договором №690084 стосовно Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8, Суд зазначає, що у платіжному дорученні №1212 від 25.04.2018 р. зазначено призначення платежу: «борг за тепло», а тому Суд не приймає до уваги вказане платіжне доручення на підтвердження відшкодування Третьою особою - 1 пільг та субсидій за водопостачання та водовідведення.

Стосовно інформації Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про перерахування на рахунок Публічного акціонерного товариства «Київенерго» по оплаті за теплову енергію (опалення та гаряче водопостачання) по наданих населенню пільгах згідно з договором №690084 стосовно Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 грошових коштів, Суд зазначає, що вказана інформація не є належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відшкодування сум саме на користь Позивача, оскільки, як встановлено вище у судовому рішенні, отримувачем коштів за надані послуги з постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, та водовідведення є саме Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», а не Третя особа - 2. Також Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Київенерго» за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №690084 від 01.09.1999 року на користь Відповідача здійснювалась реалізація теплової енергії на потреби гарячого водопостачання, а не самої води у будь - якому її вигляді, а ПАТ «Київенерго» не мало правових підстав проводити нарахування за питну воду, що використовується для приготування гарячої води, і здійснювало нарахування лише за використані для підігріву води гігакалорії, тобто виставляло рахунки як споживачу за підігрів води, а не за її постачання. Проте, Суд зазначає, що помилковість перерахування Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на рахунок Публічного акціонерного товариства «Київенерго» грошових коштів по оплаті за надані послуги з постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, по наданих населенню пільг та субсидій не є предметом розгляду у даній справі та не спростовує факту наявності заборгованості Відповідача перед Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Таким чином, заборгованість Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 перед Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» за Договором на послуги водопостачання та водовідведення №8309/4-13 від 19.07.2000 року та Договором на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 17810/4-03 від 18.07.2017 року за період з 01.08.2016 року по 31.03.2018 року за кодом 3-50096 становить суму у розмірі 57 163 грн. 39 коп., що підтверджується детальним розрахунком заборгованості Відповідача, наданим Позивачем. (т.1 а.с.29-30)

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих послуг з постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, та водовідведення в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 57 163 грн. 39 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» в розмірі 57 163 грн. 39 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договорів, не здійснив оплату наданих послуг з постачання питної води, яка йде на виготовлення гарячої води, та водовідведення в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 57 163 грн. 39 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 01.09.2016 року по 31.03.2018 року у розмірі 2 011 грн. 49 коп. та інфляційні за загальний період прострочки з 01.09.2016 року по 31.03.2018 року у розмірі 19 657 грн. 30 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати наданих послуг за Договорами за загальний період прострочки з 01.09.2016 р. по 31.03.2018 р. у розмірі 2 011 грн. 49 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача.

Так, відповідно до п.3.6 Договору-1 Абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи.

Згідно з п.2.2.2. Договору-2 (з урахуванням п. 2.2.2. Протоколу узгодження розбіжностей) у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівковій формі у п'ятиденний строк з дня направлення Постачальником розрахункового документа до банківської установи Абонента.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази пред'явлення Постачальником платіжних документів до банківської установи за період серпня 2016 року - січня 2017 року, а тому Суд приймає до уваги постанову Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, якою затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Крім того, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 21.09.2016 р. по 31.03.2018 р. у розмірі 1 965 грн. 60 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних за загальний період прострочки з 01.09.2016 р. по 31.03.2018 р. у розмірі 19 657 грн. 30 коп. підлягають частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача за зобов'язаннями серпня 2016 року - січня 2017 року. Крім того, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню інфляційні за загальний період прострочки з 21.09.2016 р. по 31.03.2018 р. у розмірі 9 091 грн. 40 коп.

Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 30.07.2017 р. по 31.03.2018 р. у розмірі 3 096 грн. 69 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 4.2. Договору-1 передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення Абонент сплачує пеню у розмірі 0,1 відсоток несплаченої суми за кожний день прострочення.

У пункті 4.2. Договору-2 сторонами визначено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги Абонент сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оплата Абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному обсязі.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання за загальний період прострочки з 30.07.2017 р. по 31.03.2018 р. у розмірі 3 096 грн. 69 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог., проте за загальний період прострочки з 01.08.2017 р. по 31.03.2018 р., оскільки Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Також Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 11 350 грн. 63 коп. відповідно до п.4.1 Договору - 1 та п.4.6 Договору - 2.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у постановах від 27.04.2012р. № 06/5026/1052/2011, Суд вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв'язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У пункті 4.1. Договору-1 сторонами визначено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення Абонент сплачує позивачу штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від несплаченої суми.

Пунктом 4.6. Договору-2 передбачено, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати Абонент сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє Абонента від обов'язку оплатити рахунок Постачальника.

За змістом статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Проте, Судом встановлено, що Відповідачем протягом серпня 2016 року - березня 2018 року, тобто спірного періоду, частково сплачувалась сума заборгованості за водовідведення гарячої води на рахунок Позивача, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи, а тому вказане свідчить про наявність прострочення виконання Відповідачем його договірних зобов'язань, а не про відмову їх виконувати. Крім того, Позивач не направляв відповідачеві рахунки, а надсилав через банк інформаційні дебетові повідомлення, з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні такі рахунки, а подані лише розшифровки рахунків абонента.

Таким чином, Суд зазначає, що матеріали справи не містять, а Позивачем в свою чергу не доведено суду належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження

виставлення рахунків Відповідачу, які останній відмовлявся оплачувати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі № 910/3889/18.

При цьому, Суд враховує, що позивач не надав обґрунтованого розрахунку штрафу за кожний випадок безпідставної відмови від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення та не зазначив, які саме рахунки відповідач відмовився сплатити і на яку суму.

Аналогічна правова позиції викладена Вищим господарським судом України у постанові від 29.03.2017 у справі № 910/10950/16.

За таких підстав, Суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 11 350 грн. 63 коп.

Таким чином, з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 57 163 грн. 39 коп., 3% річних у розмірі 1 965 грн. 60 коп., інфляційні у розмірі 9 091 грн. 40 коп., пеня у розмірі 3 096 грн. 69 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №8 (02156, м.Київ, ВУЛ. БРАТИСЛАВСЬКА, будинок 20, ідентифікаційний код юридичної особи 22893197) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, ВУЛ.ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 1-А, ідентифікаційний код юридичної особи 03327664) заборгованість у розмірі 57 163 (п'ятдесят сім тисяч сто шістдесят три) грн. 39 (тридцять дев'ять) коп., 3% річних у розмірі 1 965 (одна тисяча дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 60 (шістдесят) коп., інфляційні у розмірі 9 091 (дев'ять тисяч дев'яносто одна) грн. 40 (сорок) коп., пеню у розмірі 3 096 (три тисячі дев'яносто шість) грн. 69 (шістдесят дев'ять) коп. та судовий збір у розмірі 1 347 (одна тисяча триста сорок сім) грн. 14 (чотирнадцять) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23 січня 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин