ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2019 року м.Дніпро Справа № 10/339/10

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Ревкова Г.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на ухвалу господарського суду Запорізької області ( суддя Горохов І.С.) від 12.11.2018р. у справі № 10/339/10

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м.Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", м.Запоріжжя

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

29.10.2018 до господарського суду Запорізької області від Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» надійшла скарга на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі № 10/339/10.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.11.2018р. у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 10/339/10 відмовлено.

Вказана ухвала обгрунтована тим, що державний виконавець під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження діяв відповідно до вимог чинного на момент вчинення оскаржуваних дій законодавства України та з урахуванням наявного стягувача, а відтак були відсутні підстави для визнання постанови державного виконавця від 01.04.2015р. недійсною.

Крім того, господарський суд вказав на пропуск скаржником строку звернення до суду з скаргою, передбаченого ст. 341 ГПК України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "Запоріжжяобленерго" подало апеляційну скаргу, якою просить Центральний апеляційний господарський суд ухвалу скасувати, скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №10/339/10 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- у звязку з поновленням ПАТ «Запоріжжяобленерго» в якості сторони виконавчого провадження постанова про закінчення виконавчого провадження є недійсною, виконавче провадження підлягає відновленню;

- в оскаржуваній ухвалі помилково зазначено, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» пропущено строк звернення до суду з відповідною скаргою в порядку ст.339 та строків для звернення зі скаргою ст.341 ГПК України, а посилання на приписи Закону Укроаїни «Про звернення громадян» є безпідставними;

- в ухвалі зазначено, що судом не встановлено факту наявності бездіяльності органу виконавчої служби, що не відповідає дійсним обставинам справи.

ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» у відзиві на апеляційну скаргу просив ухвалу господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.12.2018 (колегія суддів у складі головуючого судді (доповідача) - Антоніка С.Г., Дарміна М.О., Іванова О.Г.) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" на ухвалу господарського суду Запорізької області від 12.11.2018р. у справі № 10/339/10

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено ухвалою господарського суду, рішенням господарського суду Запорізької області від 06.12.2010р. у справі №10/339/10 задоволено позовні вимоги ВАТ «Запоріжжяобленерго» (в подальшому назву змінено на ПАТ «Запоріжжяобленерго» та стягнуто з Казенного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (правонаступником якого є ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат») на користь позивача 34 232 677,50 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 100 000.00 грн. пені, 91 060,02 грн. інфляційних нарахувань, 173 880,21 грн. три відсотки річних, 25 500,00 грн. витрат по держмиту та 236,00 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

20.12.2010р. господарським судом Запорізької області на виконання рішення було видано відповідний наказ.

Постановою державного виконавця від 11.07.2011р. відкрито виконавче провадження ВП № 27535592 з примусового виконання зазначеного виконавчого документу.

22.12.2014р. між ВАТ «Запоріжжяобленерго» (далі Первісний кредитор), ПрАТ Холдингова компанія «Енергомережа» (далі Новий кредитор) і ДП «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі по тексту - Боржник) укладено договір № 651214/42 про відступлення права вимоги, згідно умов якого Первісний кредитор відступив, а Новий кредитор прийняв на себе право вимоги до Боржника - Державного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат» по оплаті заборгованості за Договором на користування електричною енергією № 76/199 від 01.07.2000р. в сумі

17 014 446,03 грн., яка розстрочена на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 18.11.2013р..

Право вимоги заборгованості Первісного кредитора до Боржника виникло в результаті невиконання останнім зобов'язань по договору від 01.07.2000р. № 76/199, що підтверджено рішенням господарського суду Запорізької області від 06.12.2010р. по справі № 10/339/10.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.02.2015р. задоволено заяву ВАТ «Запоріжжяобленерго» та замінено сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 20.12.2010 у справі № 10/339/10, а саме, замінено стягувача ВАТ «Запоріжжяобленерго» на стягувача ПрАТ «Холдингова компанія Енергомережа».

Постановою державного виконавця від 01.04.2015р. у зв?язку з фактичним виконанням рішення суду за заявою стягувача виконавче провадження з примусового виконання наказу № 10/339/10 від 20.12.2010р. закінчено.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.09.2017р. у справі № 910/2694/16 визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 22.12.2014р. № 651214/42, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго", Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" та Державним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2017р. у справі №910/2694/16 змінено в мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови. В решті рішення господарського суду залишено без змін.

У зв?язку з визнанням недійсним договору про відступлення права вимоги 24.04.2017р. ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до господарського суду Запорізької області з заявою про перегляд судового рішення (ухвали) за нововиявленими обставинами у справі №10/339/10, а саме: ухвали господарського суду Запорізької області від 11.02.2015р. у справі №10/339/10 про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 20.12.2010р..

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.03.2018 заяву ПАТ «Запоріжжяобленерго» задоволено. Скасовано ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.02.2015р. у справі № 10/339/10 про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 20.12.2010р. у справі № 10/339/10. Прийнято нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні заяви Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про заміну сторони у виконавчому проваджені з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 20.12.2010р. у справі № 10/339/10.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2018р. скасовано ухвалу господарського суду Запорізької області від 06.03.2018р. та прийнято постанову про відмову у задоволенні заяви ПАТ «Запоріжжяобленерго» про перегляд судового рішення (ухвали) від 11.02.201р.5 за нововиявленими обставинами.

Постановою Верховного суду від 22.08.2018р. скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2018р., ухвалу господарського суду Запорізької області від 06.03.2018р. залишено без змін.

23.04.2018р. ухвалою господарського суду м. Києва у справі про банкрутство ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» задоволено заяву ДП «ЗТМК» і визнано недійсним, укладений між ними договір № 43 від 23.12.2014р. про порядок проведення розрахунків.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою № 008-32/13921 від 10.09.2018, в якій просило скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.04.20145 у ВП 27535592; вжити заходів щодо відновлення виконавчого провадження ВП 27535592; витребувати від господарського суду Запорізької області виконавчий документ наказ від 20.12.2010р. у справі № 10/339/10.

В заяві ПАТ «Запоріжжяобленерго» посилалося на те, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» поновлено в статусі стягувача за виконавчим провадженням ВП № 27535592, тобто здійснено повернення сторони в первісний стан, що існував до моменту укладення недійсного правочину з ПрАТ «ХК «Енергомережа», на підставі чиєї заяви було закінчено виконавче провадження, останній не являється стороною виконавчого провадження ВП № 27535592. Отже, заява ПрАТ «ХК «Енергомережа», яка не є стороною виконавчого провадження, не може бути підставою для прийняття державним виконавцем будь-яких процесуальних документів в рамках виконавчого провадження ВП 27535592, в тому числі і постанови про закінчення виконавчого провадження.

Не отримавши від органу виконання відповіді на заяву, ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до господарського суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить:

1). Бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, що виявилась у не скасуванні постанови про закінчення визнати неправомірною.

2). Постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2015 ВП № 27535592 визнати недійсною.

3). Зобовязати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2015 ВП 27535592.

Приймаючи рішення відповідно до вимог апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступними положеннями діючого законодавства.

05.10.2016р. набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 №1404 - VIII (далі - Закон №1404), в свою чергу, 05.10.2016 Закон України "Про виконавче провадження" в попередній редакції від 21.04.1999 №606 - ХІV (далі - Закон №606) втратив свою чинність.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016р., виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню як Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, так і Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ - після 05.10.2016.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції, що діяла на момент винесення постанови від 01.04.2015) державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

За приписами ч. 5 ст. 8 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, що діяла на момент прийняття ухвали господарського суду Запорізької області від 11.02.2015), у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення постанови від 01.04.2015) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За приписами ч. 3 ст. 343 ГПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Постановою державного виконавця від 05.03.2015р. на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 11.02.2015р. замінено назву сторони виконавчого провадження стягувача з ВАТ «Запоріжжяобленерго»

на ПрАТ «Холдингова компанія Енергомережа».

Враховуючи заяву стягувача - ПрАТ «Холдингова компанія»

«Енергомережа», у зв?язку з фактичним виконанням боржником рішення суду, державним виконавцем винесено постанову від 01.04.2015р. про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок господарського суду про те, що державний виконавець під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження діяв відповідно до вимог чинного на момент вчинення оскаржуваних дій законодавства України, обставин, що склалися та з урахуванням наявного стягувача.

Отже, господарським судом правомірно відмовлено в задоволені скарги на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, що виявилась у не скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок господарського суду про відмову в задоволені скарги в частині визнання недійсною Постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2015р. ВП № 27535592, виходячи з наступного.

В даному випадку, порушене право скаржника полягає у неможливості його поновлення шляхом виконання судового рішення, ухваленого на його користь через наявність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, враховуючи те, що в силу ст..216 ЦК України недійсні правочини є недійсними з моменту вчинення.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця, у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку.

Тобто, Законом встановлено обов'язок державного виконавця здійснити дії, направлені на відновлення виконавчого провадження у разі визнання недійсною відповідної постанови судом.

Отже, у звязку з наявністю судового рішення у даній справі про стягнення заборгованості з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго», за яким стягувачем є ПАТ «Запоріжжяобленерго» і яке залишається невиконаним, колегія суддів вважає що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2015 ВП № 27535592 підлягає визнанню недійсною (незаконною).

Також колегія суддів не погоджується з твердженням суду першої інстанції щодо пропуску скаржником строку на звернення зі скаргою, передбаченому ст. 341 ГПК України, враховуючи нижчевикладене.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено строк, на протязі якого орган державної виконавчої служби повинен надати відповідь на звернення юридичної особи.

Статтею 91 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність), як фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати тільки людині.

Статтею 8 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об?єднання громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, юридична особа має право на отримання інформації у строки, передбачені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», а саме: у термін не більше одного місяця від дня їх звернення.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник звернувся до органу виконавчої служби 10.09.2018р.

Тобто, з урахуванням нормативів поштового обігу (4 дні), кінцева дата отримання відповіді скаржника на звернення до органів державної виконавчої служби 18.10.2018р.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулось до суду зі скаргою 29.10.2018р., тобто в десятиденний строк, який передбачений ст. 341 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане спростовує висновок господарського суду про порушення ПАТ «Запроріжжяобленерго» строку на звернення зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МУЮ.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала господарського суду скасуванню частково, у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Запорізької області ( суддя Горохов І.С.) від 12.11.2018р. у справі № 10/339/10 скасувати частково, в частині відмови у визнанні недійсною постанови про закінчення виконавчого провадження. Прийняти в цій частині нове рішення.

Постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2015 ВП № 27535592 визнати недійсною.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складено 24.01.2019р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ М.О. Дармін

__________________ ОСОБА_2