ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2536/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

Від Приватного підприємства Влахос - ОСОБА_1, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ОД № 003230 від 21.03.2018р.; довіреність № б/н, дата видачі : 28.12.18;

Від Сільськогосподарського виробничого кооперативу Буджак - ОСОБА_2, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ОД № 003554 від 18.12.2018р.; ордер серія ОД № 367051 від 24.01.2019р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Влахос"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2018 року року про відмову у забезпеченні позову

у справі № 916/2536/18

за позовом Приватного підприємства "Влахос"

до Сільскогосподарського виробничого кооперативу "Буджак"

про стягнення 374 400,00 грн.

головуючий суддя Петренко Н.Д.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 24.01.2019 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

13.11.2018р. Приватне підприємство "Влахос" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Сільскогосподарського виробничого кооперативу "Буджак" про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 374 400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт приймання-передачі на виконання умов п.п. 5.2 та 7.2 договору суборенди земельної ділянки від 01.10.2012 року між сторонами не підписано. Проте позивачем внаслідок допущеної помилки було перераховано на рахунок відповідача кошти у розмірі 374 400,00 грн. з призначенням платежу: плата за суборенду землі згідно договору № б/н від 01.10.2012 року.

16.11.2018 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в порядку ст.ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України, в якій позивач просить накласти арешт на грошові кошти відповідача у сумі 374 400,00 грн., що знаходяться на поточних рахунках СВК «Буджак» у установах банку, на суму заявлених позовних вимог.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що відповідачем безпідставно набуто значну суму грошових коштів позивача, які СВК "Буджак" у добровільному порядку не повертає. Вказані обставини, на думку позивача, викликають цілком логічне та обґрунтоване побоювання, що спірне майно може бути втрачено відповідачем для задоволення потреб господарства, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених майнових прав.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.11.2018р. у справі №916/2536/18 (суддя Петренко Н.Д.) у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу з посиланням на ст.ст.74, 136,137, ч.8 ст.140 ГПК України, господарський суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову не містить ґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку про неможливість або утруднення виконання рішення суду у майбутньому у разі невжиття таких заходів.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Приватне підприємство "Влахос" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу Господарського суду Одеської області та прийняти постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник наводить доводи аналогічні доводам заяви про забезпечення позову та крім того зазначає, що судом не взято до уваги, що факт помилкового зарахування може бути підставою для забезпечення позову, оскільки вжиття заходів щодо забезпечення схоронності обєкту спірних правовідносин до вирішення спору по суті не йде у розріз з принципами, запровадженими, як ст.136 ГПК України так і Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №9.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2018 року колегією суддів у складі: головуючого судді: Богацької Н.С., суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Влахос» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2018 у справі №916/2536/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 року у складі колегії суддів: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Принцевської Н.М., Ярош А.І. апеляційну скаргу Приватного підприємства Влахос призначено до розгляду на 26.12.2018 року о 15:30 год.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2018 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Колоколов С.І. судді Принцевської Н.М., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 року у складі колегії суддів: головуючого судді Колоколова С.І. суддів Принцевської Н.М., Ярош А.І. прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства Влахос на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2018 року про відмову у забезпеченні позову у справі № 916/2536/18 до провадження у вищевказаному складі колегії суддів, призначено розгляд апеляційної скарги на 24.01.2019 року о 12:30 год.

23.01.2019р. від Сільскогосподарського виробничого кооперативу "Буджак" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив в задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства Влахос на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2018 року про відмову у забезпеченні позову у справі № 916/2536/18 відмовити повністю, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2018 року про відмову у забезпеченні позову у справі № 916/2536/18 залишити без змін.

24.01.2019 року в засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п.4 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 136 ГПК України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 статті 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частинами першою, третьою статті 138 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред'являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача, заявник зобов'язаний надати докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу

Згідно зі статтями 77, 79 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не було наведено достатніх підстав щодо наявності обставин, які б свідчили про ймовірність ускладнення виконання судового рішення по справі у разі задоволення позову.

Заявником не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо), тоді як посилання позивача в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

З приводу доводів скаржника щодо наявності підстав для забезпечення позову у зв'язку із тим, що значна грошова сума коштів вибула з володіння позивача без достатніх правових підстав, колегія суддів зазначає, що такі обставини є безпосередньо предметом позову у даній справі, а факт ухилення відповідача від виконання зобов'язань не є встановленим та підлягає встановленню під час вирішення справи по суті і сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, фактично повторюють його доводи викладені у заяві про забезпечення позову і яким місцевий суд дав належну оцінку, а тому не можуть прийматись до уваги та бути підставою для скасування ухвали місцевого суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 19.11.2018р., постановлена з урахуванням обставин, що мають значення для справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, є такою що відповідає нормам законодавства.

Отже підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні, тому ухвала Господарського суду Одеської області від 19.11.2018р. у справі №916/2536/18 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги), покладаються на Приватне підприємство "Влахос", оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 129,269,270,275,276,277, 282 ГПК України,

колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Влахос" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.11.2018р. у справі №916/2536/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено 29.01.2019р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Н.М. Принцевська

Суддя А.І. Ярош