РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2019Справа № 910/15645/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БСП»

про стягнення 2 971,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» (надалі - «Підприємство») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БСП» (надалі - «Товариство») про стягнення 14 990,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконано грошове зобов'язання з оплати наданих послуг за договором про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території №96/905 від 01.03.2017, у зв'язку з чим позивач вказує на існування підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 12 018,50 грн., а також пені у розмірі 912,29 грн., 3% річних у розмірі 586,89 грн. та інфляційних у розмірі 1 472,73 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

12.12.2018 до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач вказував на те, що відповідачем було повністю погашено суму основної заборгованості після звернення до суду із даним позовом, у зв'язку з чим позивач просить суд зменшити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача тільки пеню у розмірі 912,29 грн., 3% річних у розмірі 586,89 грн. та інфляційні у розмірі 1 472,73 грн.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на те, що заява позивача відповідає приписам вказаної норми, а відтак приймається судом для подальшого розгляду.

13.12.2018 представником відповідача подано до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій позивач визнав позов та повідомив суд, що перерахував на рахунок позивача у справі заборгованість за договором №96/905 від 01.03.2017.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

На підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 22.09.2016 Товариство стало власником нежилого приміщення загальною площею 409,30 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе, 75.

01.03.2017 між Підприємством та Товариством (орендар) був укладений договір про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території №96/905 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого підприємство забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будинку пропорційно до займаної орендарем/власником площі приміщення, яка становить 409,3 кв.м та знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Вацлава Гавела (Івана Лепсе), 75, а також утримання прибудинкової території, а орендар/власник бере участь у витратах підприємства на виконання вказаних робіт, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих підприємством за цим договором. Приміщення використовується під магазин продовольчих товарів, від окремий.

Пунктом 2.4 Договору встановлено, що орендар/власник незалежно від результатів господарської діяльності зобов'язується сплачувати вартість наданих послуг на підставі рахунків-фактур до 1 числа місяця, наступного за звітним у безготівковій формі на розрахунковий рахунок підприємства.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що у відповідача за період з 01.07.2017 по 31.08.2018 існує заборгованість за надані послуги на підставі Договору у розмірі 12 018,50 грн.

В свою чергу, відповідач повністю визнає заявлені позовні вимоги та зазначає, що згідно платіжного доручення №713 від 03.12.2018 ним було повністю погашено існуючу заборгованість за Договором за надані у період з 01.07.2017 по 31.08.2018 послуги на суму 12 018,50 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як було встановлено судом, у зв'язку з повним погашенням відповідачем суми основної заборгованості за Договором, та зменшенням відповідно на вказану суму розмір позовних вимог у даній справі, спору щодо існування у Товариства заборгованості за надані у період з 01.07.2017 по 31.08.2018 послуги між сторонами немає.

В той же час, позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 912,29 грн., 3% річних у розмірі 586,89 грн. та інфляційних у розмірі 1 472,73 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 01.07.2017 по 01.09.2018.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

За змістом п. 5.1 Договору у разі прострочення оплати за даним договором орендар/власник сплачує підприємству пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Оплата орендарем/власником пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному розмірі. У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря/власника також стягуються у повному обсязі втрати, пов'язані з таким стягненням.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, а також враховуючи повне визнання відповідачем позову у дані справі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства пені у розмірі 912,29 грн., 3% річних у розмірі 586,89 грн. та інфляційних у розмірі 1 472,73 грн.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БСП» на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» пеню у розмірі 912 (дев'ятсот дванадцять) грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 586 (п'ятсот вісімдесят шість) грн. 89 коп., інфляційні у розмірі 1 472 (одна тисяча чотириста сімдесят дві) грн. 73 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий