ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 910/6159/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експандіа»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.10.2018 (повний текст рішення складено 11.10.2018)

у справі № 910/6159/18 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного підприємства «АІВ Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експандіа»

про стягнення 518 928, 65 грн

В С Т А Н О В И В:

Приватного підприємства «АІВ Груп» (далі - ПП «АІВ Груп», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експандіа» (далі - ТОВ «Експандіа», відповідача) про стягнення 518 928, 65 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 06/07/2016 про надання клінінгових послуг від 06.07.2016 щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг, відтак просило стягнути з відповідача на його користь 499 326, 36 грн заборгованості, 1 335, 00 грн 3% річних, 15 016, 28 грн пені та 3 251, 01 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що послуги позивачем не надавалися, оскільки в спірний період такі послуги надавалися іншою компанією, , відповідний Договір між сторонами у справі був припинений.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі № 910/6159/18 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Експандіа» на користь ПП «АІВ Груп» 499 326, 36 грн заборгованості, 8 470, 49 грн пені, 749, 29 грн 3 % річних, 2 715, 33 грн інфляційних витрат, а також 7 668, 92 грн судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Експандіа» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, діями сторін, зокрема їх листуванням, підтверджено намір припинити дію спірного Договору з 16.01.2018 та підтверджено це первинними документами. Відтак, за твердженнями апелянта, з 16.01.2018 клінінгові послуги на об'єкті позивачем фактично не надавались, а надавались іншою компанією, що підтверджується наданими відповідачем доказами. Однак позивач безпідставно продовжував надсилати на адресу відповідача акти надання послуг за Договором, в зв'язку з чим безпідставно дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості за начеб то надані послуги, яку суд першої інстанції визнав встановленою. На думку скаржника, місцевому суду надано достатні та допустимі докази укладення та виконання іншим контрагентом договору на надання клінінгових послуг у спірному періоді, оплати їх відповідачем. Проте місцевий суд фактично проігнорував їх та не врахував при ухваленні оскаржуваного рішення. Крім цього, на переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що надання послуг позивачем за Договором у спірний період ґрунтується лише на тому, що позивачем були надані відповідачу акти наданих послуг та не отримані від останнього вмотивованої відмовити, адже відмова від підписання актів по суті була надана відповідачем у вигляді відповідного листа від 03.03.2018, отримання якого позивач не заперечував тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач надав відзив на апеляційну скаргу та стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що за умовами укладеного між сторонами Договору у разі неповернення акту надання послуг та за відсутності мотивованої відмови в його підписанні у передбачені п.п. 4.2, 4.3 Договору терміни вважається, що замовник прийняв надані послуги та такі послуги вважаються наданими за умовами Договору. На переконання позивача, відповідачем не дотримано порядку повідомлення позивача про розірвання Договору, зокрема, надання повідомлення про розірвання не пізніше ніж за 1 місяць до дати такого дострокового припинення, відтак вважає, що Договір є розірваним з 23.04.2018, тобто через місяць після отримання позивачем відповідного повідомлення, а не з 15.01.2018 як вважає відповідач. Крім цього, апелянтом не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що з 16.01.2018 послуги на об'єкті позивачем не надавались тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 24.01.2019 з'явились представники сторін, представник відповідача надав пояснення та підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 06.07.2016 між ПП «АІВ Груп» (позивачем, виконавцем за договором) та ТОВ «Експандія» (відповідачем, замовником за договором) укладено Договір № 06/07/2016 про надання клінінгових послуг (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого виконавець зобов'язався власними силами з 08.08.2016 з використанням власних витратних матеріалів (миючі засоби та обладнання) надавати замовнику клінінгові послуги з щоденного прибирання зон загального користування та прилеглої території на об'єкті, що розташований за адресою: м. Харків, вул. А. Павлова, 44Б, ТРЦ «Французький бульвар», , а замовник зобов'язався прийняти й оплатити надані належним чином послуги в порядку й на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору вартість послуг, передбачених п. 1.1 Договору, визначається сторонами й затверджується у специфікації та акті узгодження ціни, які є невід'ємною частиною Договору.

Перелік та обсяг послуг, а також графік їх надання визначаються в специфікації, в якій вказується найменування й обсяг послуг, які повинен виконати виконавець (п. 1.3 Договору).

Додатковою угодою № 4 від 01.11.2017 до Договору сторони погодили внесення зміни до п. 3.1.1 Договору, зазначивши, що вартість послуг із прибирання зон загального користування, приміщень та прилеглої території об'єкту становить 152 104, 00 грн на місяць, в т.ч. ПДВ 20 % - 25 351,16 грн.

Виконавець згідно п.п. 4.1, 4.2 Договору щомісячно до 5-го числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, надає замовнику рахунок на оплату наданих послуг і два екземпляри акту надання послуг та звіту про використані матеріали та ресурси, підписані виконавцем та скріплені його печаткою.

За змістом п. 4.3 Договору замовник має право не підписувати акти надання послуг, про що у 5-денний термін із моменту їх отримання мотивовано повідомляє виконавця, лише за таких умов: наявності трьох рекламаційних актів неналежного надання послуг протягом одного місяця, оформлених відповідно до Договору та/або додатків до нього (п. 4.3.1); у наданих актах надання послуг не внесені відповідні коригування вартості послуг стосовно наявних рекламаційних актів (п. 4.3.2).

Положеннями п. 4.4 Договору сторони погодили, що в разі неповернення акту надання послуг чи відсутності мотивованої відмови у підписанні зазначеного акту в терміни, передбачені п. 4.2, 4.3 Договору, вважається, що замовник прийняв надані послуги, послуги надані відповідно до умов Договору.

Договір на підставі п. 7.1 набуває чинності з 08.08.2016.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік у разі відсутності повідомлення від будь-якої сторони за 30 календарних днів до дати його закінчення про бажання його припинити (п. 7.2 Договору).

За умовами п. 7.3 Договору кожна зі сторін вправі достроково розірвати Договір згідно п.п. 2.2.1 та 2.4.3.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором про надання послуг згідно ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що на виконання взятих на себе зобов'язань за період з 15.01.2018 по 23.04.2018 позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 499 326,36 грн, що підтверджується відповідними актами та звітами про використані матеріали та ресурси, зокрема, актом від 31.01.2018 № 8 на суму 78 505,29 грн, який отримано відповідачем 06.02.2018, актом від 28.02.2018 № 59 на суму 152 104 грн, який отримано відповідачем 05.03.2018, актом від 31.03.2018 № 78 на суму 152 104, 00 грн, який отримано відповідачем 03.04.2018 та актом від 23.04.2018 № 101 на суму 116 613,07 грн, який отриманий відповідачем 26.04.2018. Факт направлення цих актів відповідачу підтверджується долученими до матеріалів справи описами вкладення у цінні листи та фіскальними чеками, а факт отримання - поштовим повідомленням про врученням та витягами з сайту Укрпошти щодо відстеження відправлень.

Проте, відповідач згаданих актів наданих послуг не підписав, мотивованої відмови від їх підписання не надав.

За змістом п. 4.3 Договору замовник має право не підписувати акти надання послуг, про що у 5-денний термін із моменту їх отримання мотивовано повідомляє виконавця, лише за таких умов: наявності трьох рекламаційних актів неналежного надання послуг протягом одного місяця, оформлених відповідно до Договору та/або додатків до нього (п. 4.3.1); у наданих актах надання послуг не внесені відповідні коригування вартості послуг стосовно наявних рекламаційних актів (п. 4.3.2).

Положеннями п..4 Договору сторони погодили, що у разі неповернення акту наданих послуг чи відсутності мотивованої відмови у підписанні зазначеного акту в терміни, передбачені п. 4.2, 4.3 Договору, вважається, що замовник прийняв надані послуги, послуги надані відповідно до умов Договору.

З огляду на не повернення відповідачем отриманих від позивача актів наданих послуг та відсутність мотивованої відмови від їх підписання, вказані послуги вважаються відповідачем прийнятими. Відповідно доводи апелянта (відповідача) в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

З приводу посилань відповідача на відсутність передбачених п. 2.1.8 Договору щоденних звітів про перелік та обсяг наданих послуг шляхом підписання оціночних листів, слід зазначити, що згідно пояснень позивача, які не заперечувались відповідачем, всупереч цьому пункту Договору форма таких звітів сторонами не узгоджена, відтак такі звіти не складалися як до спірного періоду, так і після нього.

Доводи апелянта (відповідача) щодо припинення правовідносин за Договором з огляду на надіслання ним позивачу листа № 15/12/2017-1 від 15.12.2017 про його розірвання разом із Додатковою угодою від 15.01.2017 на підписання, як безпідставні та необґрунтовані відхиляються судом апеляційної інстанції. За умовами п. 2.4.3 Договору замовник (відповідач) має право розірвати договір без пояснення причин при умові надання повідомлення позивачу не пізніше, ніж за один місяць до дати такого дострокового припинення. Проте, матеріали справи доказів направлення вказаного листа не містять, такий лист і Додаткова угода датовані 15.01.2017, хоча відповідач у відзиві на позов підтвердив надання позивачем послуг за Договором до 15.01.2018 включно. З матеріалів справи також не вбачається, що між сторонами склався такий звичай ділового обороту, як листування за допомогою електронної пошти, узгодження сторонами офіційних електронних адрес, а тому твердження відповідача про постійне їх використання не відповідають дійсності.

Разом з цим, слід зазначити, що направлення відповідачем листа № 06/03/18-1 від 06.03.2018 про припинення Договору з 15.01.2018, який отримано позивачем 23.03.2018, не може свідчити про його припинення з указаної дати - 15.01.2018, оскільки згаданий лист датований 06.03.2018, а умовами Договору не передбачено направлення повідомлення про розірвання Договору в минулому. У відповіді на вищезгаданий лист позивач погодився про розірвання Договору з 23.04.2018, тобто через місяць після отримання відповідного повідомлення, як це передбачено п. 2.4.3 Договору. Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів припинення дії Договору в спірний період та надання відповідачем мотивованої відмови від підписання актів наданих послуг позивачем, посилання відповідача (апелянта) на надання таких послуг у спірний період іншою компанією не стосується спірних правовідносин за Договором із позивачем та не звільняє відповідача від виконання своїх договірних обов'язків перед позивачем, в зв'язку з чим надані відповідачем документи на підтвердження надання йому послуг іншим контрагентом не підлягають дослідженню.

Надані сторонами на підтвердження своїх доводів заяви свідків, зокрема: позивачем на підтвердження факту надання ним послуг відповідачеві, а відповідачем - на підтвердження надання послуг іншою компанією, не приймаються судом апеляційної інстанції в якості належних та допустимих доказів, оскільки за приписами ч. 2 ст. 87 ГПК України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. В даному випадку факт надання послуг позивачем підтверджується відповідними актами наданих послуг, які були надіслані відповідачу та отриманні ним, від підписання яких він не відмовився шляхом надання мотивованої відмови.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 499 326, 36 грн заборгованості, які позивачем доведено належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 15 016, 28 грн пені, 1 335, 00 грн 3% річних та 3 251, 01 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За умовами п. 5.3 Договору за несвоєчасну оплату наданих послуг замовник сплачує штрафні санкції у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. п. 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 згаданої постанови пленуму).

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені, інфляційних втрат та 3% річних, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність висновків місцевого суду, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в розмірі 8 470,49 грн, 3 % річних - в розмірі 749,29 грн та інфляційних втрат - в розмірі 2 715,33 грн, у задоволенні іншої частини цих позовних вимог слід відмовити.

Доводи відповідача (апелянта) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експандіа» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі № 910/6159/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/6159/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.01.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко