ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.01.2019р. Справа №905/1811/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

секретар судового засідання Нарожна М.С.,

у справі за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: Комунального підприємства «Покровськтепломережа» (85301, Донецька область, м.Покровськ, вул.Захисників України, будинок 4А, )

про стягнення 3 870 913,12 грн.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №14-120 від 08.06.2018р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №6537/10 від 23.03.2018р.

від відповідача: не зявився

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства «Покровськтепломережа», м.Покровськ про стягнення боргу у загальній сумі 3 870 913,12 грн., в тому числі: пені 1 996 860,15 грн., 3% річних 377 475,84 грн., інфляційних втрат 1 496 577,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р. (за поставками січня березня, жовтня грудня 2015 року) в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

У відзиві №11/1233 від 12.10.2018р. Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» зазначало, що внесення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості в розумінні Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідач у доповненні до відзиву №11/1432 від 22.11.2018р. вказував на те, що нарахування неустойки за простроченими зобовязаннями покупця суперечить приписам п.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Представник позивача у судове засідання 21.01.2019р. зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 21.01.2019р. не зявився, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 21.01.2019р. в порядку ст.240 Господарського процесуального кодексу України складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 15.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальним підприємством «Красноармійськтепломережа» (найменування якого змінено на Комунальне підприємство «Покровськтепломережа») (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №1226/15-БО-6.

За змістом п.1.1 договору №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р. продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.2.1 вказаного правочину).

За приписами п.2.1 укладеного сторонами договору продавець передає покупцеві, зокрема, у 2015 році газ в обсязі до 3940 тис. куб. м, а саме: І квартал 2357 тис. куб. м: січень 898 тис. куб. м, лютий 786 тис. куб. м, березень 673 тис. куб. м; ІІ квартал: 135 тис. куб. м: квітень 110 тис. куб. м, травень 12 тис. куб. м, червень 13 тис. куб. м; ІІІ квартал 30 тис. куб. м: липень 6 тис. куб. м, серпень 12 тис. куб. м, вересень 12 тис. куб. м; IV квартал 1418 тис. куб. м: жовтень 179 тис. куб. м, листопад 531 тис. куб. м, грудень 708 тис. куб. м.

Сторони неодноразово вносили зміни до п.5.2 договору №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р., внаслідок чого ціна за 1000 куб. м газу становила:

- з 01.02.2015р. 7416,84 грн. з ПДВ (додаткова угода №1 від 16.02.2015р.);

- з 01.03.2015р. 11333,64 грн. з ПДВ (додаткова угода №2 від 18.03.2015р.);

- з 01.04.2015р. 9600,24 грн. з ПДВ (додаткова угода №3 від 15.04.2015р.);

- з 01.05.2015р. 9122,88 грн. з ПДВ (додаткова угода №4 від 29.05.2015р.);

- з 01.06.2015р. 8865,84 грн. з ПДВ (додаткова угода №5 від 16.06.2015р.);

- з 01.07.2015р. 8874,60 грн. з ПДВ (додаткова угода №6 від 29.07.2015р.);

- з 01.10.2015р. 8905,32 грн. з ПДВ (додаткова угода №8 від 21.10.2015р.);

- з 01.11.2015р. 8745,74 грн. з ПДВ (додаткова угода №9 від 22.10.2015р.);

- з 01.12.2015р. 8751,10 грн. з ПДВ (додаткова угода №11 від 25.11.2015р.).

Відповідно до п.11 договору №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (в т.ч., на території підконтрольній українській владі) на загальну суму 24 521 458,48 грн., а саме:

- б/н від 31.03.2015р. у січні 2015 року на суму 4 802 354,26 грн.,

- б/н від 28.02.2015р. у лютому 2015 року на суму 3 665 862,18 грн.,

- б/н від 31.03.2015р. у березні 2015 року на суму 4 894 602,44 грн.,

- б/н від 30.04.2015р. у квітня 2015 року на суму 113 897,25 грн.,

- б/н від 31.05.2015р. у травні 2015 року на суму 109 200,86 грн.,

- б/н від 31.10.2015р. у жовтні 2015 року на суму 2 374 683,73 грн.,

- б/н від 30.11.2015р. у листопаді 2015 року на суму 3 614 965,83 грн.,

- б/н від 31.12.2015р. у грудні 2015 року на суму 4 945 891,93 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2015 року на суму 4 802 354,26 грн. 16.02.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.02.2015р., 15.02.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- за поставкою лютого 2015 року на суму 3 665 862,18 грн. 16.03.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.03.2015р., 15.03.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- за поставкою березня 2015 року на суму 4 894 602,44 грн. 14.04.2015р. включно;

- за поставкою квітня 2015 року на суму 113 897,25 грн. 14.05.2015р. включно;

- за поставкою травня 2015 року на суму 109 200,86 грн. 15.06.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (14.06.2015р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 374 683,73 грн. 16.11.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.11.2015р., 15.11.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України);

- за поставкою листопада 2015 року на суму 3 614 965,83 грн. 14.12.2015р. включно;

- за поставкою грудня 2015 року на суму 4 945 891,93 грн. 14.01.2016р. включно.

Як вказує позивач з посиланням на відомості, які містяться у довідці «Операції з 01.01.2015р. по 31.03.2018р.» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, остаточний розрахунок за поставками січня березня, жовтня грудня 2015 року було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених розділом 6 «Порядок та умови проведення розрахунків договору №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р. (зі змінами та доповненнями), а саме:

1) за поставкою січня 2015 року на суму 4 802 354,26 грн. 17.03.2015р.,

2) за поставкою лютого 2015 року на суму 3 665 862,18 грн. 01.04.2015р.,

3) за поставкою березня 2015 року на суму 4 894 602,44 грн. 27.04.2015р.,

4) за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 374 683,73 грн. 10.03.2016р.,

5) за поставкою листопада 2015 року на суму 3 614 965,83 грн. 31.10.2017р.,

6) за поставкою грудня 2015 року на суму 4 945 891,93 грн. 26.12.2017р.

За таких обставин, при прийнятті цього рішення суд виходить з того, що фактичне перерахування вартості природного газу на суму 24 298 360,37 грн. було здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 1 996 860,15 грн. пені за загальний період з 17.02.2015р. по 14.07.2016р. за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати природного газу, спожитого у січні березні, жовтні грудні 2015 року.

У доповненні до відзиву №11/1432 від 22.11.2018р. відповідач вказував на те, що нарахування неустойки за простроченими зобовязаннями покупця суперечить приписам п.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

З цього приводу господарський суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.1, ч.2 ст.2 вказаного Закону України метою останнього є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного. Встановити мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Вказаний нормативно-правовий акт набрав чинності 07.02.2015р.

Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування останнього до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола субєктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У п.п.5, 6 статуту Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998р. №747 встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку. Предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Згідно з п.2 ст.1 постанови №705 від 25.07.2012р. Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Законом України «Про енергозбереження» визначено, що «енергозбереження» - діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; «паливно-енергетичні ресурси» це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до п.1.5 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» енергоносії - це кам'яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам'яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф'яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства Публічне акціонерне товариство «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією в розумінні ст. 2 Законуст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої ст.13 названого Закону в зазначеній редакції).

Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача, є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Разом з тим, за змістом п.3.1 статуту відповідача, предметом діяльності Комунального підприємства «Покровськтепломережа» є, зокрема, виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, щодо забезпечення (постачання) теплової енергії, пари та гарячої води на платній основі підприємствам, установами, організаціям, приватним підприємцям та іншим субєктам підприємницької діяльності і населенню.

В той же час, відповідно до наявних копій ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» є виробником (а.с.80), здійснює транспортування (а.с.81) та постачання (а.с.82) теплової енергії. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м.Покровськ Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р.

Як вказувалось, за умовами п.1.2 газ, який постачався за вказаним правочином, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Тобто, Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» ради споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає інформацію про проведення АТО на території м.Покровськ Донецької області загальновідомою.

Відповідно до п.6 статуту Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», затвердженого постановою КМУ від 25.05.1998 №747 (в редакції постанови КМУ від 02.10.2013. №724), предметом діяльності компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату; організація виробництва та постачання теплової енергії.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015 розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р.

Виходячи з наведеного, вимоги про стягнення 1 996 860,15 грн. пені за загальний період з 17.02.2015р. по 14.07.2016р. за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати природного газу, спожитого у січні березні, жовтні грудні 2015 року є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 377 475,84 грн. за загальний період з 17.02.2015р. по 25.12.2017р., а саме:

- за поставкою січня 2015 року на суму 4 802 354,26 грн. (з урахуванням часткових оплат на загальну суму 949 740,43 грн.) за період з 17.02.2015р. по 16.03.2015р. 6046,58 грн.,

- за поставкою лютого 2015 року на суму 3 665 862,18 грн. (з урахуванням часткової оплати на суму 694 340,92 грн.) за період з 17.03.2015р. по 31.03.2015р. 2877,87 грн.,

- за поставкою березня 2015 року на суму 4 894 602,44 грн. (з урахуванням часткових оплат на загальну суму 1 308 070,57 грн.) за період з 15.04.2015р. по 26.04.2015р. 2151,28 грн.,

- за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 374 683,73 грн. (з урахуванням часткової оплати на загальну суму 107 488,05 грн.) за період з 17.11.2015р. по 09.03.2016р. 18 223,67 грн.,

- за поставкою листопада 2015 року на суму 3 614 965,83 грн. за період з 15.12.2015р. по 30.10.2017р. 65880,39 грн.,

- за поставкою грудня 2015 року на суму 4 945 891,93 грн. за період з 15.01.2016р. по 25.12.2017р. 282 296,05 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 1 496 577,13 грн, а саме:

- за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 374 683,73 грн. (з урахуванням часткової оплати на загальну суму 107 488,05 грн.) за період з 01.02.2015р. по 29.02.2016р. 32828,04 грн.,

- за поставкою листопада 2015 року на суму 3 614 965,83 грн. за період з 01.01.2016р. по 30.09.2017р. 223 778 грн.,

- за поставкою грудня 2015 року на суму 4 945 891,93 грн. за період з 01.02.2016р. по 30.11.2017р. 1 239 971,09 грн.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ч.1 ст.3 вказаного нормативно-правового акту).

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Слід зауважити, що ч.3 ст.7 вказаного вище Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанова від 06.06.2018 року у справі №925/770/17).

Як вказувалось судом, остаточний розрахунок за поставками січня березня, жовтня - грудня 2015 року було здійснено Комунальним підприємством «Покровськтепломережа» у наступні строки, а саме:

- за поставкою січня 2015 року на суму 4 802 354,26 грн. 17.03.2015р.,

- за поставкою лютого 2015 року на суму 3 665 862,18 грн. 01.04.2015р.,

- за поставкою березня 2015 року на суму 4 894 602,44 грн. 27.04.2015р.,

- за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 374 683,73 грн. 10.03.2016р.

- за поставкою листопада 2015 року на суму 3 614 965,83 грн. 31.10.2017р.,

- за поставкою грудня 2015 року на суму 4 945 891,93 грн. 26.12.2017р.

Відтак, приймаючи до уваги приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з огляду на те, що заборгованість за спожитий у січні березні, жовтні 2015 року енергоносій за договором №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р. була сплачена відповідачем до набрання чинності Законом України №1730-VIII від 03.11.2016р. (30.11.2016р.), господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за наведеними поставками, та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Водночас, з огляду на те, що станом на 30.11.2016р. Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» за спожитий у листопаді 2015 року природний газ перерахувало на користь продавця грошові кошти у загальній сумі 2 175 020,83 грн. (оплати за період з 10.03.2016р. по 15.06.2016р.), враховуючи, що заборгованість у сумі 1 439 945 грн. існувала у період з 15.12.2015р. по 30.11.2016р. та не була погашена на день набрання чинності Законом України №1730-VIII від 03.11.2016р., у звязку з чим на цю суму заборгованості, в силу приписів ст.625 Цивільного кодексу України, підлягають нарахуванню 3% річних за період з 15.12.2015р. по 30.11.2016р. у сумі 41 551,45 грн., інфляційні нарахування за період з січня 2016 року по листопад 2016 року у сумі 163 566,46 грн.

В той же час, приймаючи до уваги, що остаточний розрахунок за поставкою листопада відповідач здійснив власними коштами у період з 01.12.2016р. по 30.10.2017р. (довідка «Операції з 01.01.2015р. по 31.03.2018р.» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення проценти річних та інфляційні на залишкову суму заборгованості.

Разом з тим, з огляду на те, що за спожитий у грудні 2015 року природний газ за договором №1226/15-БО-6 від 15.12.2014р. Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» розрахувалось у період з 31.10.2017р. по 25.12.2017р., та, як слід, станом на дату набрання чинності Законом України №1730-VIII від 03.11.2016р. вказана заборгованість обліковувалась за відповідачем, позивач правомірно здійснив нарахування процентів річних та інфляційних.

Здійснивши перерахунок 3% річних, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку, що сума процентів річних за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті природного газу, який було поставлено у листопаді 2015 року (нараховані на залишкову суму заборгованості 1 439 945 грн. з урахуванням проведених оплат по 30.10.2017р. включно), грудні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 289 912,95 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат за поставкою листопада 2015 року (нараховані на залишкову суму заборгованості 1 439 945 грн. з урахуванням проведених оплат по 30.10.2017р. включно), грудня 2015 року, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р., індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011р. №386, інфляція це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених наказом Держстату України 01.07.2013 №190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014р. №371 та від 05.11.2015р. №315) (далі Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Законодавчо визначено, що звітним періодом встановлення індексу інфляції є місяць. Отже, найменший період визначенні індексу інфляції місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу.

Відтак, за розрахунком суду, інфляційна складова боргу за поставкою листопада 2015 року (нараховані на залишкову суму заборгованості 1 439 945 грн. з урахуванням проведених оплат по 30.10.2017р. включно), грудня 2015 року (в межах визначеного позивачем періоду) становила 1 242 619,12 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 1 406 185,58 грн. та 331 464,40 грн.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 58063,69 грн. підлягає розподілу пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Покровськтепломережа» про стягнення пені 1 996 860,15 грн. - відмовити, 3% річних 377 475,84 грн. задовольнити частково, а саме у сумі 159 786,45 грн., інфляційних втрат 1 496 577,13 грн. задовольнити частково, а саме у сумі 672 303,67 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Покровськтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3% річних - 159 786,45 грн., інфляційні втрати - 672 303,67 грн. та 12 481,35 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 21.01.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 24.01.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ).

Відповідач - Комунальне підприємство «Покровськтепломережа» (85301, Донецька область, м.Покровськ, вул.Захисників України, будинок 4А, ).

Суддя О.М. Сковородіна