СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа № 917/469/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від ВДВС:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_6 за довіреністю (адвокат) Не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава
на ухвалу господарського суду Полтавської області
від за скаргою на дії 27.11.2018р. (повний текст підписано 27.11.2018р.) Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго в особі Полтавської філії районних електромереж ПАТ Полтаваобленерго, м. Полтава Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області
у справі № 917/469/18 (суддя Киричук О.А.)
за позовом: до відповідача: Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго в особі Полтавської філії районних електромереж ПАТ Полтаваобленерго, м. Полтава Комунального підприємства Полтавської обласної ради Полтававодоканал, м. Полтава
простягнення 11 082 020,69 грн.

В С Т А Н ОВ И В:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.07.2018 (з урахуванням ухвали від 20.08.2018) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії районних електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" (далі Позивач) до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (далі Відповідач) задоволені частково; стягнуто з Відповідача на користь Позивача 6 954 883,73 грн. заборгованості за використану активну електричну енергію, 1 026 906,66 грн. пені за спожиту активну електроенергію та на передоплату, 549,92 грн. пені за спожиту реактивну електроенергію, 1 685 831,00 грн. інфляційних за активну електроенергію, 3 067,29 грн. інфляційних за перетоки реактивної електроенергії, 382 643,70 грн. - 3% проценти річних від простроченої суми за активну електроенергію, 681,83 грн. - три проценти річних за перетоки реактивної електроенергії, 114 068,68 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

20.08.2018 на виконання рішення господарським судом Полтавської області видано відповідний наказ.

17.10.2018 Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ВП №57431579 від 17.10.2018 відкрито виконавче провадження з виконання наказу №917/469/18 від 20.08.2018.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ВП №57431579 від 26.10.2018 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №917/469/18.

До господарського суду Полтавської області звернувся Позивач зі скаргою про визнання дій посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій №57431579 від 26.10.2018 неправомірними та про зобовязання наведених осіб поновити вчинення виконавчих дій по стягненню коштів з Відповідача у даній справі.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.11.2018 по справі № 917/469/18 у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що в даному випадку виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню на підставі приписів п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження, у звязку з чим дії державного виконавця стосовно зупинення виконавчого провадження відповідали Закону.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу господарського суду скасувати та задовольнити скаргу на дій посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Зокрема, скаржник вважав, що судом першої інстанції невірно застосовано ч. 4 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження, оскільки, на думку апелянта, дана норма є деталізуючою та виключає можливість застосування п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження. Також, рішенням у даній справі було стягнуто заборгованість за період 2016-2018рр., що не підпадає під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", у звязку з чим постанова про зупинення виконавчого провадження є неправомірною.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 29.01.2019року, проведеному в режимі відеоконференції, представник Позивача надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник Відповідача просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, зазначив, що дії за виконавчим провадженням були законно зупинені державним виконавцем, оскільки Відповідач включений до реєстру, що є достатньою підставою для зупинення виконавчих дій.

Представник Відділу примусового виконання рішень у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав відзив за змістом якого просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, зазначаючи, що ч. 4 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не відміняє застосування п. 10 ч.1 ст. 34 наведеного Закону, а лише конкретизує умови зупинення виконавчого провадження за спожитий газ. За таких обставин, вважав, що оскільки заборгованість у даній справі виникла внаслідок постачання електричної енергії, а не природного газу, то ч. 4 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягає застосуванню.

Колегія приходить до висновку про можливість закінчення розгляду справи у відсутності представника органу виконання рішення, який не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги. Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Питання, що пов'язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідно до ч. 6 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі Закон №1730). У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з цих підстав не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції, Відповідач станом на 20.08.2018 включений до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону №1730.

Таким чином, саме пунктом 10 частини 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" чітко передбачено підставу зупинення виконавчого провадження в залежності від включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України №1730, а також у разі наявності відповідних стягувачів, до складу яких входить заявник апеляційної скарги в даній справі.

Інших критеріїв до застосування наслідків ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" нормами цього Закону не вимагається, отже дії державного виконавця є достатньо обґрунтованими.

Дійсно, частиною ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини 1 цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Проте, зазначена норма стосується обмежень в частині визначення періоду виникнення заборгованості тільки у разі стягнення її за спожитий природний газ для виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання гарячої води, тоді як в спірних відносинах предметом стягнення була заборгованість за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води.

За таких підстав, правила ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" на спірні відносини між сторонами в справі не розповсюджуються.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що частина 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є деталізуючою нормою, яка взагалі виключає можливість застосування пункту 10 частини 1 статті 34 цього Закону спростовуються аналізом зазначених норм Закону.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що ухвала господарського суду Полтавської області від 27.11.2018 у справі № 917/469/18 ґрунтується на дотриманні норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго, м. Полтава на ухвалу господарського суду Полтавської області від 27.11.2018р. у справі № 917/469/18 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду господарського суду Полтавської області від 27.11.2018р. у справі № 917/469/18 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство Полтаваобленерго, м. Полтава.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 31.01.2019

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя В.І. Пушай