РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.01.2019Справа № 910/15766/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ременергокомплект»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 209 027,79 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ременергокомплект» (надалі - ТОВ «НВП «Ременергокомплект») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - ПАТ «Київенерго») про стягнення 209 027,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ПАТ «Київенерго» грошового зобов'язання за надані на підставі договору про надання послуг №66/ТЕЦ6-27-18 від 10.05.2018 послуги, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 188 647,97 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 16 730,15 грн., 3% річних у розмірі 1 411,00 грн. та інфляційних у розмірі 2 238,67 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала суду вручена відповідачу 05.12.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №864.

17.12.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання, в якому заявник просить визнати причини неподання відзиву на позовну заяву поважними, продовжити строк для надання відзиву на позовну заяву та відкласти розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч.ч. 1, 2 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2018 встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, яку відповідач отримав 05.12.2018.

Враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, відповідачу був наданий розумний та достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Необхідність продовження строку для подання відзиву обґрунтовано тривалою передачею майна комунальної власності та зміною місцезнаходження структурних підрозділів ПАТ «Київенерго», в той час як жодного доказу в підтвердження вказаних обставин, відповідачем не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про продовження встановленого судом строку.

Разом з тим, згідно із ч. 5 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов'язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Отже, відповідач не був позбавлений права на подання відзиву у даній справі, проте таким правом не скористався, відзив на позовну заяву не подав.

28.01.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення, в який заявник підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи без участі його представника.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

10.05.2018 між ПАТ «Київенерго» (замовник) та ТОВ «НВП «Ременергокомплект» (виконавець) був укладений договір про надання послуг №66/ТЕЦ6-27-18 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати на свій ризик та своїми силами послуги, зазначені в п. 1.2 договору, а замовник - прийняти і оплатити за надані послуги.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом:

- попередньої оплати у розмірі 30% від вартості матеріальних ресурсів, визначених у Додатку 2, яка здійснюється на підставі рахунка-фактури на оплату, наданого виконавцем, та після попереднього погодження їх вартості із замовником. Загальна сума попередньої оплати на придбання матеріальних ресурсів становить 245 696,66 грн., крім того ПДВ 20% - 49 139,33 грн., що разом з ПДВ становить 294 835,99 грн.;

- остаточного розрахунку за фактом надання послуг на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг з відтермінуванням платежу 30 календарних днів з моменту підписання сторонами відповідних актів, з врахуванням суми фактично отриманого авансу.

Пунктом 5.22 Договору передбачено, що здавання - приймання послуг здійснюється відповідно до чинних норм і правил та оформлюється актами наданих послуг.

На виконання умов Договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 188 647,97 грн., що підтверджується актом №1 приймання наданих послуг за червень 2018 року від 27.06.2018.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, грошового зобов'язання з оплати наданих згідно Договору послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 188 647,97 грн.

Укладений між сторонами Договір є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України та Глави 33 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Матеріалами справи підтверджується (акт №1 приймання наданих послуг за червень 2018 року від 27.06.2018) надання позивачем відповідачу послуг згідно Договору на загальну суму 188 647,97 грн.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.1 Договору заборгованість відповідача за надані позивачем послуги становить 188 647,97 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 188 647,97 грн. за надані згідно Договору послуги. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «НВП «Ременергокомплект» про стягнення з ПАТ «Київенерго» заборгованості у розмірі 188 647,97 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 16 730,15 грн., 3% річних у розмірі 1 411,00 грн. та інфляційних у розмірі 2 238,67 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 30.07.2018 по 29.10.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 та п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та сторонами не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За таких обставин, чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання зобов'язань, що виникли між сторонами, шляхом позадоговірного встановлення пені, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

Таким чином, підстави для стягнення пені відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 411,00 грн. та інфляційні у розмірі 2 238,67 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 188 647,97 грн., 3% річних у розмірі 3 549,04 грн. інфляційних у розмірі 2 238,67 грн. В іншій частині позовних вимог (пеня у розмірі 16 730, 15 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ременергокомплект» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, будинок 31; ідентифікаційний код 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ременергокомплект» (61128, Харківська обл., м. Харків, пр. Ландау Льва, будинок 151; ідентифікаційний код 24479421) заборгованість у розмірі 188 647 (сто вісімдесят вісім тисяч шістсот сорок сім) грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 1 411 (одна тисяча чотириста одинадцять) грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 2 238 (дві тисячі двісті тридцять вісім) грн. 67 коп. та судовий збір у розмірі 2 884 (дві тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 47 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий