ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Справа № 902/474/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. , суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання - Соколовській О.В.

За участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - адвокат ОСОБА_1 (представник за ордером В.Н. №054376 від 17.01.2019р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.2018 р. та ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.09.2018 р. (протокольна) по справі №902/474/18 (суддя Матвійчук В.В., повний текст рішення складено 11.10.2018 р.)

за позовом Приватного підприємства "Вінагропром МС"

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна"

про стягнення 239 638,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 06.09.2018 р. відмовлено відповідачу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №902/474/18.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.10.2018 р. по справі №902/474/18 позов Приватного підприємства "Вінагропром МС" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про стягнення 239 638,39 грн. - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Україна на користь Приватного підприємства Вінагропром МС 199 044 грн 98 коп. інфляційних втрат; 40 593 грн 41 коп. трьох відсотків річних; 3 594 грн 58 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з рішенням та ухвалою місцевого суду, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить повністю скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.18р. по справі № 902/474/18 та ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.09.2018 р. (протокольна) по справі №902/474/18 про відмову у зупиненні провадження у господарській справі №902/474/18. Просить направити господарську справу №902/474/18 для продовження її розгляду до суду першої інстанції. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі, пов'язаних із розглядом цієї апеляційної скарги.

В обгрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що у відзиві на позов від 20.08.2018р. Відповідач проти позову заперечив та просив суд першої інстанції зупинити провадження у даній господарській справі до завершення розгляду та набрання законної сили судовим рішенням в кримінальній справі №133/712/18.

Необхідність зупинення провадження у господарській справі №902/474/18 Відповідач мотивував тим, що у березні 2018 року Слідчим управлінням ГУ Національної поліції у Вінницькій області завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000830 від 20.09.2016 р., за заявою ТОВ "УКРАЇНА", по факту вчинення посадовими особами ПП ВІНАГРОПРОМ МС кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.І ст.205, ч.4 ст.358 КК України.

ТОВ "УКРАЇНА" було визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0000830 від 20.09.2016р., у звязку з чим ТОВ УКРАЇНА подало цивільний позов, в якому просить суд визнати ОСОБА_3 та ПП Вінагропром MC солідарними боржниками на суму 1 201 500 грн.

На даний час вищезазначене кримінальне провадження перебуває у провадженні Вінницького міського суду. Згідно Ухвали Вінницького міського суду від 15.06.18р. у кримінальній справі №133/712/18, Обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 призначено до судового розгляду.

При цьому, не отримавши доступу до арештованих грошових коштів та не чекаючи завершення судового розгляду кримінальної справи №133/712/18 Вінницьким міським судом, посадові особи (представники) ПП Вінагропром MC подали новий позов до ТОВ УКРАЇНА про нарахування та стягнення інфляційних втрат і 3% річних на суму, щодо якої ведеться слідство та у злочинному заволодінні якою обвинувачується керівник і засновник ПП Вінагропром MC ОСОБА_3

Відповідач просив суд першої інстанції врахувати, що розгляд та ухвалення рішення у господарській справі №902/474/18, до завершення розгляду та набрання законної сили судовим рішенням в кримінальній справі №133/712/18, буде передчасним, необєктивним та неповним, призведе до неправильного вирішення господарської справи та необгрунтованого збагачення Позивача за рахунок Відповідача, однак суд першої інстанції відмовивши в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не врахував обєктивну неможливість розгляду даної господарської справи до вирішення кримінальної справи №133/712/18 та не виконав вимоги п.5) ч.І ст.227 ГПК України, в наслідок чого, ухвалив рішення з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають істотне значення для даної справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до передчасного і неправильного її вирішення.

Апелянт вважає, що протокольна ухвала Господарського суду Вінницької області від 06.10.2018р. про відмову у зупиненні провадження у господарській справі №902/474/18, а також рішення від 08.10.2018р. по справі "902/474/18 суперечать принципам та завданням господарського судочинства, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 р. по справі №902/474/18 поновлено ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.2018 р. по справі №902/474/18, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.2018р. та ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.09.2018 р. (протокольна) по справі №902/474/18, розгляд апеляційної скарги призначеноити на 11 січня 2019 р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.01.2019 р. у справі №902/474/18, виправлено описку допущену в п. 3 резолютивної частини ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 р. у справі №902/474/18, що стосується дати призначення розгляду апеляційної скарги. Розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду на 17 січня 2019 р.

05.12.2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апедяційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

28.12.2018 р. на адресу суду від Приватного підприємства "Вінагропром МС" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеконференції, в якому відповідач просить забезпечити проведення судового засідання в режимі відеконференції з дорученням її проведення господарському суду Вінницької області (21018, м. Вінниця, Пирогова, 29).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.01.2019 р. у справі №902/474/18, клопотання Приватного підприємства "Вінагропром МС" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/474/18 задоволено, доручено господарському суду Вінницької області забезпечити проведення відеоконференції 17.01.2019 р. об 11:30 год.

11.01.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання.

Розглянувши клопотання про відкладення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні, тощо).

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

За приписами ч.ч.1-3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

А тому, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату задоволенню не підлягає.

В судове засідання 17.01.2019 року з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 17.01.2019 року представник апелянта підтримав вимоги і доводи викладені у апеляційній скарзі.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, приватне підприємство "Вінагропром МС" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" 239 638,39 грн.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 13.08.2018 року відкрито провадження у справі №902/474/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.08.2018 року.

В судовому засіданні 27.08.2018 року оголошено перерву до 06.09.2018 року (протокольна ухвала від 27.08.2018 року).

При розгляді справи 06.09.2018 року, за клопотанням представників сторін, закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 06.09.2018.

03.09.2018 до суду від Позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої останній просить стягнути з Відповідача 239 638,39грн., з яких: інфляційні втрати - 199 044,98грн, 3% річних - 40 593,41грн, яка розцінена судом як заява про збільшення про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та зменшення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та прийнята до розгляду.

В судовому засіданні 06.09.2018 року судом оголошено перерву до 03.10.2018 року.

Протокольною ухвалою від 03.10.2018 оголошено перерву до 08.10.2018 року.

Судом першої інстанції встановлено, що в обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа №902/743/16 за позовом Приватного підприємства "Вінагропром МС" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" про стягнення боргу в сумі 1 201 500,00 грн. Рішенням суду від 20.12.2016 року позовні вимоги ПП "Вірагропром" задоволено повністю та стягнуто з ТОВ "Україна" 1 201 500,00 грн.

На виконання рішення суду 06.01.2017 видано наказ, який Відповідачем виконано в примусовому порядку лише 24.05.2018 року, що є підставою для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві від 20.08.2018 року заперечив проти позову. Наголошував на тому, що обставини, якими Позивач обґрунтовує позовні вимоги, не відповідають дійсності, оскільки по факту вчинення посадовими особами Позивача кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 358 КК України відкрито кримінальне провадження де встановлено, що внаслідок незаконних дій посадових осіб та представників Позивача, за результатами розгляду справи №902/743/16 року, Господарським судом Вінницької області стягнуто з Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі 1 201 500,00 грн.

Зазначив, що на даний час вищевказане кримінальне провадження перебуває у провадженні Вінницького міського суду, та призначено до судового розгляду.

З огляду на наведені обставини Відповідач вважав, що існує об'єктивна неможливість розгляду справи №902/474/18 до вирішення справи №133/712/18, що розглядається в порядку кримінального судочинства, та просить зупинити провадження у справі №902/474/18 до вирішення та набрання законної сили рішенням суду у кримінальній справі №133/712/18.

Протокольною ухвалою від 06.09.2018 судом першої інстанції відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання з огляду на те, що дана справа є похідною від справи №902/743/16, якою вирішено спір між сторонами щодо поставки товару, і не є пов'язаною з кримінальною справою.

Розглянувши позовні вимоги, господарський суд Вінницької області дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа №902/743/16 за позовом Приватного підприємства "Вінагропром МС" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" про стягнення 1 201 500,00 грн. заборгованості за поставлений товар.

Рішенням суду в даній справі від 20.12.2016 позовні вимоги Приватного підприємства "Вінагропром МС" задоволено повністю. Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" на користь Приватного підприємства "Вінагропром МС" 1 201 500,00 грн. заборгованості та 18 022,50 грн. витрат зі сплати судового збору. На виконання рішення суду 06.01.2017 року видано наказ №902/743/16 від 06.01.2017 року.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 24.05.2018 про закінчення виконавчого провадження ВП №54074319 встановлено наступне: виконавчий документ виконано фактично в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №2767 від 26.06.2017, №1339 від 14.07.2017, №1362 від 18.07.2017, №417 від 14.02.2018, №550 від 05.03.2018, №1148 від 22.05.2018.

З вище наведеного вбачається, що наказ №902/743/16 від 06.01.2017 року Відповідачем виконано в примусовому порядку лише 24.05.2018 року.

Відповідно до частини 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25.07.2002, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22.11.2007 встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.12.2016 у справі №902/743/16 обставини мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони, у зв'язку з чим факт постачання Позивачем Відповідачу товару не потребує повторного доведення, а також не потребує повторного доведення факт допущення Відповідачем прострочення виконання грошового зобов'язання за даним рішенням.

Зважаючи на те, що погашення заборгованості відповідача по оплаті отриманого товару, відбулось лише 24.05.2018 року при виконанні рішення Господарського суду Вінницької області від 20.12.2016 року по справі № 902/743/16, колегія суддів дійшла висновку, що Позивачем правомірно було донараховано три відсотки річних за період з 06.01.2017 по 01.05.2018 у розмірі 40 593,41 грн. та інфляційні втрати за період з 06.01.2017 по 01.05.2018 у розмірі 199 044,98 грн.

Перевіривши розрахунки трьох відсотків річних та втрат від інфляції, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат є правомірними та відповідають чинному законодавству.

А тому, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Приватного підприємства "Вінагропром МС" по справі №902/474/18.

Щодо апеляційної скарги в частині вимог про скасування протокольної ухвали господарського суду Вінницької області від 06.09.2018 року про відмову в зупиненні провадження у справі №902/474/18, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадку і порядку, передбачених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Згідно ч.2 ст.254 ГПК України, ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Отже оскарженню підлягають лише ті ухвали суду першої інстанції, можливість оскарження яких прямо визначена Господарським процесуальним кодексом України.

В п. 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 року „Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, якщо апеляційну скаргу подано: особою, яка не має права її подавати, або на процесуальний документ, який не ухвалювався та відсутній у справі, то відповідні обставини виключають перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом. Якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, місцевий господарський суд згідно з частиною другою статті 106 ГПК повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню. Якщо ж місцевий господарський суд помилково не повернув апеляційну скаргу та направив її до апеляційного господарського суду, то останній відмовляє в прийнятті такої скарги з посиланням на статтю 91 та частину другу статті 106 ГПК.

У разі помилкового порушення апеляційного провадження в зазначених випадках суд апеляційної інстанції припиняє таке провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання на статтю 91 та частину другу статті 106 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) кореспондуються з нормами статей 254, 255 з урахуванням п.1 ч.1 ст. 261 ГПК України (в редакції з 15.12.2017). А пункт 1 частини 1 статті 80 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 р.) кореспондується з нормами пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України (в редакції з 15.12.2017р.).

Отже у таких випадках апеляційний господарський суд повинен або відмовити у прийнятті апеляційної скарги або закрити апеляційне провадження у випадку його помилкового відкриття і винести з цього приводу відповідну ухвалу.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.09.2018 р. про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" про зупинення провадження у господарській справі №902/474/17.

Дослідивши матеріали справи №902/474/18, колегією суддів встановлено, що у матеріалах даної справи відсутній такий процесуальний документ, як ухвала господарського суду Вінницької області від 06.09.2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" про зупинення провадження у господарській справі № 902/474/18. Дану ухвалу також не зазначено у внутрішньому описі документів справи № 902/474/18. Результат розгляду клопотання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" про зупинення провадження у господарській справі №902/474/18 відображений тільки в протоколі судового засідання від 06.09.2018 р. по справі №902/474/18, в якому зазначено: "17:10:10 Суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі"(а.с. 64 - 66).

Таким чином, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" просить скасувати в апеляційному порядку ухвалу, яка у справі № 902/474/18 господарським судом Вінницької області не оформлялася окремим документом. При цьому, положення вищенаведених норм чинного господарського процесуального законодавства передбачають, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені тільки судові рішення, які оформлені місцевим господарським судом окремим документом.

Поряд з цим колегією суддів враховуються висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, згідно яких ухвали суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, постановлені як окремий процесуальний документ, також не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду відповідно до положень ст. 255 ГПК України (справи №№ 915/514/18, 915/506/18, 912/1398/18).

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.09.2018 р. по справі №902/474/18 (протокольна ухвала) підлягає закриттю, як помилково відкрите, на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України та ст. 264 ГПК України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням обставин справи, а тому не вбачає правових підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 231, 234, 255, 264, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.09.2018 р. по справі №902/474/18 закрити.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.2018 р. по справі №902/474/18 залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.2018 р. по справі №902/474/18 залишити без змін.

4. Справу №902/474/18 повернути до господарського суду Вінницької області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "24" січня 2019 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.