ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3158/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Мартиненко Андрія Миколайовича, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані", м. Київ
про визнання недійсним повідомлення про дострокове розірвання договору оренди
за участю представників:

позивача - Калугін О.Ю.

відповідача - Харченко К.С.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа № 922/3158/18 за позовом Фізичної особи - підприємця Мартиненко Андрія Миколайовича, з урахуванням заяви про зміну предмету позову вх.№ 34295 від 10.12.2018, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" про визнання недійсним повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" від 25.10.2018 № 02/25-10 про дострокове розірвання договору оренди від 01.12.2016 № Е-1-1/Х-1.

В обґрунтування позову позивач вказує, що повідомлення відповідача № 02/25-10 від 25.10.2018 про дострокове розірвання договору оренди від 01.12.2016 року № Е-1-1/Х-1 ґрунтується на вигаданих та не підтверджених обставинах, у зв'язку з чим порушуються права позивача як орендаря за договором, у т.ч. право використовувати приміщення та обладнання в своїй господарській діяльності до закінчення строку дії оренди, тобто по 03.12.2019.

Ухвалою суду від 22.11.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№ 34324 від 10.12.2018), в якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач 17.12.2018 за вх.№ 34972 надав відповідь на відзив, яка судом долучена до матеріалів справи.

17.12.2018 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

08.01.2019 судом була постановлена ухвала про відкладення розгляду справи по суті на 22.01.2019 о 12:30.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Мартиненко Андрієм Миколайовичем (орендар) був укладений договір оренди № Е-1-1/Х-1 (надалі - договір).

Згідно з пунктом 2.1. договору, орендодавець зобов'язується передати в оренду приміщення, яке знаходиться в Торговому центрі, а орендар зобов'язується прийняти, оплатити оренду і повернути приміщення орендодавцю на умовах, визначених цим договором.

Пунктами 1.1., 3.1., 3.3. договору передбачено, що під приміщенням розуміється нежитлове приміщення загальною площею 841,4 кв.м., частина Торговельного центру, яке знаходиться на першому поверсі Торгового центру, - секція № Е-1-1; Торговий центр - будівля торгово-розважального центру «Караван Меgastorе», розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7.

Відповідно до пунктів 8.3., 8.4. договору датою початку є 09.12.2016 року. Строк оренди становить 1090 (одна тисяча дев'яносто) календарних днів та починає обчислюватися з дати підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення.

Акт прийому-передачі приміщення за договором був підписаний сторонами 09.12.2016.

Згідно позову позивач вказує, що 02.11.2018 у відділенні поштового зв'язку він отримав повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" № 02/25-10 від 25.10.2018 про дострокове розірвання договору оренди від 01.12.2016 року № Е-1-1/Х-1, у зв'язку з порушенням орендарем своїх зобов'язань щодо страхування, та враховуючи, що орендодавець розцінює ставлення орендаря до орендодавця як неприйнятне, що завдає шкоди репутації Торговельного центру, Товариство на підставі пункту 41.3 та пунктів 41.3.6, 41.3.8 договору № Е-1-1/Х-1 повідомляє про розірвання договору на 31 календарний день з моменту відправлення цього повідомлення. При цьому, позивач вважає дострокове розірвання Товариством договору № Е-Г1/Х-1 в односторонньому порядку, викладене у формі повідомлення Товариства № 02/25-10 від 25.10.2018 про дострокове розірвання договору № Е-1-1/Х-1, недійсним виходячи з наступного.

- жодне з перелічених в підпунктах 41.3.6. та 41.3.8. пункту 41.3. договору № Е-1-1/Х-1 порушень статтями 782 та 783 ЦК України не передбачені, а відтак, ці порушення не можуть слугувати правовою підставою для розірвання договору № Е-1-1/Х-1 в односторонньому порядку за вимогою орендодавця;

- в повідомленні Товариства № 02/25-10 від 25.10.2018 про дострокове розірвання договору оренди від 01.12.2016 № Е-1-1/Х-1 відсутнє посилання та обставини та/або докази, якими підтверджується вчинення орендарем істотних порушень, передбачених підпунктами 41.3.6. та 41.3.8. пункту 41.3. договору № Е-1-1/Х-1.

Також, позивач вказує, що керуючись пунктами 43.1. та 43.2. договору № Е-1-1/Х-1 в порядку досудового вирішення спору він звернувся до відповідача з листом, в якому просив розгорнуто навести докази наявності обставин, передбачених підпунктами 41.3.6. та 41.3.8. пункту 41.3. договору № Е-1-1/Х-1 та долучити засвідчені належним чином докази на їх підтвердження. Вказаний лист відповідач отримав 09.11.2018 року. У відповідь на електронну пошту позивача 16.11.2018 надійшли проекти додаткової угоди від 15.11.2018 до договору оренди № Е-1-1/Х-1 від 01.12.2018, акт повернення приміщення від 25.11.2018, згідно з якими пропонувалося викласти в новій редакції пункти 8.4. та 42.1. договору. Нова редакція вказаних пунктів договору № Е-1-1/Х-1 передбачала, що строк оренди закінчується 25.11.2018, а повернення приміщення та обладнання має бути здійснено орендодавцем протягом 4 (чотирьох) днів після закінчення строку оренди.

Згідно п. 5.1. договору, до дати надання доступу до приміщення або до дати початку, якщо опоряджувальні роботи орендарем не проводяться, орендар зобов'язаний укласти договори страхування від ризиків настання випадків, вказаних в п. 5.2. договору, передати їх орендодавцеві в порядку передбаченому п. 5.4. цього договору та безперервно впродовж всього строку оренди підтримувати дію вищеназваних договорі страхування за свій рахунок. Договори страхування, передбачені цим договором, повинні бути укладені із страховою компанією, погодженою сторонами у додатку Є до цього договору.

У відповідності до умов договору, страхування повинно покривати та передбачати щонайменше відсутність умов притягнення орендодавця до відповідальності у порядку застосування права регресу (п.5.3.3. договору).

З матеріалів справи вбачається, що орендар уклав договір страхування 18.07.2018 - договір добровільного страхування загальноцивільної відповідальності перед третіми особами, а також відповідальності перед орендодавцем № 264вто8х від 18.07.2018.

Згідно відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що такий договір страхування орендар уклав лише 18.07.2018. До дати початку (09 грудня 2016 року) орендар не уклав договори страхування від усіх ризиків та не підтримав їх безперервність (договорів страхування) впродовж всього строку оренди. Крім того, орендар не передбачив в укладеному договорі страхування від 18 липня 2018 року положення, які б виключали можливість притягнення орендодавця до відповідальності у порядку застосування права регресу, чим порушив свої зобов'язання щодо страхування. Зазначені обставини на розсуд орендодавця є демонстрацією невідповідного/неприйнятного орендарем ставлення до орендодавця, яке завдає шкоди репутації Торговельного центру.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно п. 41.1. договору цей договір може бути розірваний або припинений відповідно до договору або відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається із змісту пункту 41.3. договору, сторони визначили і погодили право орендодавця на одностороннє припинення цього договору, письмово попередивши про це орендаря не менш ніж за 30 (тридцять) календарних днів, у разі вчинення орендарем істотного порушення цього договору. В такому випадку, договір вважається розірваним на 31 (тридцять перший) календарний день від дня відправки орендодавцем повідомлення про дострокове розірвання цього договору. В цілях цього договору істотним порушенням орендарем своїх зобов'язань за цим договором, яке надає орендодавцю право відмови від зобов'язань за цим договором, буде наявність будь-якої з наступних обставин, зокрема:

п. 41.3.6. договору - орендар не виконує своїх зобов'язань щодо страхування;

п. 41.3.8. договору - орендар, на власний розсуд орендодавця, демонструє невідповідне або неприйнятне ставлення до орендодавця або до інших орендарів Торговельного центру, яке завдає шкоди репутації Торговельного центру.

Отже, за взаємним волевиявленням сторони у названому пункті договору визначили певний порядок припинення договору, а саме, на підставі повідомлення орендодавця.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази визнання договору оренди № Е-1-1/Х-1 недійсним в цілому та й в частині п. 41.3. договору.

Таким чином, умова договору щодо його припинення шляхом надіслання повідомлення про дострокове розірвання не суперечить діючому законодавству.

З огляду на вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" від 25.10.2018 № 02/25-10 про дострокове розірвання договору оренди від 01.12.2016 № Е-1-1/Х-1.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджуються матеріалами справи, а обраний спосіб захисту визначених позивачем прав не відповідає фактичним обставинам, у зв'язку з чим в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець Мартиненко Андрій Миколайович (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (юридична адреса: 04074, м. Київ, вул. Лугова, 12; адреса для листування: 61168, м. Харків, вул. Героїв Праці, 7; ідентифікаційний код 32759456).

Повне рішення складено 01.02.2019 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/3158/18