РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.01.2019Справа № 910/15688/18
Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна інвестиційна компанія «Новобуд»

про стягнення 60 114,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» (надалі - ТОВ «Авіабудсервіс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна інвестиційна компанія «Новобуд» (надалі - ТОВ «БІК «Новобуд») про стягнення 60 114,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №БМ-1 від 01.11.2017 позивач здійснив поставку товару, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 46 895,70 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 9 929,50 грн., 3% річних у розмірі 854,00 грн. та інфляційних у розмірі 2 435,28 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала суду від 27.11.2018 отримана представником відповідача 30.11.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №693.

17.12.2018 представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що ним повністю було погашену суму основної заборгованості за договором №БМ-1 від 01.11.2017.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

01.11.2017 між ТОВ «Авіабудсервіс» (постачальник) та ТОВ «БІК «Новобуд» (покупець) був укладений договір №БМ-1 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого протягом дії цього договору постачальник зобов'язується поставляти, покупець отримувати та оплачувати будівельні матеріали (продукція), відповідно до замовлення покупця та наведена у рахунках-фактурах до даного договору.

Згідно з п. 2.1 Договору загальна вартість продукції та порядок оплати за цим договором визначаються в рахунках-фактурах та специфікаціях, що додаються до цього договору та є його невід'ємними частинами.

За змістом п. 2.2 Договору розрахунки за фактично поставлений товар за цим договором покупець здійснює протягом 10 банківських днів з дати поставки товару на підставі підписаних сторонами видаткових накладних.

На виконання умов Договору позивачем у період з 26.01.2018 по 08.06.2018 було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 71 202,68 грн., що підтверджується видатковими накладними №183 від 26.01.2018, №305 від 07.02.2018, №307 від 07.02.2018, №376 від 16.02.2018, №1070 від 27.04.2018, №1115 від 03.05.2018, №1168 від 07.05.2018, №1390 від 25.05.2018 та №1585 від 08.06.2018.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару на суму 46 895,70 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні №183 від 26.01.2018, №305 від 07.02.2018, №307 від 07.02.2018, №376 від 16.02.2018, №1070 від 27.04.2018, №1115 від 03.05.2018, №1168 від 07.05.2018, №1390 від 25.05.2018 та №1585 від 08.06.2018) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 71 202,68 грн., а також часткова його оплата відповідачем.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 2.2 Договору розрахунки за фактично поставлений товар за цим договором покупець здійснює протягом 10 банківських днів з дати поставки товару на підставі підписаних сторонами видаткових накладних.

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.2 Договору, а також часткову оплату суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача становить 46 895,70 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 46 895,70 грн. на підставі Договору за поставлений товар.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Із платіжного доручення №1152 від 06.12.2018 вбачається, що відповідачем було повністю сплачено суму основної заборгованості у розмірі 46 895,70 грн. на користь позивача.

Таким чином, відповідач повністю оплатив суму основного боргу після відкриття провадження у даній справі. Вказані обставини зумовлюють необхідність саме закриття провадження у справі, а не відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки відмова у задоволенні позову може мати місце лише у випадку, якщо заборгованість була погашена боржником до звернення кредитора із відповідним позовом до суду, тобто фактично не існувала на момент такого звернення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору та необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення з відповідача суми основного боргу.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 9 929,50 грн., 3% річних у розмірі 854,00 грн. та інфляційних у розмірі 2 435,28 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у період з 12.02.2018 по 21.1.2018.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.9 Договору визначено, що у разі неоплати чи неповної оплати поставленої продукції покупцем протягом строку, вказаного в п. 2.2, покупець сплачує пеню в сумі подвійної ставки НБУ від суми товару за кожен день прострочення.

Позивачем розрахована до стягнення з відповідача пеня за період з 12.02.2018 по 21.1.2018, проте суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В той же час, дані приписи не були враховані позивачем під час нарахування пені за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого товару за видатковими накладними №183 від 26.01.2017, №305 від 07.02.2018, №307 від 07.02.2018, №376 від 16.02.2018, №1070 від 24.04.2018 та №1115 від 03.05.2018.

Здійснивши власний перерахунок з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України суд вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 7 989,55 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 854,00 грн. та інфляційних у розмірі 2 435,28 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 7 989,55 грн., 3% річних у розмірі 854,00 грн. та інфляційних у розмірі 2 435,28 грн.

В іншій частині (пеня у розмірі 1 939,95 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав, а провадження у справі щодо стягнення суми основної заборгованості підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, судовий збір, сплачений позивачем за позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини, а погашення суми основної заборгованості відбулося після звернення позивача із даним позовом до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 46 895 (сорок шість тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 70 коп. закрити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна інвестиційна компанія «Новобуд» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літера «Б»; ідентифікаційний код 37855348) на Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіабудсервіс» (03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 8; ідентифікаційний код 32485297) пеню у розмірі 7 989 (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 55 коп., 3% річних у розмірі 854 (вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 2 435 (дві тисячі чотириста тридцять п'ять) грн. 28 коп. та судовий збір у розмірі 1 705 (одна тисяча сімсот п'ять) грн. 14 коп. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий