РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2019 року справа № 927/849/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарк Логістик Україна", вул. Леха Качинського, 4, м. Житомир, 10014

до Фізичної особи-підприємця Шатного Сергія Миколайовича, АДРЕСА_2

про стягнення 6400 грн 00 коп.

Без виклику сторін

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Спарк Логістік Україна" подано позов до фізичної особи-підприємця Шатного Сергія Миколайовича про стягнення штрафу у сумі 6400 грн. 00 коп. внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору про надання транспортно-експедиторських послуг №233 від 24.06.2017 та договору-заявки на перевезення вантажів від 19.06.2018.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2018 відкрите спрощене позовне провадження у справі № 927/849/18 без повідомлення учасників справи.

Вказаною ухвалою відповідача повідомлено про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №435 - позивачу, № 427 - відповідачу.

14.12.2018 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с.40), у якому відповідач щодо позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що вчасно та відповідно до умов заявки виконав перевезення, що підтверджується відбитками печатки одержувача вантажу - SIA Kreiss Cargo на міжнародній товарно-транспортній накладній (СМR) № 528670 від 21.06.2018. Автомобіль НОМЕР_2/НОМЕР_3 прибув у пункт розмитнення м.Рига 26.06.2018 о 4 год. 56 хв. Протягом дня автомобіль не розмитнили, тому що брокер переплутав автомобіль відповідача з іншим номерним знаком(НОМЕР_4), про що свідчить аудіозапис телефонної розмови з менеджером, який доданий на usb-накопичувачу до відзиву. Вищевикладене, на думку відповідача, підтверджено у роздруківці телефонних розмов водія - ОСОБА_2, за номером, який указаним у договорі-заявці від 19.06.2018. Відповідач зазначає, що своєї вини у даній ситуації не вбачає, вивантаження відбулося б вчасно, якби брокер розмитнив автомобіль 26.06.2018.

Позивач відповіді на відзив у встановлений судом строк не надав.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч.8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

24.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спарк Логістикс Україна» (експедитор) та фізичною особою-підприємцем Шатним Сергієм Миколайовичем (перевізник) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №233 (далі - договір) (а.с. 9-13), відповідно до умов якого експедитор доручає заявками, а перевізник приймає і організовує за винагороду в інтересах експедитора замовлені ним міжнародні та міжміські перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 3.1 договору експедитор направляє перевізнику до початку завантаження заявку на перевезення вантажу за допомогою факсимільного зв'язку або електронного зв'язку з вказанням: місця (адреси) завантаження, місця (адреси) розвантаження, дати і часу подачі автомобіля під завантаження, найменування та маси вантажу, особливих умов перевезення тощо.

На виконання договору сторонами було погоджено та підписано договір-заявку на перевезення вантажу від 19.06.2018 (далі - договір-заявка) (а.с. 14) транспортними засобами НОМЕР_2/НОМЕР_3, за маршрутом Україна-Латвія, відповідно до якого вивантаження транспортного засобу повинно відбутися 25.06.2018-26.06.2018.

Відповідно до умов п. 11 договору-заявки договір, договір-заявка (підписані та скріплені печаткою сторін), скановані документи (скріплені печатками) надані перевізником електронною поштою для здійснення даного перевезення, мають повну юридичну силу нарівні з оригіналом.

За доводами позивача, транспортний засіб відповідача у місце вивантаження прибув 27.06.2018 близько 15:00, що підтверджується відповідною відміткою у графі №24 міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) № 528670 від 21.06.2018 (а.с. 15).

Відповідно до п. 4.5 договору обов'язком перевізника передбачено доставку вантажу в узгоджені з експедитором терміни і передбачені у договорі-заявці. Якщо інше не прописано у договорі-заявці вантаж повинен-бути доставлений у пункт призначення до 09:00 ранку за місцевим часом.

Згідно із п.3 договору-заявки перевізник забезпечує подачу необхідного типу автомобіля в технічно справному стані, забезпеченого всіма необхідними для виконання перевезення документами. У разі запізнення транспортного засобу під завантаження/вивантаження перевізник виплачує експедитору штраф у розмірі 3200 грн 00 коп. за кожен розпочатий день запізнення. Запізнення на завантаження/вивантаження, митне оформлення (митне очищення) від зазначеного часу більш ніж на годину прирівнюється до запізнення на добу.

Відповідно до п. 5.4 договору перевізник несе відповідальність за виконання умов транспортного замовлення з відшкодуванням усіх збитків і штрафів, які виникли або пред'являлись у результаті його дій або упущень. Перевізник зобов'язується здійснити відшкодування зазначених сум або надати свої обґрунтовані заперечення протягом 10 календарних днів з моменту отримання претензії експедитора.

За розрахунком позивача штраф за невчасне прибуття транспортного засобу для вивантаження становить 6400 грн 00 коп. (перший день запізнення - 26.06.2018, другий день - 27.06.2018, оскільки транспортний засіб прибув близько 15:00, тобто з запізненням більш ніж на годину від 09:00 та прирівнюється до запізнення на добу).

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія №1310 від 02.07.2018 з вимогою сплатити штрафні санкції у розмірі 6400 грн 00 коп.

Відповідач у відповіді на претензію №1 від 03.07.2018 повідомив позивача, що порушення строків доставки вантажу з його сторони відсутні. Штраф у розмірі 6400 грн 00 коп. позивачу не сплатив, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 6400 грн 00 коп. штрафу.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнає, однак щодо факту невчасного прибуття транспортного засобу не заперечує.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, що підписана в Женеві 19.05.1956, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як встановлено судом, сторонами було погоджено та підписано договір-заявку на перевезення вантажу від 19.06.2018 транспортними засобами НОМЕР_2/НОМЕР_3, за маршрутом Україна-Латвія, відповідно до умов якого вивантаження транспортного засобу повинно відбутися 25.06.2018-26.06.2018.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами доведено факт невчасного прибуття транспортного засобу у місце вивантаження прибув 27.06.2018 близько 15:00, що підтверджено міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) № 528670 від 21.06.2018

Враховуючи, що сторонами у справі відповідно до пункту 5.4 договору та пункту 3 договору-заявки узгоджена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 3200 грн 00 коп. за кожний розпочатий день запізнення, яка відповідає ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 6400 грн 00 коп. штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача у відзиві на позовну заяву суд зазначає таке.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Додані відповідачем до відзиву на позовну заяву докази відсутності своєї вини з прострочки виконання зобов'язань, а саме: копія даних з GPS-трекера про прибуття у пункт розмитнення та пункт вивантаження, копія телефонних дзвінків водія ОСОБА_2 (НОМЕР_5), USB-накопичувач з даними GPS-трекера про прибуття у пункт розмитнення та пункт вивантаження та аудіозаписом телефонної розмови водія ОСОБА_2 з менеджером, судом до уваги не приймаються, оскільки не дають можливості встановити, що вказаний номер телефону (НОМЕР_5) належить саме водію відповідача, а з наявного аудіозапису на USB-накопичувачу не можна встановити, що розмова належить офіційним представникам сторін.

За таких обставин, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження відсутності своєї вини у прострочці виконання зобов'язань, передбачених договором та договором-заявкою.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Шатного Сергія Миколайовича, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарк Логістикс Україна», вул. Леха Качинського, 4, м. Житомир, 10014, , штраф у розмірі 6400 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2019.

Суддя М.О. Демидова