ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1129/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватра-Тер", м.Київ
про стягнення 3 293 074,19грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 08-21/192/2-19 від 21.01.19

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (далі за текстом - позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватра-Тер" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 3293074,19грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач у період з 31.01.2015 по 31.01.2018 не сплачував грошові кошти за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м.Харків, пр.Московський, 301-А, яка належить територіальній громаді м.Харкова, і відповідно до статей 1212-1214 ЦК України зобов'язана відшкодувати безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 3293074,19грн.

У підготовчому засіданні 29.05.2018 судом відкладено підготовче засідання на 21.06.2018.

19 червня 2018 року від відповідача надійшов відзив, у якому він проти позовних вимог заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити. При цьому, вказував, що позивачем: 1) не враховано наявність правової підстави на використання відповідачем земельної ділянки навіть при відсутності оформленого права оренди земельної ділянки; 2) помилково ототожнюється поняття безпідставного набуття майна (земельної ділянки), як підставу застосування положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України з не укладенням договору оренди на земельну ділянку; 3) не враховано наявність детально регламентованої процедури нарахування та стягнення збитків за невикористання земельної ділянки у тому числі неотриманих доходів, якщо вони обґрунтовані, тобто які слід доводити у загальному порядку; 4) невірно встановлена площа земельної ділянки, що знаходиться у фактичному використанні; 5) розрахунок розміру безпідставно збережених коштів викладений без урахування дійсних коефіцієнтів індексації нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

У підготовчому засіданні 21.06.2018 судом постановлено ухвали без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 10.07.2018.

Ухвалою від 10.07.2018 провадження у даній справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у справі №922/3412/17.

Ухвалою від 17.12.2018 провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 27.12.2018.

27 грудня 2018 року від позивача надійшли письмові пояснення, в яких він наполягає на застосуванні до спірних правовідносин саме положень статей 1212-1214 ЦК України, вказує на те, що ним вірно було визначено площу земельної ділянки, яку використовує відповідач, а здійснений ним розрахунок відповідає чинному законодавству.

Також, 27.12.2018 позивачем подано заяву, в якій він зазначив, що у позові було невірно зазначено період, у який відповідач не сплачував за користування земельною ділянкою, а саме: з 31.01.2015 по 31.01.2018, та просив вважати правильним період з: 01.04.2015 по 31.03.2018.

Дана заява про уточнення періоду нарахування прийнята та задоволена судом.

У підготовчому засіданні 27.12.2018 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 15.01.2019.

11 січня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи, яке мотивоване тим, що він не отримував ухвалу про поновлення провадження у справі від 17.12.2018, а лише 10.01.2019 отримав ухвалу від 27.12.2018 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.01.2019. Також, відповідач вказував на те, що у зв'язку із змінами в законодавстві йому необхідний час для пошуку адвоката, який зміг би виконувати функції представництва його інтересів у суді.

У судовому засіданні 16.01.2019 дане клопотання задоволено та судове засідання відкладено на 24.01.2019. При цьому, судом було враховано, що доводи відповідача про неотримання ухвали про поновлення провадження у даній справі не відповідають дійсності та спростовуються наявним у справі повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно до якого ухвала від 17.12.2018 отримана представником відповідача 26.12.2018. Ухвала від 27.12.2018 також була вручена відповідачу - 10.01.2019, тобто за 5 днів до дати судового засідання. Отже, судом було здійснено належне повідомлення відповідача щодо призначених засідань. Разом із тим, оскільки дана справа не є малозначною, з 01.01.2019 у господарському суді інтереси відповідача дійсно можуть бути представлені керівником або адвокатом. Таким чином, для надання відповідачу можливості скористатися послугами адвоката, суд визнав за можливе відкласти судове засідання.

Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач у своєму клопотанні жодним чином не обґрунтував неможливості явки свого керівника для участі в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 24.01.2019 підтримала доводи, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач представника в судове засідання не направив, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином.

Пунктом 2 частини 3 статті 202 ГПК України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що відповідач неодноразово не забезпечував явку свого представника у попередні підготовчі та судові засідання, був обізнаний про здійснення судового розгляду у даній справі, мав реальну можливість дізнатися про дату, час і місце судового засідання на офіційному веб-порталі судової влади України та у Єдиному державному реєстрі судових рішень (ухвала від 15.01.2019 у даній справі була оприлюднена у ЄДРСР - 18.01.2019), суд, з огляду на встановлений частиною 2 статті 195 ГПК України 30-денний строк розгляду справи по суті, приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.02.2018 №112590568 право власності на нежитлові будівлі літ. "В-2" загальною площею 4,2кв.м. по просп.Московському, 301-А, у м.Харкові з 24.02.2012 зареєстровано за TOB "Ватра-Тер" на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2012 №752 та літ. "А-1" загальною площею 386,7кв.м. по просп.Московському, 301-А, у м.Харкові з 24.02.2012 зареєстровано за TOB "Ватра-Тер" на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2012 №749.

Відповідно до інформаційної довідки від 02.02.2018 №112590568, листа Управління Держгеокадастру у м.Харкові Харківської області від 26.05.2017 №19-20-0.23,08-480/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 29.05.2017 №3408/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по просп.Московському, 301-А, у м.Харкові не зареєстровані.

Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст.12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка по просп.Московському, 301-А, у м.Харкові, яку використовує відповідач, перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

02 лютого 2018 року головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_2, за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста від 05.10.2015 №012901) та інженера-землевпорядника ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника від 24.12.2012 №000023), проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку загальною площею 0,3160га по просп.Московському, 301-А, у м.Харкові для експлуатації та обслуговування належних йому на праві власності нежитлових будівель літ. "В-2" та літ. "А-1" (стаціонарна АЗС та АГЗП). Межі земельної ділянки визначені відповідно до меж фактичного користування (межі будівель, бордюру та паркану).

За результатами обстеження складено відповідний акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки.

Посилаючись на те, що відповідач не набув у встановленому порядку належних прав власності або користування на земельну ділянку загальною площею 0,3160га по просп.Московському, 301-А, у м.Харкові, та не сплачує грошові кошти за користування земельною ділянкою у встановленому законодавством розмірі, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому на підставі статей 1212-1214 ЦК України просив стягнути з відповідача 3293074,19грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.04.2015 по 31.03.2018 (з урахуванням заяви позивача про уточнення даного періоду).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовий механізм переходу прав на землю, повязаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише нежитловими будівлями літ. "В-2" та літ. "А-1", розташованими на земельній ділянці по просп.Московському, 301-А, у м.Харкові. Проте відповідне право щодо земельної ділянки загальною площею 0,3160га для експлуатації та обслуговування даних нежитлових будівель за відповідачем не зареєстровано.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про невірне визначення позивачем площі вказаної земельної ділянки. Так, даний розмір підтверджується ОСОБА_3 від 02.02.2018, складеним за результатами комісійного обстеження земельної ділянки із залученням інженера-геодезиста та інженера-землевпорядника. Слід зауважити, що межі земельної ділянки були визначені відповідно до меж будівель, бордюру та паркану, тобто меж фактичного користування земельної ділянки. Тому доводи відповідача про те, що межу ділянки слід визначати лише за межами паркану суд вважає не обґрунтованими, оскільки у даному випадку відповідач фактично використовує земельну ділянку і поза межами паркану.

Також, матеріали справи свідчать, що відповідач у період з 01.04.2015 по 31.03.2018 не сплачував за користування цією земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

В той же час, відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Таким чином, набувач земельної ділянки фактично зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшуючи вартість власного майна, а власник землі (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

За таких обставин, відповідач повинен відшкодувати позивачу безпідставно збережені кошти.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

У зв'язку з викладеним, суд відхиляє посилання відповідача на те, що до спірних правовідносин не можна застосовувати положення статей 1212-1214 ЦК України.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, у даному випадку обов'язок відповідача сплатити суму безпідставно збережених коштів виникає в силу самого користування ним спірною земельною ділянкою без сплати орендної плати, і не залежить від того чи сталося це внаслідок поведінки набувача, потерпілого чи інших осіб, або сталось поза їх волею.

При цьому суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обовязками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.

Розмір збережених відповідачем коштів у період з 01.04.2015 по 31.03.2018 в сумі 3293074,19грн. було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13; Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08; Рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013".

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що розрахунок розміру безпідставно збережених коштів викладений без урахування дійсних коефіцієнтів індексації нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 3293074,19грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватра-Тер" (04071, м.Київ, вул.Щекавицька, буд.37/48, кв.1, код 24626253) на користь Харківської міської ради (61003, м.Харків, м-н Конституції, 7, код 04059243, р/р2986, Банк: ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) 3 293 074,19грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, 49396,11грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.02.2019 р.

Суддя ОСОБА_6