ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2019м. ДніпроСправа № 904/4521/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс", с. Богуслав, Павлоградський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 1 519 023, 62 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, наказ №1-в від 02.01.2019;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №21-18 від 21.12.2018.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки № 15/18-М від 15.05.2018 у розмірі 1 348 603, 03 грн., з яких: 1 336 767, 19 грн. - основна заборгованість, 11 865, 84 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем зобов'язань в частині оплати поставленого позивачем товару за договором поставки № 15/18-М від 15.05.2018.

Ухвалою суду від 08.10.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

26.10.2018 відповідачем надано відзив на позов, згідно якого останній вказує, що відповідачем не надано рахунків фактур, виставлених за поставлений товар. Також, відповідач вказує, що видаткові накладні підписані неуповноваженою особою. До того ж, відповідач вказує, що позивачем не доведено заявлених вимог, оскільки до позовних матеріалів долучено не засвідчені належним чином копії документів.

31.10.2018 позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, за змістом якої просить суд стягнути з відповідача 1 519 023, 62 грн., з яких: 1 336 767, 19 грн. - основна заборгованість, 11 865, 84 грн. - 3% річних, 154 513, 41 грн. пеня, 15 907, 18 грн. інфляційні.

Ухвалою суду від 01.11.2018 підготовче засідання відкладено до 27.11.2018.

Ухвалою суду від 27.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження до 06.01.2019, підготовче засідання відкладено на 13.12.2018.

27.11.2018 позивачем надано відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує, що відповідачем прийнято поставлений за договором товар без зауважень, що підтверджується підписаними представником відповідача накладними. Разом з тим, позивач вказує, що для здійснення оплати за поставлений товар позивачем сформовані та надані відповідачу відповідні рахунки. При цьому, позивач заперечує проти тверджень відповідача щодо відсутності зобовязань з оплати товару внаслідок відсутності рахунків на оплату, оскільки пунктом 4.7 Договору визначено, що обов'язок по сплаті отриманого товару у відповідача виник протягом трьох банківських днів з дати фактичного отримання покупцем товару, в той час як пунктом 3.8 Договору передбачено, що право власності на товар виникає в момент передання товару покупцю (вантажоодержувачу), що фіксується накладною про приймання товару або актом приймання-передачі товару, а факт направлення/виставлення рахунку для оплати, ніяким чином не впливає на початок строку щодо оплати отриманого товару. Крім того, в обґрунтування наявності заборгованості відповідача перед позивачем позивач вказує на акт звірки взаєморозрахунків.

12.12.2018 відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач вказує, що накладні підписані неуповновженою особою, оскільки ТОВ "Спецдоррембуд" не уповноважувало ОСОБА_3 на підписання накладних. Разом з тим, відповідач вказує, що сторонами не погоджено заявки на поставку товару, що передбачено пунктом 4.7 Договору. Також, відповідач вказує, що акт звірки взаєморозрахунків не є належним доказом по справі.

Ухвалою суду від 13.12.2018 підготовче засідання відкладено, а також ухвалено надати позивачу оригінали документів для огляду судом.

Ухвалою суду від 26.12.2018 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.01.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2018 року між позивачем (далі - постачальник) та відповідачем (далі - покупець) укладено договір №15/18-М (далі - Договір), в порядку і на умовах, якого постачальник зобов'язується передавати у власність (поставляти), а покупець - приймати та оплачувати товар, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, та загальна вартість, яких визначена сторонами у Специфікаціях, які є додатками до цього Договору і становлять його невід'ємну частину (далі - товар).

Найменування об'єкту поставки: «Капітальний ремонт дороги по вул. Широкій від буд. №5 до буд. № 35 в с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області» (п.1.1 Договору)

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 1.5 Договору асортимент, кількість, строки та місце поставки товару визначаються в погоджених сторонами специфікаціях, які є невідємною частиною Договору.

Сторонами погоджено Специфікацію №1 до Договору на поставку товару на загальну суму 341 395, 86 грн. (з ПДВ), Специфікацію № 2 до Договору на поставку товару на загальну суму 2 846, 80 грн. (з ПДВ), Специфікацію № 3 до Договору на поставку товару на загальну суму 205 370, 99 грн. (з ПДВ), Специфікацію №4 до Договору на поставку товару на загальну суму 787 123, 54 грн. (з ПДВ) (а.с.17-20)

Пунктом 4.7 Договору передбачено, що розрахунки за кожну партію товару, в тому числі відшкодування вартості транспортних витрат Постачальника (у разі поставки товару транспортом Постачальника) здійснюються в безготівковому порядку протягом 3-х банківських днів з дати фактичного отримання покупцем товару.

Згідно пункту 4.9 Договору, розрахунок за фактично одержану партію товару здійснюються покупцем на підставі належним чином оформлених актів приймання-передачі товару та/або товарно-транспортних (видаткових) накладних (залежно від умов поставки товару) та рахунків-фактур постачальника.

Пунктом 5.2.1 Договору на покупця покладено обов'язок придбати товар, доставку, послуги з транспортування за цінами, обумовленими в цьому Договорі та оплатити його відповідно до умов Договору.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар, що підтверджується відповідними двохсторонніми накладними на відпуск матеріалів та товарно-транспортними накладними (а.с.21-79), проте відповідачем, всупереч умов Договору, не здійснено розрахунок за поставлений товар, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 336 737, 19 грн., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За викладених обставин, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми 1 336 767, 19 грн. основного боргу.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до п. 6.2 Договору у випадку прострочення оплати за поставлену партію товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої в строк партії товару за кожний день прострочення від дати порушення зобов'язання. Сплата пені не звільняє Покупця від виконання зобов'язання по оплаті.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За викладених обставин, позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню за період з 14.06.2018 по 30.09.2018 у розмірі 154 513, 41 грн., 3% річних за період з 15.06.2018 по 30.09.2018 у розмірі 11 865, 84 грн., інфляційні за період з червня 2018 року по вересень 2018 року у розмірі 15 907, 18 грн. (а.с. 6, 136)

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Між тим, суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності належних доказів отримання відповідачем товару, з огляду на те, що позивачем, в розумінні приписів ст.77 ГПК України, доведено факт поставки товару та його отримання представником відповідача без зауважень, проте підписання накладних неуповноваженою особою не доведено відповідачем, в той час як обов'язок доведення стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень визначено приписами статті 74 ГПК України.

Решта заперечень відповідача відхиляється судом з огляду на встановлені судом обставини справи та досліджені судом оригінали наданих позивачем документів, копії яких долучено до позовних матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" (51486, Дніпропетровська область, Павлоградський район, м.Богуслав, вул. Нова, буд.3; ідентифікаційний код юридичної особи 34898640) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" (51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул. Дніпровська, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи 40196224) про стягнення 1 336 737,19 грн. основного боргу, 154 513,41 грн. пені, 11 865,84 грн. 3% річних, 15 907,18 грн. інфляційних, 22 546, 75 грн. витрат по сплаті судового збору задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" (51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул. Дніпровська, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи 40196224) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" (51486, Дніпропетровська область, Павлоградський район, м.Богуслав, вул. Нова, буд.3; ідентифікаційний код юридичної особи 34898640) суму 1 336 737,19 грн. основного боргу, 154 513,41 грн. пені, 11 865,84 грн. 3% річних, 15 907,18 грн. інфляційних, 22 546, 75 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 28.01.2019

Суддя ОСОБА_4