РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2019Справа № 910/14164/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/14164/18

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна";
ДоПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон";
Простягнення 11 755,03 грн.
без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 11 755,03 грн. сплаченого страхового відшкодування за заподіяні страхувальнику позивача збитки ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого як особи, яка керувала автомобілем Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що до позивача в силу закону перейшло право вимоги до відповідача у зв'язку з виплатою страхувальнику Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини страхувальника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2018 було відкрито провадження у справі № 910/14164/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв'язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

12.11.2018 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшли письмові докази на виконання вимог ухвали від 29.10.2018.

В установлений строк відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги заперечуються повністю, оскільки у вказаних позивачем відомостях наявні протиріччя щодо реквізитів регресної вимоги, а тому відповідач вважає, що позивач не довів обставин направлення такої вимоги, яка в даному разі є обов'язковою. Також відповідач вказує, що позивач невірно розрізняє поняття "регрес" та "суброгація" та незаконно посилається на п. 38.2.3 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів".

26.11.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив.

03.12.2018 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими судом доказами, надавши оцінку всім аргументам учасників, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телко Україна" (страхувальник) 03.07.2015 року укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ № 099453, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Subaru Legacy, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, вказаними у цьому договорі та додатках до нього, а також життям, здоров'ям та/або працездатністю застрахованих осіб під час знаходження у забезпеченому транспортному засобі (бланк серії АМ № 099453).

Строк дії договору встановлено до 07.08.2016, страхові ризики, які взяло на себе Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна": втрата застрахованого транспортного засобу та його додаткового обладнання, пошкодження або знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, протиправних дій третіх осіб, стихійного лиха, нападу травин, самозаймання, зовнішнього впливу сторонніх предметів та ін.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 94344068, 22.06.2016 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, що належить останньому та транспортного засобу Subaru Legacy, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Телко Україна" під керуванням ОСОБА_2.

В установлений договором страхування строк страхувальник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Телко Україна", повідомив позивача про настання події, що має ознаки страхового випадку, надавши заяву від 22.06.2018 про настання страхового випадку.

Як слідує з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2016 у справі № 761/24301/16-п.

23.06.2018 станцією технічного обслуговування Товариством з обмеженою відповідальністю "Автосиметрія" складено рахунок № АС-00002770 на оплату ремонтних робіт та запасних частин (матеріалів) для автомобіля Subaru Legacy на суму 13 936,16 грн.

01.08.2016 позивачем складено страховий акт № UA039/L03/01, згідно з якими сума страхового відшкодування визначена в розмірі 11 755.03 грн. з огляду на обумовлену договором страхування франшизу.

На підставі страхового акту, виконуючи свої зобов'язання за договором, позивач здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом перерахування коштів у сумі 11 755,03 грн. на користь станції технічного обслуговування, тобто Товариству з обмеженою відповідальністю "Автосиметрія", що підтверджується платіжним дорученням від 03.08.2016 № 44604 та відповідає умовам договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ099453 від 03.07.2015, за яким відшкодування здійснюється на користь майстерні та без урахування зносу.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні сстрахового випадку.

Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно з Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст.ст.9, 22, 28, 29) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2016 у справі № 761/24301-16-п вбачається, що транспортний засіб Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - автомобіль, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди Subaru Legacy, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходився під керуванням ОСОБА_1

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до аварії та пошкодження автомобілів, підтверджується належними засобами доказування.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації цього автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6873738.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Договором (полісом) № АЕ/6873738 передбачено, що франшиза становить 500,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Позивач, при визначенні основної суми заборгованості, заявленої до стягнення з відповідача врахував розмір франшизи за договором страхування, проте не врахував франшизу за полісом № АЕ/6873738 (500,00 грн.) та звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 11 755,03 грн. у визначений законодавством строк.

Відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Subaru Legacy, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія або ж наявності інших підстав для відмови у позові.

Таким чином, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у частковому задоволенню у сумі 11 255,03 грн., тобто за вирахуванням франшизи за полісом АЕ/6873738.

Щодо заперечень відповідача проти позову суд зауважує, приймає їх до уваги, проте не погоджується з відповідачем, зважаючи на таке.

Відповідач наголошує на тому, що необхідною передумовою для отримання позивачем від відповідача страхового відшкодування є регрес на вимога, яку позивач в силу законодавчих приписів зобов'язаний надіслати відповідачу у чітко регламентований строк - не пізніше одного року з моменту дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказується, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з

моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

На підтвердження дотримання описаної законодавчої норми позивач приєднав до позовної заяви копію регресної вимоги від 05.05.2017 № 1041-05/17, складеної на ім'я відповідача, в якій йдеться про настання страхового випадку 22.06.2016 та виплачене позивачем страхове відшкодування та заявляється вимога про перерахування 11 755,03 грн. протягом 10 днів. На підтвердження отримання цієї вимоги Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон", позивач надав копію повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про направлення 12.05.2017 та вручення від 15.05.2017.

У тексті позовної заяви позивач зазначив, що надіслав відповідачеві регресну вимогу № 1041-05/17 від 12.05.2017 на суму 11 755,03 грн., яка виконана не була.

У свою чергу відповідач стверджує, що позивач не подав належних доказів подання заяви про страхове відшкодування в межах річного строку, оскільки у позовній заяві позивач посилається на регресну вимогу від 12.05.2017 № 1041-05/17, яку суду не представив, а до позову надав регресу вимогу від 05.05.2017 № 1041-05/17. Також відповідач зауважує, що з повідомлення про вручення поштового відправлення не вбачається, що а його адресу надсилалася саме регресна вимога на суму 11 755,03 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд відхиляє описані заперечення відповідача та виходить з того, що позивач дотримався вимог про надіслання заяви про страхове відшкодування за описаним вище страховим випадком та установлених строків, проте допустився описки при складанні позовної заяви, помилково надрукувавши дату "12.05.2017" в якості дати регресної вимоги № 1041-05/17, замість вірної дати "05.05.2017", оскільки решта фактичних даних збігаються, а обставини - узгоджуються між собою. Крім того, відповідач не заперечив самого факту отримання поштової кореспонденції від позивача 15.05.2017, не вказав на те, що повідомлення про вручення поштового відправлення було отримано неуповноваженою особою тощо. А тому заперечення відповідача у цій частині позову видаються такими, що направленні на небажання нести передбачену законодавством відповідальність.

Щодо посилань відповідача не неможливість визначити вміст поштового відправлення та достеменно з'ясувати, що відправлено було саме вимогу про виплату компенсації страхового відшкодування суд зазначає, що позивач не зобов'язаний забезпечувати відправлення заяв про виплату страхового відшкодування з описом вкладення у цінний лист, адже така вимога законодавчо не закріплена. При цьому, суд враховує, що відповідач не представив суду для огляду вміст поштового відправлення, яке направлялося 12.05.2017 на його ім'я позивачем (безпосередньо відправка здійснювалася Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Ассіст", з яким у позивачем наявний договір доручення на вчинення юридичних дій від імені Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" щодо стягнення заборгованості з фізичних та юридичних осіб), щоб довести, що регрес на вимога у цьому відправленні була відсутня.

Також суд враховує, що станом на травень 2017 року адреса місцезнаходження відповідача не збігалася з адресою, за якою направлялося поштове відправлення за 12.05.2017, проте відповідач не вказав, що по вул. Старокиївській, 10-г у м. Києві на той час не було та не могло бути філії чи представництва товариства, точки продажу, відділу врегулювання збитків тощо.

Зважаючи на викладене, суд виходить з того, що позивач надіслав, а відповідач отримав у межах річного строку від дати дорожньо-транспортної пригоди вимоги про сплату страхового відшкодування за описаним вище стразовим випадком.

Щодо тверджень відповідача про незаконність посилання позивача на п. 38.2.3 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд зазначає, що незаконності у діях позивача, які виявилися у посиланні на норму законодавства немає, а може свідчити про невірно застосовану норму чи безпідставно вказану.

Посилання відповідача на те, що відповідач плутає поняття регрес та суброгація вцілому не впливає на правильність вирішення заявленого спору.

Таким чином, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).

У зв'язку із частковим задоволенням позову судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно до відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 166, 178, 73-80, 236-241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-б, ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ідентифікаційний код 20782312) 11 255 (одинадцять тисяч двісті п'ятдесят п'ять) грн. 03 коп. завданої шкоди та 1 687 (одну тисячу шістсот вісімдесят сім) грн. 05 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко