ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р. Справа№ 910/3859/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: згідно протоколу судового засідання від відповідача: згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від27.06.2018
суддя Підченко Ю.О.
повний текст складено04.07.2018
за позовомприватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі", м. Київ
дооб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35", м. Київ
простягнення 869 354,72 грн.
та за зустрічним позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35"
приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"
провизнання пункту договору недійсним

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (надалі - позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" (надалі -відповідач за первісним позовом) про стягнення заборгованості за договором на постачання електричної енергії № 34213 від 05.01.2017 у загальному розмірі 877 435 грн. 45 коп., з них: 677 897 грн. 75 коп. - борг за спожиту активну енергію, 7 386 грн. 77 коп. - борг за спожиту реактивну енергію, 80 434 грн. 22 коп. - пеня, 91 434 грн. 75 коп. - інфляційні втрати, 20 281 грн. 95 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконував свої грошові зобов'язання перед позивачем, що призвело до виникнення заборгованості, яку просить стягнути позивач.

В процесі судового розгляду позивач за первісним позовом подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача за первісним позовом борг за активну електричну енергію у розмірі 677 897 грн. 75 коп., борг за реактивну електричну енергію у розмірі 7 386 грн. 77 коп., 3% річних у розмірі 17 416 грн. 81 коп., пеню у розмірі 81 202 грн. 95 коп. та інфляційні втрати у розмірі 85 450 грн. 44 коп.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" (надалі -відповідач за первісним позовом) заперечувало проти позову, зазначаючи про необґрунтованість вимог позивача, просило в позові відмовити.

На думку відповідача за первісним позовом, вимоги позивача стосуються зобов'язання, яке виникло за іншим Договором та є зобов'язанням іншої особи, а саме товариства з обмеженою відповідальністю "Роспромінвест", а не відповідача за первісним позовом. До того ж, позивач надав акти та первинну документацію, затверджену товариством з обмеженою відповідальністю "Роспромінвест", а не відповідачем, тоді як фактичне прийняття електроенергії відповідачем за первісним позовом розпочалося з 05.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2018 було відкрито провадження у справі № 910/3859/18 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 у справі № 910/3859/18 за клопотанням позивача за первісним позовом було здійснено заміну позивача за первісним позовом у даній справі з публічного акціонерного товариства "Київенерго" на його правонаступника - приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі".

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства "Київенерго", в якому просило визнати недійсним п. 2.1 договору на постачання електричної енергії № 34231 у частині відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 15.01.2014, та визнати названий договір чинним з дня його підписання, а саме з 05.01.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2018 у справі № 910/3859/18 зустрічну позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач за первісним позовом заперечував проти вимог зустрічного позову, наголошуючи на тому, що при укладенні спірного договору сторонами було погоджено його предмет, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, а також інші умови відповідно до норм чинного законодавства. Окрім того, позивачем за зустрічним позовом не доведено недійсності оспорюваного ним п. 2.1 Договору у розумінні ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/3859/18 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" на користь приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" борг за активну електричну енергію в розмірі 677 897, 75 грн., борг за реактивну електричну енергію в розмірі 7 386 грн. 77 коп., 3% річних у розмірі 17 416 грн. 81 коп., пеню в розмірі 81 202 грн. 95 коп., інфляційну складову боргу в розмірі 85 450 грн. 44 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 13 040 грн. 32 коп. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю. Повернуто приватному акціонерному товариству "ДТЕК Київські електромережі" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 121 грн. 21 коп.

Місцевий господарський суд, посилаючись на ст.ст. 14, 15, 203, 215, 216, 525, 526, 625, 627, 629, 631, 638, 712, 714 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 179, 180, 181, 193, 207, 208, 230, 275 Господарського кодексу України, ст.ст. 74, 86 Господарського процесуального кодексу України, зазначав наступне:

- сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду спірного договору, а тому він вважається укладеним;

- взаємовідносини, що виникли між сторонами в частині електропостачання житлового будинку за адресою: м. Київ вул. О. Гончара, 35 розпочато 15.01.2014;

- доказів сплати зазначеної заборгованості та на спростування її розміру відповідачем за первісним позовом не надано

- у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом зобов'язання з оплати вартості спожитої активної енергії та за спожитої реактивної енергії, вимоги первісного позову про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені є обґрунтованими;

- договір на постачання електричної енергії № 34213 від 05.01.2017, з урахуванням п. 2.1 даного договору, був укладений та погоджений сторонами та укладений без зауважень

- позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що права, за захистом яких він звернувся до суду з зустрічним позовом - порушено відповідачем за зустрічним позовом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" (надалі - скаржник) звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/3859/18 скасувати повністю, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені первісного позову повністю, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи та порушено норми матеріального і процесуального законодавства, а ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, скаржник звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- суд не дослідив відносини, що склалися між сторонами та неправильно застосував ст. 631 ЦК України;

- суд не дослідив надану позивачем за первісним позовом документацію на підтвердження заборгованості, як такої, що належить скаржнику;

- скаржник не приймав зобов'язання по сплаті грошових коштів, які виникли з майново-господарських зобов'язань між товариством з обмеженою відповідальністю «Ростпромінвест» та позивачем за первісним позовом;

- судом на прийнято до уваги те, що заборгованість, яку просить стягнути позивач за первісним позовом, нарахована на рахунок, який належить товариству з обмеженою відповідальністю «Ростпромінвест»;

- суд не дослідив копії звітів про спожиту активну електроенергію, акти контрольного огляду розрахункових точок обліку, рахунки-розшифровки, акти приймання-передачі товарної продукції, внаслідок чого прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення первісного позову;

- судом не враховано строки позовної давності по вимогам щодо нарахування пені, а також не досліджено протокол засідання комісії з проведення корисного відпуску та товарної продукції юридичними особами та споживачами електроенергії від 31.01.2017;

- оспорюваний скаржником п. 2.1 укладеного між сторонами договору є несправедливим і непрозорим, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві.

Позивач за первісним позовом відзив на апеляційну скаргу не надав, але відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України неподання відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 у справі № 910/3859/18 апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/3859/18 залишено без руху.

17.08.2018 до Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2018, до якої долучено платіжне доручення № 554 від 14.08.2018.

У зв'язку з перебуванням у відпустці суддів Шаптали Є.Ю., Майданевича А.Г., та відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.08.2018 для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 у справі № 910/3859/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/3859/18 та призначено її до розгляду на 26.09.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 у справі № 910/3859/18 розгляд справи відкладено на 17.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

25.06.2018 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України № 295/2018 від 28.09.2018 "Про переведення суддів", відповідно до підпункту 7 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, пункту 1 частини другої статті 53, частини третьої статті 82 і пункту 40 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 11 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Вищу раду правосуддя" сформовано склад Північного апеляційного господарського суду шляхом переведення суддів.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 03 жовтня 2018 року, про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) 03.10.2018 опубліковано відповідне повідомлення. Відтак, в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 910/3859/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018, справу № 910/3859/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/3859/18 було прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 розгляд справи № 910/3959/18 відкладено на 23.01.2019.

В судовому засіданні адвокат скаржника підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/3859/18 скасувати повністю, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені первісного позову повністю, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні (представник) позивача за первісним позовом заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін, як таке, що було ухвалено з об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 05.01.2017 між публічним акціонерним товариством "Київенерго" (надалі - позивач за первісним позовом, постачальник) та об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" (надалі - відповідач за первісним позовом, споживач) було укладено договір на постачання електричної енергії № 34213 (надалі - договір).

За умовами договору (п.п. 1, 2.1) постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаною (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача, та дозволена потужності у точці підключення визначені в додатку "Перелік об'єктів Споживача". Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування енергією (далі - ПКЕЕ). Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин, що виникли між Сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 15.01.2014.

Права та обов'язки сторін наведені у розділі 2 договору, відповідно до п.п. 2.3.5, 2.3.6 договору якого споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатка до договору "порядок розрахунків та графіку зняття показів засобів обліку електричної енергії" та здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатками "порядок розрахунків та графіку зняття показів засобів обліку електричної енергії" та "порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

В додатку 2 до договору наведено порядок розрахунків та графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, в п.п. 1, 2 якого передбачено, що показання розрахункових засобів обліку, зазначених у додатку "перелік об'єктів споживача", фіксуються 15 числа кожного місяця та оформляються "актом про використану електричну енергію" у двох примірниках, по одному для кожної сторони. Для складення зазначеного акта споживач фіксує показання розрахункових засобів обліку вручну та/або за гою автоматизованих систем збору та обробки інформації. Розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з зафіксованого в п.1 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття "розрахунковий період" та календарний місяць" вважаються прирівняними.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач за первісним позовом зазначав про те, що на виконання умов договору він надавав відповідачу за первісним позовом електричну енергію, натомість останній систематично порушував свої грошові зобов'язання перед позивачем, що призвело до виникнення заборгованості за період з 01.01.2017 по 01.12.2017 становить 677 897 грн. 75 коп. за використану активну електроенергію та 7 386 грн. 77 коп. за використану реактивну електроенергію.

Зважаючи на відмову відповідача за первісним позовом в добровільному порядку погасити борг, позивач за первісним позовом просив суд, окрім основного боргу за активну електричну енергію у розмірі 677 897 грн. 75 коп. та за реактивну електричну енергію у розмірі 7 386 грн. 77 коп., стягнути з відповідача за первісним позовом 3% річних у розмірі 17 416 грн. 81 коп., пеню у розмірі 81 202 грн. 95 коп. та інфляційні втрати у розмірі 85 450 грн. 44 коп.

Водночас відповідач за первісним позовом звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним п. 2.1 Договору у частині відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 15.01.2014, та визнати названий договір чинним з дня його підписання, а саме з 05.01.2017. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що оспорюваний пункт договору є несправедливим та таким, що створює істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду відповідачу за первісним позовом, як споживачу.

Місцевий господарський суд первісний позов задовольнив повністю, визнавши вимоги нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими. В задоволенні зустрічного позову відмовлено, у зв'язку з недоведеністю порушення прав позивача за зустрічним позовом та невідповідності оспорюваного ним пункту договору вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

В ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Аналогічні положення містять ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), згідно з якими зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням. Господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі ст. ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В процесі судового розгляду було встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, сторонами досягнуто всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712, 714 ЦК України та ст. ст. 179, 180, 275 ГК України, він вважається укладеним.

В апеляційній скарзі зазначено про те, що вимоги первісного позову стосуються зобов'язання, яке виникло за іншим Договором та є зобов'язанням іншої особи, а саме товариства з обмеженою відповідальністю "Роспромінвест", а не відповідача за первісним позовом, а також скаржник наголошував, що він не приймав зобов'язання по сплаті грошових коштів, які виникли з майново-господарських зобов'язань між товариством з обмеженою відповідальністю «Ростпромінвест» та позивачем за первісним позовом.

З цього приводу судом було з'ясовано, що 17.06.2010 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Роспромінвест" було укладено договір на постачання електричної енергії № 72515, за яким провадились розрахунки за постачання електричної енергії за адресою: м. Київ вул. О. Гончара, 35.

В подальшому товариство з обмеженою відповідальністю "Роспромінвест" було визнане банкрутом, зазначений Договір було розірвано позивачем в односторонньому порядку, оскільки за адресою: м. Київ вул. О. Гончара, 35 було створено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" (відповідач за первісним позовом) і укладено договір безпосередньо з відповідачем за первісним позовом.

Окрім того, нормами ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Як уже зазначалося вище, в п. 2.1 укладеного між сторонами Договору передбачено, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 15.01.2014.

Наведене свідчить про те, що взаємовідносини, які виникли між сторонами в частині електропостачання житлового будинку за адресою: м. Київ вул. О. Гончара, 35 розпочато саме 15.01.2014.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про інше ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Посилання скаржника на те, що позивач за первісним позовом самостійно та в односторонньому порядку провів переведення боргу з товариства з обмеженою відповідальністю "Роспромінвест" на відповідача за первісним позовом, перевівши суму боргу з одного особового рахунку на інший без відповідних на те підстав, не приймаються судом до уваги, оскільки умову щодо регулювання відносин між сторонами з 15.01.2014 визначено самими сторонами в п. 2.1. Договору. Відтак, укладений між сторонами Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань і вказаний правочин згідно зі ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, починаючи з 15.01.2014.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим господарським судом було досліджено надані до матеріалів справи документи на підтвердження заборгованості, зокрема, звіти про спожиту активну електроенергію, акти контрольного огляду розрахункових точок обліку, рахунки-розшифровки, акти приймання-передачі товарної продукції, тощо є безпідставними.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, саме після дослідження копій звітів про спожиту активну електричну енергію, актів контрольного огляду розрахункових точок обліку, рахунків-розшифровок, актів приймання-передачі товарної продукції, а також довідки про надходження коштів в погашення боргу за спожиту електричну енергію, судом першої інстанції було встановлено, що за період з 01.01.2017 по 01.12.2017 заборгованість відповідача за первісним позовом за використану активну електричну енергію становить 677 897 грн. 75 коп., а заборгованість за цей же період за використану реактивну електричну енергію - 7 386 грн. 77 коп.

До матеріалів справи не надано доказів, які б свідчили про погашення (повне або часткове) суми боргу відповідачем за первісним позовом.

Посилання в апеляційній скарзі на протокол засідання комісії з проведення корисного відпуску та товарної продукції юридичними особами та споживачами електроенергії від 31.01.2017 не спростовує вищевказаних висновків місцевого господарського суду.

Зважаючи на вищевикладені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом щодо обґрунтованості вимог первісного позову про стягнення з відповідача 677 897 грн. 75 коп. боргу за спожиту активну енергію та 7 386 грн. 77 коп. боргу за спожиту реактивну енергію, у зв'язку з чим в цій частині вимог первісний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В п. 4.2 договору передбачено, що за несвоєчасне внесення платежів передбачених пунктами 2.3.5. - 2.3.6. цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати сума пені (без ПДВ) зазначається у платіжному документі окремим рядком.

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача 85 450 грн. 44 коп. інфляційних втрат та 17 416 грн. 81 коп. 3% річних за період з 01.03.2017 по 01.03.2018, а також 81 202 грн. 95 коп. пені за період з 01.03.2017 по 30.08.2017.

Оскільки в процесі судового розгляду було встановлено прострочення виконання відповідачем за первісним позовом грошових зобов'язань за договором перед позивачем, нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені є обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції не приймається до уваги посилання відповідача за первісним позовом в апеляційній скарзі на те, що до вимог про стягнення пені підлягає застосуванню строк позовної давності, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення. Натомість відповідач за первісним позовом не скористався своїм правом та не звертався з відповідною заявою до місцевого господарського суду.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, 3% річних та пені, суд апеляційної інстанції погоджується з його арифметичною правильністю, у зв'язку з чим в цій частині вимоги первісного позову підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Відносно вимог зустрічного позову про визнання недійсним пункту 2.1 договору у частині відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 15.01.2014 та про визнання названого договору чинним з дня його підписання, а саме 05.01.2017, судом було встановлено наступне.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою етапі 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо (аналогічна правова позиція викладена в п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 (із змінами та доповненнями)).

З наведеного випливає, що при вирішенні спорів про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що вносячи п. 2.1, відповідач за зустрічним позовом відступив від норм типовому договору про постачання електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕ від 25.12.2015 (в редакції чинної на момент укладення договору), але і свідомо погіршив становище позивача за зустрічним позовом, оскільки дія договору поширювалася на зобов'язання, які відбувалися у відповідача за зустрічним позовом з іншими особами у період з 15.01.2014 до 05.01.2017.

Окрім того, в зустрічному позові вказано про те, що у тексті договору не зазначається перенесення грошового зобов'язання, що виникло за інших договорів, а саме - договору № 72515 від 17.06.2010 укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю "Роспромінвест" та відповідачем за зустрічним позовом та незважаючи на це, відповідач за зустрічним позовом наполягає переведення грошових зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "Роспромінвест" до спірного договору, який був укладений з позивачем за зустрічним позовом, а також позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідач за зустрічним позовом не надав доказів споживання саме позивачем за зустрічним позовом послуг з постачання електроенергії у період з 15.01.2014 - 05.01.2017.

Як було з'ясовано судом та вбачається з умов договору, сторони погодили предмет договору, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, інші умови відповідно до норм чинного законодавства, а отже - договір відповідає вимогам чинного законодавства України, підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень, що свідчить про те, що на момент укладення Договору сторони досягли згоди щодо істотних умов Договору.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами ч. 4 ст. 181 ГК України передбачено про те, що за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

До матеріалів справи не надано доказів направлення чи існування протоколу розбіжностей до Договору, що в свою чергу свідчить про те, що укладений між сторонами Договір слід вважати укладеним та прийнятим сторонами до виконання, а відтак Договір, з урахуванням п. 2.1 даного Договору, був укладений та погоджений Сторонами, а також укладений без зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Нормами ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Натомість в даному випаду позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що права, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем за зустрічним позовом, а тому вимоги зустрічного позову визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та не свідчать про порушення прав відповідача за первісним позовом.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст.ст. 78,79 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надані до матеріалів справи докази та пояснення учасників провадження у даній справі свідчать про обґрунтованість та доведеність вимог первісного позову, а також про безпідставність вимог зустрічного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гончара 35" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/3859/18 залишити без змін.

2. Справу № 910/3859/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 28.01.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко