РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.01.2019Справа № 910/15054/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі філії Донецька дирекція ПАТ "Укрпошта"

до публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

про стягнення 351 928, 59 грн.

за участю представників:

позивача:. Луговик Є.В.

відповідача: Васьковський О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" в особі філії Донецька дирекція ПАТ "Укрпошта" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення 351 928, 59 грн., у тому числі 133 016, 96 грн. - основного боргу, 57 228, 53 грн. - сума переплати, 139 784, 40 грн. - інфляційні втрати, 19 238, 36 грн. - 3 % річних, 2 660, 34 грн. - пеня.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором № 14-142500-426/233 про приймання платежів від 05.11.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15054/18. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 11.12.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 19.11.2018 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи № 910/15054/18 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Укртелеком" про участь відповідача (представника) у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 910/15054/18 відмовлено.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 26.11.2018 представник відповідача подав письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечував та просив суд застосувати строки позовної давності.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.12.2018 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 15.01.2019 представник відповідача подав письмові заперечення.

У судовому засіданні 11.12.2018 судом постановлено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, якою закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/15054/18 до судового розгляду по суті на 22.01.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 26.12.2019 представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи на інший час.

Подане позивачем клопотання, суд залишив поза увагою, оскільки у судове засідання 22.01.2019 з`явився повноважний представник.

У судовому засіданні 22.01.2019 представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи та витребування доказів.

Відповідно до частини другої статті 81 Господарського процесуального кодексу України

у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Заявлене позивачем клопотання не відповідає наведеним вище вимогам процесуального Закону.

За таких обставин, суд відмовив позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів та відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 22.01.2019 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 22.01.2019 та письмовому відзиві представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

У судовому засіданні 22.01.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Донецької дирекції ПАТ «Укрпошта» (позивач) та публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (відповідач) 05.11.2014 укладено договір № 14-142500-426/233 про приймання платежів, відповідно до якого позивач зобов'язався приймати платежі від платників за послуги відповідача та здійснювати їх переказ на поточні рахунки останнього у строки, в порядку та на умовах, визначених договором, а відповідач сплатити позивачу винагороду в розмірі, передбаченому договором.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 5.1 договору відповідач сплачує позивачу винагороду в розмірі 0, 9 % без ПДВ від суми платежів, прийнятих та перерахованих останнім у містах, 2, 5 % без ПДВ від суми платежів, прийнятих та перерахованих позивачем у селах, смт. Оплата винагороди здійснюється відповідачем на підставі рахунку позивача у формі авансу у розмірі 50 % винагороди, нарахованої за попередній місяць, який підлягає оплаті до 15 числа поточного місяця, протягом якого позивач приймає та перераховує платежі на користь відповідача. Аванс за перший місяць дії договору обчислюється від обсягів платежів, прийнятих та перерахованих позивачем, у місяці, що передує даті укладання такого договору, у розмірі 50 % винагороди, обчисленої за ставками генерального договору. Остаточний розрахунок здійснюється протягом п'яти банківських днів з дня отримання рахунку, виставленого позивачем після підписання відповідачем акту про прийняті позивачем платежі на користь відповідача.

Строк дії договору № 14-142500-426/233 від 05.11.2014 відповідно до пункту 8.2 сторони погодили з дати підписання до 01.11.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно пункту 2.1 договору № 14-142500-426/233 від 05.11.2014 підтвердженням прийняття через мережу об'єктом поштового зв'язку при прийманні платежів є рахунок з прикріпленим касовим чеком, касовий чек.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору № 14-142500-426/233 від 05.11.2014 сторонами підписано та скріплено печатками підприємств акти про прийняті платежі на користь відповідача від 30.11.2014 на суму перерахованих платежів 3 583 295, 96 грн. (сума винагороди склала 36 137, 39 грн.), від 31.12.2014 на суму 3 931 621, 80 грн.(сума винагороди в розмірі 47 570, 33 грн.), від 31.01.2015 на суму 3 992 074, 51 грн. (сума винагороди 49 309, 34 грн.).

Відповідач, в порушення умов договору № 14-142500-426/233 від 05.11.2014 вартість винагороди не сплатив, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 133 016, 96 грн.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов'язання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин.

Основні зобов'язання, що виникли внаслідок укладення сторонами договору № 14-142500-426/233 від 05.11.2014 у позивача - це надання послуг, у відповідача - оплата винагороди за надані послуги.

Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання у строки, встановлені договором № 14-142500-426/233 від 05.11.2014.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та надав суду клопотання про застосування правових наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Згідно статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За правовим приписом частини п'ятої статті 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 133 016, 96 грн. основного боргу сплинув ще у січні 2018 року та представником відповідача заявлено відповідне письмове клопотання про застосування судом наслідків спливу позовної давності до винесення судового рішення, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення основного боргу.

Враховуючи відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення боргу за основним зобов'язанням, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відмова у задоволенні позову внаслідок спливу позовної давності позбавляє заінтересовану особу можливості поновити своє матеріальне право примусово, проте не заперечує добровільного виконання боржником свого цивільного обов'язку.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача переплати в розмірі 57 228, 53 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту звіряння, копія якого знаходиться в матеріалах справи та скріплена печатками підприємств, станом на 01.03.2016 відповідач визнав та підтвердив переплату за договором № 14-142500-426/233 від 05.11.2014 в розмірі 57 228, 53 грн.

У письмовому відзиві відповідач зазначив, що сума в розмірі 57 228, 53 грн. не стосується предмету даного спору, оскільки сам позивач у своєму листі № 03/1788 від 26.08.2015 зазначив, що переплата в розмірі 57 228, 53 грн. існує за двома договорами № 38-19 від 01.01.2003 та № 14-142500-426/233 від 05.11.2014.

Означений відповідачем аргумент до уваги судом не приймається, оскільки акт звіряння про наявність переплати за договором № 14-142500-426/233 від 05.11.2014 сторонами підписаний значно пізніше. Крім того, в означеному акті, мова йде про переплату лише за одним договором № 14-142500-426/233 від 05.11.2014, що є предметом даного спору, про наявність переплати за іншим договором в акті станом на 01.03.2016 не вказано.

Пунктом 4.2 договору № 14-142500-426/233 від 05.11.2014 передбачено обов'язок відповідача повернути позивачу помилково перераховані ним кошти після отримання належного письмового повідомлення про виявлення такої помилки, за умови визнання її відповідачем.

Позивач, 26.08.2015 звернувся до відповідача з вимогою про перерахування грошових коштів в розмірі 57 228, 53 грн. як зайво сплачених.

Відповідач, у своєму листі-відповіді від 18.09.2015 з приводу перерахунку платежів запропонував позивачу звернутися до Дніпропетровської ПРАт «Укртелеком».

Проте, в порушення умов договору № 14-142500-426/233 від 05.11.2014 відповідач грошові кошти в розмірі 57 228, 53 грн. не повернув позивачу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У частині першій статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Оскільки відповідачу станом на 01.03.2016 відомо про наявність переплати за договором № 14-142500-426/233 від 05.11.2014, останній грошові кошти в розмірі 57 228, 53 грн. позивачу не повернув, позовна вимога про стягнення переплати є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки заявлена в межах строків, визначених статтею 257 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі філії Донецька дирекція ПАТ "Укрпошта" до публічного акціонерного товариства "Укртелеком" задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, місто Київ, бульвар Т. Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) на користь публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 22, ідентифікаційний код 21560045) в особі філії Донецька дирекція ПАТ "Укрпошта" (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок 1, ідентифікаційний код 22020055) 57 228 (п'ятдесят сім тисяч двісті двадцять вісім) грн. 53 коп. - сума переплати та 858 (вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 43 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено:24.01.2019.

Суддя Т.Ю. Кирилюк