ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3288/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м.Харків,
до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, м.Лозова Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, м.Харків, - Лозівська міська рада Харківської області, м.Лозова Харківської області,
про стягнення 11458,36 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № Др-45-1218 від 28.12.2018);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 01-28/11/10 від 02.01.2019);

третьої особи (Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області) - не з'явився;

третьої особи (Лозівської міської ради Харківської області) - ОСОБА_3 (довіреність б/н від 15.01.2019);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м.Харків, 29.11.2018 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, м.Лозова Харківської області, про стягнення заборгованості за Договором № 42п/2015 від 29.07.2015 про відшкодування підприємству, що надає послуги газопостачання, витрат, пов'язаних з наданням пільг громадянам, у загальному розмірі 11458,36 грн., у тому числі: 3% річних у сумі 3299,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 8159,18 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем в порушення умов Договору та приписів діючого законодавства було прострочено проведення розрахунку за постачання природного газу пільговим категоріям громадян протягом періоду 01.07-31.12.2015 року, у зв'язку з чим позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.12.2018 вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/3288/18 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Даною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 21.12.2018, відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не було доведено належними доказами несвоєчасного виконання Управлінням праці та соціального захисту населення міської ради оплати вартості наданих субсидій населенню.

21.12.2018 Управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області було подано до суду клопотання (вх. № 35379) про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Лозівської міської ради Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 26.12.2018 у задоволенні клопотання Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області було відмовлено через його безпідставність та необґрунтованість.

10.01.2019 до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначив, що відповідач у своєму відзиві не надав достатньо аргументованих пояснень, які б звільняли його від обов'язку виконати свої зобов'язання по вчасній оплаті нарахованих субсидій мешканцям м.Лозова за спожитий природний газ. Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат був здійснений позивачем відповідно до Постанови № 256, Постанови № 117 та з урахуванням ст. 530 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.01.2019 було задоволено клопотання Лозівської міської ради Харківської області про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача з огляду на те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради як структурного підрозділу виконавчих органів Лозівської міської ради Харківської області.

У судовому засіданні, яке відбулося 29.01.2019, представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечувала на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи на стороні відповідача, Лозівської міської ради Харківської області, проти позову заперечувала, свої заперечення виклала у письмових поясненнях, які було долучено судом до матеріалів справи.

Представник третьої особи на стороні відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, у судове засідання не з'явився; про причину неявки суд не повідомив; про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника третьої особи на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, суд встановив наступне.

29.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" позивач, постачальник) і Управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області (відповідач, Управління) було укладено Договір № 42п/2015 про відшкодування підприємству, що надає послуги газопостачання, витрат пов'язаних з наданням пільг громадянам.

Предметом вищевказаного Договору є відносини щодо відшкодування Управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області пільгової частини послуг наданих постачальником особам, які мають право на пільгу.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору, постачальник щомісяця за три робочі дні до кінця місяця зобов'язується надавати розрахунок витрат на відшкодування збитків, пов'язаних з наданням пільг за формою "2-пільга" та згідно п. 2.1.3. - щомісяця за два робочі дні до кінця місяця підписувати акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги.

За умовами п. 2.2.1. Договору, відповідач зобов'язався проводити нарахування за фактично надані пільги населенню в тому місяці, в якому надаються розрахунки та акти звіряння.

За невиконання або неналежне виконання зобов'язань, згідно п. 3.1. Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства.

Як вказує позивач, у період з 01.07.2015 по 31.12.2015 ним було здійснено постачання природного газу пільговій категорії споживачів загальною вартістю 1909803,56 грн.

На виконання умов Договору та у відповідності до вимог Постанови № 256, Положення № 117, позивачем надавалися розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам в минулому місяці (відповідно).

Розрахунки за формою "2-пільга" щомісячно надавались відповідачу, після чого сторонами складались акти за формою "3-пільга".

На підтвердження у відповідача заборгованості, позивачем надано акти звіряння розрахунків ("Форма № 3-пільга") за надані послуги, на які надаються пільги (по окремим відповідним пільговим категоріям) станом на кожний місяць 2015 року - січень 2016 року.

При цьому, позивач посилається на п. 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, яким передбачено для Управління граничний строк для оформлення (підписання) актів до 22 числа місяця, наступного за звітнім.

Також позивач зазначає, що згідно приписів п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.20133, вбачається, що розрахунок з підприємствами та організаціями, що надають послуги, повинен проводитися щомісячно.

За приписами абз. 3 п. 2 Постанови КМУ № 256 від 04.03.2002, головні розпорядники місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, як зазначає позивач, на підставі вищевказаних нормативних актів відповідач зобов'язаний щомісяця звіряти інформацією, що міститься в реєстрі з отриманою від позивача інформацією та здійснювати розрахунки з ним на підставі поданих позивачем щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, однак порушив зобов'язання та не здійснював розрахунки своєчасно.

У зв'язку з простроченням виконання Управлінням проведення розрахунку за постачання природного газу пільговим категоріям громадян, яке мало місце протягом періоду 01.07-31.12.2015 року, позивачем було здійснено нарахування 3% річних в розмірі 3299,18 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8159,18 грн., стягнення яких з відповідача і є предметом позову у даній справі.

Ретельно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з'ясувавши усі фактичні обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд, приймаючи рішення у даній справі, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори га інші правочини.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності

Соціальні пільги па отримання, зокрема, послуг газопостачання для ряд категорій громадян встановлено такими Законами України: Закон України "Про жертви нацистських переслідувань". Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Закон України "Про прокуратуру". Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до підпункту "б" п. 4 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення відповідно до визначеного переліку.

Частиною 2 статті 97 Бюджетного кодексу України передбачено, що порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 48 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України визначено, що субвенція це міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Статтею 102 Бюджетного кодексу України встановлено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Бюджетним кодексом України визначені повноваження всіх учасників бюджетного процесу, в тому числі повноваження головного розпорядника коштів. Відповідно управління, як головний розпорядник, діяло виключно в межах наданих повноважень.

Порядком № 256 на виконання статті 102 Бюджетного кодексу України визначено механізм фінансування місцевих бюджетів за рахунок субвенції з державного бюджету. Так, пунктом 2 зазначеного Порядку передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік.

Відповідно до Порядку № 20, обласні та Київська міська держадміністрації можуть приймати рішення про централізоване перерахування субвенцій, отриманих згідно з цим Порядком, без розподілу їх між бюджетами районів і міст обласного значення пропорційно за видами послуг за згодою відповідних місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Управління Казначейства в областях та м.Києві на підставі платіжних доручень обласних та Київської міської держадміністрацій перераховують зазначені кошти на рахунки бюджетів районів і міст обласного значення, відкриті в органах Казначейства. Райдержадміністрації та виконавчі органи рад міст обласного значення розподіляють отримані субвенції між головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів відповідно до бюджетної класифікації видатків у межах вартості ресурсів (товарів, послуг), наданих їх постачальниками, пропорційно або диференційовано за видами послуг. Органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Як зазначено у п. 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (далі - Положення № 117), структурні підрозділи з питань соціального захисту населення виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

За приписами пунктів 10, 11 Положення № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа, наступного за звітним, подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Уповноважений орган щомісяця: звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Отже, відповідно до зазначених вище нормативних актів, до повноважень Управління, як головного розпорядника коштів, належить лише вчасне та у повному обсязі здійснення нарахування відповідних компенсацій у межах затверджених видатків та бюджетних асигнувань.

Слід зазначити, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та з метою виконання умов спірного договору позивач погодився підписати спільні протокольні рішення (СГІР) від 23.12.2015 та 27.07.2016 про взаєморозрахунки за природний газ та теплопостачання.

За змістом пункту 3 Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов'язалися перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою спільним протокольним рішенням.

Згідно з п. 5.2 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами й діють до повного виконання сторонами зобов'язань за ними.

Сторони, що підписали Спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за Спільними протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України (п. 4 Спільних протокольних рішень).

За умовами вищевказаних спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору від 29.07.2015 № 42-п/2015 про відшкодування підприємству, що надає послуги газопостачання, витрат пов'язаних з наданням пільг громадянам.

Згідно ст. 12 Господарського Кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави па діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Виходячи з вищенаведених норм, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Як зазначає позивач у позовній заяві, за умовами п. 2.2.1. Договору, відповідач зобов'язався проводити нарахування за фактично надані пільги населенню в тому місяці, в якому надаються розрахунки та акти звіряння.

Проте, судом встановлено, що позивачем невірно трактовано дану умову Договору.

Так, розділом 2 Договору встановлено зобов'язання сторін, відповідно до яких постачальник зобов'язується щомісяця нараховувати платню за надані пільговикам послуги газопостачання з урахуванням пільг, встановлених законами (п. 2.1.1. Договору), а платник зобов'язується на підставі отриманих від постачальника розрахунків витрат проводити розрахунки з останнім протягом п'яти банківських днів з часу отримання субвенції з державного бюджету, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника (п. 2.2.1. Договору).

Тобто , даним положенням сторони визначили та погодили строк оплати , який безпосередньо пов"язаний з отриманням субвенції з державного бюджету.

Відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі - Порядок № 256), фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки бюджетів міст обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, на дату проведення платежів з їх оплати.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби. Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

З огляду на викладене, відповідач заперечує щодо порушення строків, встановлених умовами Договору № 42п/2015 від 29.07.2015 та зазначає, що грошові кошти у вигляді державної субвенції на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, які надходили на рахунок Управління, одразу перераховувались на розрахунковий рахунок постачальника, не порушуючи п'ятиденний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позову додані виписки по рахунку TOB "Харківгаз Збут" від 28.09.2015, 28.10.2015, 25.11.2015, 23.12.2015, 12.02.2016, 27.07.2016, які свідчать, що кошти на рахунок позивача надходили від Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, а не від відповідача.

Згідно зазначених виписок, перерахування коштів від Департаменту фінансів Харківської ОДА здійснювалось на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок № 20) та Спільних протокольних рішень.

Зазначений вище Порядок № 20 визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу.

Так, відповідно до п. 7 Порядку № 20, розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. Проте, копії спільних протокольних рішень, на підставі яких здійснювалось перерахування коштів за пільгові частки послуг, наданих постачальником особам, які мають право на пільгу, позивачем не надано.

Акти звіряння взаємних розрахунків, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Доказом, який підтверджує наявність чи відсутність зобов'язань сторін, є первинні бухгалтерські документи. Натомість, акт звірки взаємних розрахунків підтверджує лише факт надання послуг та містить суму, яка підлягає оплаті, але не є письмовою вимогою про оплату.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем строків проведення оплати за Договором.

Матеріали справи свідчать, що заборгованість, яка виникла за Договором, утворилась через ненадходження коштів у вигляді державної субвенції на відшкодування житлових субсидій на рахунок відповідача.

При цьому, позивачем не доведено, що строк, зазначений у п. 2.2.1. Договору та у п. 8 Порядку № 256, був порушений відповідачем та не доведено саме з якої дати має місце прострочення оплати.

У розрахунках інфляційних втрат та 3% річних позивачем визначено дати оплати, дати нарахування та періоди простроченої оплати, але факт прострочення оплати саме в ці періоди не підтверджено будь-якими доказами.

Отже, нарахування інфляційних втрат та 3% річних за прострочення оплати за договором суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут".

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, у зв'язку з відмовою у позові, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м.Харків, вул.Москалівська, 57/59; ) до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області (64606, Харківська область, м.Лозова, мікрорайон 4, буд. 73; ) про стягнення 11458,36 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.02.2019 р.

Суддя ОСОБА_4