ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 910/10844/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 31.07.2018 (повний текст складено 10.08.2018)

у справі №910/10844/17 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.»

про стягнення 100 000,00 грн

за відсутності представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» (далі - ПрАТ «УТСК», відповідач) про стягнення 100 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб, який застрахований позивачем та відшкодовано останнім шкоду на користь страхувальника. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача щодо сплати страхового відшкодування, яке було виплачено страхувальникові за договором добровільного страхування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/10844/17 в позові ТДВ СК "Альфа-Гарант" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 у справі №910/10844/17 рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 скасовано, прийнято нове рішення, яким стягнуто з ПрАТ "УТСК" на користь ТДВ СК "Альфа-Гарант" 49500,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27.04.2018 касаційну скаргу ТДВ СК "Альфа-Гарант" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/10844/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У постанові від 27.04.2018 Верховний Суд зазначив, що ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не звернули уваги на підстави визначення позивачем суми відшкодування та не оцінили правовідносини сторін з урахуванням положень Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 №566 та положень поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 7744265 в контексті зазначеного розпорядження, а також наявного в матеріалах справи додатку до відповіді МТСБУ, відповідно до якого за полісом АЕ7744265 ліміт відповідальності по майну складає 100 000,00 грн та франшиза 1000,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вказівки Верховного Суду у постанові від 27.04.2018, суд першої інстанції 31.07.2018 прийняв рішення, в якому вирішив закрити провадження у справі №910/10844/17 в частині позовних вимог ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення 49500,00 грн, а в іншій частині - позовні вимоги задовольнив, стягнувши з ПрАТ «УТСК» на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в розмірі 49500,00 грн та судовий збір в розмірі 800,00 грн, судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3200,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1, водій якого скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), була застрахована відповідачем відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7744265, а тому особою відповідальною за завдані, в даному випадку, збитки відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач. Розмір страхових сум за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну, згідно з внесеними змінами до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 №566, повинен становити 100 000,00 грн. Судом також було враховано, що згідно страхового полісу №АЕ/7744265 розмір франшизи становить 1000,00 грн. Так як відповідачем за наказом, виданим на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 у даній справі, сплачено 49500,00 грн, суд закрив провадження у справі №910/10884/17 в частині вимог про стягнення 49500,00 грн, в зв'язку з відсутністю предмета спору, та стягнув з відповідача на користь позивача 49500,00 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ «УТСК» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач послався на відсутність у суду підстав на стягнення з останнього додаткових коштів в сумі 49500,00 грн; судом безпідставно зазначено в оскаржуваному рішенні про ліміт відповідальності відповідача - 100000,00 грн з посиланням на витяг з ЦБД МТСБУ, враховуючи ту обставину, що за полісом №АК/7744265 ліміт відповідальності страховика становив 50000,00 грн, яка і була ним сплачена у повному об'ємі, за вирахуванням франшизи в розмірі 500,00 грн. Крім того, вказуючи на допущені судом порушення процесуального права, апелянт зазначив, що суд, стягуючи з відповідача додаткові кошти, вийшов за межі позовних вимог, оскільки відповідно до уточнень, поданих ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 25.06.2018 №03/1811, позивач просив стягнути кошти не з відповідача, а з ПрАТ «УТСК» «Міжнародна страхова компанія».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 колегією суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А., суддів Дідиченко М.А., Пономаренка Є.Ю. апеляційну скаргу ПрАТ «УТСК» залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, а саме, доплати судового збору в розмірі 1200,00 грн.

03.10.2018 відповідачем було подано заяву про виконання вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції та надано докази сплати судового збору.

У зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації та припиненням здійснення правосуддя Київським апеляційним господарським судом матеріали справи було передано до новоутвореного Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018 апеляційну скаргу ПрАТ «УТСК» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 апеляційну скаргу ПрАТ «УТСК» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі №910/10844/17 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито Північним апеляційним господарським судом апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено на 14.01.2019, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі №910/10844/17.

У судовому засідання 14.01.2019 оголошено перерву до 24.01.2019.

У судове засідання 24.01.2019 позивач та відповідач явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та відповідача, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності вказаних осіб.

24.01.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 12.07.2016 між ТДВ СК «Альфа-Гарант» (у тексті договору - страховик) та ОСОБА_2 (у тексті договору - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу AUDI Q5, державний номерний знак НОМЕР_2 (т.1 а.с.25-27).

16.09.2016 по вул. Нагірна, 22 у місті Києві відбулась ДТП за участю транспортних засобів: автомобіля DAEWOO Nexia, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля АUDI Q5, державний номерний знак НОМЕР_2, про що складено протокол про адміністративне правопорушення АП1 №143973 від 16.09.2016 (т.1 а.с.83).

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 06.06.2017 у справі №761/34194/16-п (провадження №3/761/3039/2017), яка залишена в силі постановою Апеляційного суду міста Києва від 26.10.2017, винним у скоєнні ДТП визнано водія DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 (т.1 а.с.35).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_3 16.09.2016, керуючи автомобілем марки DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1, по вул..Нагірна, 22 в м.Києві, порушив ПДР, а саме, перед початком обгону не переконався, не подав сигналу про намір повороту ліворуч, в результаті чого відбулось зіткнення в автомобілем марки AUDI Q5, державний номерний знак НОМЕР_2, який здійснював поворот ліворуч.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2017 виправлено описку в постанові Шевченківського районного суду міста Києва від 06.06.2017 та зазначено, що правильним державним номерним знаком автомобіля НОМЕР_3, а не НОМЕР_1.

19.09.2016 власник автомобіля AUDI Q5, державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_2 (страхувальник) звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про настання події (реєстраційний № справи СТ/16/0137) (т.1 а.с.29).

Позивачем на підставі звіту №39D/24/5 від 27.09.2016 про вартість матеріального збитку, завданого власнику AUDI Q5, державний номерний знак НОМЕР_2, рахунка-фактури ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» від 29.09.2016, ремонтної калькуляції від 29.09.2016 № здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №СТ/16/0137 про виплату 189787,86 грн страхового відшкодування (т.1 а.с.31, 32-34, 36, 37, 58).

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 189787,86 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 06.10.2018 №ID-85415 (т.1 а.с. 38).

Ремонт автомобіля AUDI Q5, державний номерний знак НОМЕР_2, проведено ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», що підтверджується актом виконаних робіт від 18.10.2016 (т.1 а.с.78-82).

Відповідно до статті 979 ЦК України та ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Отже, виконавши свої зобов'язання перед страхувальником за договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток в порядку регресу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.

З полісу №АЕ/7744265 вбачається, що цивільно-правова відповідальність винного в ДТП ОСОБА_3, який керував легковим автомобілем DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована у ПрАТ «УТСК».

23.01.2017 позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою №03/232, в якій просив здійснити виплату в розмірі виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, а саме 100 000,00 грн. До регресної вимоги позивач надав документи на підтвердження своїх вимог (т.1 а.с. 39).

30.01.2017 відповідач надіслав позивачу лист №134-д, в якому просив для прийняття рішення надати копію довідки поліції форми 2 на копію постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (т.1 а.с.41).

У зв'язку з тим, що відповідач не задовольнив регресну вимогу позивача, з огляду на викладені вище обставини, ТДВ СК «Альфа-Гарант», як особою, яка виплатила страхове відшкодування потерпілому в ДТП, подано позов до ПрАТ «УТСК» про стягнення 100 000,00 грн страхового відшкодування в межах ліміту за страховим полісом №АЕ/7744265.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що згідно полісу №АК/7744265 ліміт відповідальності страховика становить 50000,00 грн, а розмір франшизи складає 500,00 грн, тому у позивача немає підстав вимагати сплатити 100 000,00 грн страхового відшкодування в порядку регресу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог ТДВ СК «Альфа-Гарант» до ПрАТ «УСТК» в сумі 49500,00 грн, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

В силу приписів ст.ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми вказаного Закону є спеціальними.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується: факт пошкодження автомобіля АUDI Q5, державний номерний знак НОМЕР_2, особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача; розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля АUDI Q5, державний номерний знак НОМЕР_2 та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у сумі 185573,56 грн; здійснення позивачем страхового відшкодування в сумі 189787,86 грн.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1, водій якого скоїв ДТП, була застрахована у відповідача відповідно до полісу №АЕ/7744265 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою, відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Згідно із наявною в матеріалах справи копією полісу №АЕ/7744265 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_1, застрахований у ПрАТ "УТСК". Строк дії полісу №АЕ/7744265 з 06.04.2016 до 05.04.2017. У полісі №АЕ/7744265 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн. франшиза - 500,00 грн.

У відповідності до п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Пунктом 9.5. статті 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін, яким у відповідності до п. 1.10. ст. 1 цього Закону є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг від 29.12.2015 № 3470, внесено зміни до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 "Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме встановлено розміри страхових сум за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням, зокрема, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000,00 гривень на одного потерпілого.

Таким чином, розмір страхових сум за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну, згідно із внесеними змінами до розпорядження Держфінпослуг від 09.07.2010 №566, повинен становити 100 000,00 грн.

Згідно із п.п. 1.2., 3.4 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності), страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням. Страховиками - членами МТСБУ надають до бази даних МТСБУ інформацію, зокрема про укладені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлені на бланках полісів та відомості про зміни в укладених договорах обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, суд апеляційної інстанції робить висновок, що на виконання розпорядження Нацкомфінпослуг №3470 щодо збільшення ліміту за шкоду, завдану майну відповідач самостійно вніс зміни до полісу №АЕ/7744265 та збільшив ліміт страхових виплат за шкоду, завдану майну до 100 000,00 грн, а розмір франшизи до 1000,00 грн, що вбачається з інформаційної довідки з єдиної централізованої бази даних МТСБУ (т.1 а.с.46,47), оскільки єдина централізована база даних МТСБУ формується на підставі відомостей, отриманих від страховиків-членів МТСБУ.

З огляду на викладене вище, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято доводи позивача про наявність у нього права на страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності заподіяну майну, яка встановлена у полісі №АЕ/7744265 в розмірі 100000,00 грн.

Абзацом 2 п. 12.1 ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

У відповідності до заявлених позивачем вимог (в редакції від 05.07.2018 (т.2 а.с.25-27) позивачем визначено, що заявлена до стягнення сума страхового відшкодування за вирахування франшизи становить 99000,00 грн.

Відповідачем у межах виконавчого провадження №5554794 з примусового виконання наказу виданого на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 у даній справі сплачено на рахунок приватного виконавця суму страхового відшкодування у розмірі 49500,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 17.01.2018 №14349, від 18.01.2018 №14367 (т.2 а.с. 11-14).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування у розмірі 49500,00 грн сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі №910/10884/17 в частині позовних вимог про стягнення 49500,00 грн, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 49500,00 грн, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що судом першої інстанції необґрунтовано застосовано ліміт страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн з огляду на те, що в полісі №АК/7744265 вказано інший розмір, а саме, 50 000,00 грн, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки, як вже було вказано вище, відповідачем самостійно, на виконання розпорядження Нацкомфінпослуг №3470 щодо збільшення ліміту за шкоду, завдану майну, були внесені зміни у поліс №АК/7744265 та збільшено ліміт страхового відшкодування до 100 000,00 грн.

Також судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, що полягає у тому, що відповідно до уточнень до позовних вимог ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 25.06.2018 №03/1811, позивач просив стягнути з ПрАТ «УТСК» «Міжнародна страхова компанія» 50000,00 грн, з огляду на уточнення позовних вимог від 05.07.2018, де позивач врахував розмір франшизи, просив закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача сплачених 49500,00 грн та стягнути з ПрАТ «УТСК» 49500,00 грн страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, позовні вимоги ТДВ СК «Альфа-Гарант», як особи, яка виплатила потерпілому в ДТП страхове відшкодування, доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/10844/17 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ПрАТ «УТСК» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі №910/10844/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/10844/17 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 у справі № 910/10844/17.

4. Матеріали справи № 910/10844/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.02.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська