РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2019Справа № 910/6587/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді - Князькова В. В.,

за участю секретаря судового засідання Скокіна О. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЛЯ Україна», Львівська обл., Яворівський район, с. Жорниська

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БЮЛЕР СЕРВІС», м.Київ

про розірвання договору та стягнення 598 053,50 грн, -

За участю представників:

від позивача: Патлатчук Є. В.

від відповідача: Рябініна О. В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РІЛЯ Україна» (далі - ТОВ «РІЛЯ Україна») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЮЛЕР СЕРВІС» (далі - ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС») про:

- розірвання договору поставки №GL-28122016, укладеного 28.12.2016 між ТОВ «РІЛЯ Україна» та ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС»;

- стягнення з ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» на користь ТОВ «РІЛЯ Україна» вартості товару, поставленого за договором поставки №GL-28122016 від 28.12.2016, у розмірі 598 053,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки № GL-28122016 від 28.12.2016. За твердженнями позивача, відповідачем не було надано необхідної, повної, достовірної та своєчасної інформації про товар, внаслідок чого позивачем було придбано товар - зерноочисне обладнання (скальператор LAKA-200), що не має потрібних покупцеві властивостей та має недоліки. Як пояснює позивач, вказаний товар придбавався з метою його встановлення та використання на потужностях його клієнта - ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» для здійснення попередньої очистки зібраних ним зернових культур. Однак, в ході експлуатації поставленого обладнання було виявлено невідповідність результатів фактичної його роботи паспортним даним по параметрам продуктивності та якості очистки.

Як зазначає позивач, наведені обставини свідчать про наявність підстав для розірвання договору поставки та повернення покупцю вартості товару у валюті гривні в сумі 598 053,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 04.07.2018.

27.06.2018 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечив та вказав, що позивач звернувся до відповідача з запитом щодо термінового придбання зерноочисного обладнання для встановлення на потужностях замовника. За твердженнями відповідача, інформація щодо технічних характеристик обладнання, надана позивачу, була достатньою для прийняття відповідного рішення, доступною та зрозумілою, оскільки останнім не було здійснено додаткових запитів з метою конкретизації тих чи інших характеристик. Жодного технологічного завдання та/або технологічної схеми від позивача отримано не було, навпаки позивачем було здійснено чітке замовлення на конкретну машину LAKA-200 для виконання функції попередньої очистки. Відповідач зазначив, що позивач не є сільськогосподарським підприємством, а здійснює виробництво такого ж виду обладнання та техніки для сільського господарства, реалізує подібну техніку та надає технічну допомогу власним клієнтам, що, на думку відповідача, підтверджує обізнаність позивача про технічні характеристики придбаного обладнання.

На спростування доводів позивача про невідповідність результатів фактичної роботи обладнання його паспортним даним відповідач вказав, що придбане обладнання - скальператор LAKA-200 не є тим обладнанням, яке повинно використовуватись у поточному технологічному циклі, що не було враховано відповідальною особою позивача при проектуванні відповідного об'єкту. Як пояснює відповідач, згідно з заявленими виробником нормативного-технічними характеристиками обладнання потрібно використовувати саме для попередньої очистки з метою захисту наступного обладнання від пошкоджень грубими домішками, у зв'язку з чим сторонами обговорювалось питання щодо придбання додаткового необхідного обладнання - ситового сепаратора «SMA 203» або «SMA 206».

В окремій заяві відповідач просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, який встановлено у статті 269 Господарського кодексу України для позовів, які випливають з поставки товарів неналежної якості.

Також відповідачем було подано до суду заяву про залишення позову без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, яка обґрунтована обставинами прийняття та схвалення позивачем умов комерційної пропозиції від 25.10.2016, у пп. 1 п. 113 якої міститься застереження про вирішення спору третейським судом.

У підготовчому судовому засіданні 04.07.2018 судом запропоновано учасникам справи надати суду копію спірного договору поставки №GL-28122016 від 28.12.2016, щодо якого заявлено позов; розгляд справи відкладено на 25.07.2018.

25.07.2018 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що правовими підставами позову є саме норми частини 3 статті 7 «Про захист прав покупців сільськогосподарських машин» щодо ненадання продавцем необхідної, повної, достовірної та своєчасної інформації про товар, а не щодо поставки товару неналежної якості, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності.

Також позивач заперечив проти заяви позивача про залишення позову без розгляду з тих підстав, що між сторонами не існує і ніколи не існувало жодних угод чи застережень про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного арбітражу, а комерційна пропозиція, на яку посилається відповідач, складена іноземною особою - BЬHLER CMBH, що не є стороною договору.

25.07.2018, у зв'язку з наявністю у сторін необхідності в наданні додаткових документів по справі, судом відкладено підготовче судове засідання на 08.08.2018.

08.08.2018 судом розглянуто заяву відповідача про залишення позову без розгляду та відмовлено у задоволенні такої заяви, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

У судовому засіданні 25.07.2018 представники обох сторін підтвердили суду, що договір поставки у формі єдиного письмового документу не укладався, а погодження умов поставки відбувалось шляхом обміну електронними листами. Натомість, комерційна пропозиція від 25.10.2016, на яку посилається відповідач, є документом, односторонньо складеним іноземною компанією - BЬLER CMBH, що не є учасником спірних правовідносин. Відтак, судом не було встановлено наявності укладеної між сторонами третейської угоди, а тому не вбачається підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 08.08.2018 судом відкладено підготовче засідання на 12.09.2018, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів відповідно до ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, а також встановлено сторонам додатковий строк до 05.09.2018 для подання доказів у справі.

05.09.2018 відповідачем подано до суду клопотання про приєднання додаткових доказів у справі, у тому числі нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_3 від 21.08.2018, яка за своєю формою та змістом відповідає вимогам статті 88 Господарського процесуального кодексу України.

10.09.2018 на адресу Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про призначення судової експертизи у справі з метою встановлення відповідності результатів фактичної роботи зерноочисного обладнання - скальператора LAKA 200 його паспортним даним.

12.09.2018 відповідачем подано до суду власні пропозиції щодо переліку питань, роз'яснення яких потребує висновку експерта.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі призначено судову інженерно-технічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (за місцезнаходженням об'єкта дослідження). На вирішення експерту поставлені наступні питання: 1) Яким є технічний стан обладнання - скальператора LAKA-200 (а саме: барабанного сита LAKA-200 (серійний номер 700064354), циклону LCGA тип 35 та вентилятора LCFA VCM 401 N) на момент дослідження? Чи має обладнання дефекти, пошкодження? Які причини їх появи: порушення технологічного процесу при виробництві, невірна установка та підключення обладнання, втручання в роботу обладнання із боку користувача (у тому числі самовільно проведені ремонтні роботи), пошкодження обладнання при перевезенні або інше? 2) Чи виконує скальператор LAKA-200 функцію очистки від грубих залишків сміття (солома, стебла, рештки качанів тощо), діаметр якого становить більше 40 мм? 3) Чи відповідають характеристики обладнання - скальператора LAKA-200 (а саме: барабанного сита LAKA-200, циклону LCGA тип 35 та вентилятора LCFA VCM 401 N) технічній документації на нього? 4) Чи відповідають характеристики обладнання - скальператора LAKA-200 (а саме: барабанного сита LAKA-200, циклону LCGA тип 35 та вентилятора LCFA VCM 401 N) технічним характеристикам, які були викладені у комерційній пропозиції № GC-16-00776-01 від 25.10.2016. Встановлено учасникам справи строк до 26.09.2018 для подання до суду матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

02.10.2018 копію ухвали суду від 12.09.2018 та матеріали, зібрані судом для проведення експертизи, направлено до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

12.10.2018 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов лист Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08.10.2018 вих. № 005420, яким повідомлено суд про неможливість проведення судової інженерно-технічної експертизи у зв'язку з відсутністю у штаті Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз фахівців у даній галузі знань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 поновлено провадження у справі № 910/6587/18, призначено підготовче засідання на 31.10.2018, встановлено учасникам справи строк до 26.10.2018 для подання до суду письмових пропозицій з зазначенням найменування експертної установи (експерта), якій (якому) може бути доручено проведення судової експертизи у даній справі (з урахуванням відомостей з Реєстру методик проведення судових експертиз та Реєстру атестованих судових експертів).

25.10.2018 відповідачем подано до суду клопотання про доручення проведення судової експертизи у даній справі Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

26.10.2018 позивачем направлено на адресу Господарського суду міста Києва заяву, в якій також викладено пропозицію доручити проведення судової експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (отримано судом 31.10.2018).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 у справі призначено судову інженерно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

22.11.2018 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 13.11.2018 вих. № 17541-18, в якому повідомлено суд, що питання встановлення технічного стану обладнання - скальператора LAKA-200, визначення його технічних характеристик та встановлення їх відповідності документації потребують спеціалізованого технологічного обладнання та відповідних фахівців, які у Київському науково-дослідному інституті судових експертиз відсутні.

Як наслідок, експертною установою повернуто до суду матеріали, які направлялись для проведення експертизи, без виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 19.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2019.

У судове засідання представник позивача з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідання проти задоволення позову надав заперечення з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України судом під час розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою.

У судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступні фактичні обставини справи.

Електронним листом від 25.10.2016 14:55 год. відповідачем направлено позивачу файл з пропозицією GC-16-00776-01 від 25.10.2016 щодо поставки товару - барабанного сита LAKA-200, що включає зокрема: умови про об'єм поставки, цінову специфікацію на суму 19 247 євро, технічну специфікацію, комерційні умови, загальні умови поставки, загальні умови здійснення монтажу, сервісного і технічного обслуговування обладнання.

Електронним листом від 28.12.2016 12:23 год. відповідачем направлено позивачу проект договору поставки, а також сформовано та виставлено позивачу рахунок № 656 від 28.12.2016 на оплату товару - барабанного сита LAKA-200, циклону LCGA тип 35 та вентилятору LCFA VCM 401 N, на загальну суму 513 924,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 1832 від 28.12.2016 позивачем перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 513 924,00 грн.

Електронним листом від 29.12.2016 17:34 год. відповідачем направлено позивачу креслення на циклон.

В електронному листі від 29.12.2016 5:25 год. позивач просив відповідача надати максимальний об'єм інформації для проектування місяця встановлення та під'єднання машини LAKA-200, інформацію про динамічні навантаженні від роботи даної машини, монтажні інструкції тощо.

Електронним листом від 05.01.2017 11:18 год. позивач запросив електричну схему підключення барабанного сита LAKA-200.

Електронними листами від 13.01.2017 10:26, 11:40, 11:42, 15:03, 15:16 год. відповідачем направлено позивачу схему підключення LAKA-200, документацію щодо вентилятора та двигуна, а також повідомлено, що для замовлення на електрику по підключенню очисних машин необхідним є надання електричних схем та відомостей щодо черговості включення двигунів.

30.01.2017 відповідачем електронним листом направлено позивачу електричну схему підключення вентилятора.

Згідно з видатковою накладною № 102 від 13.04.2017 відповідачем передано позивачу товар - циклон LCGA тип 35 та вентилятор LCFA VCM 401 N, загальною вартістю 128 124,00 грн (з ПДВ).

Видатковою накладною № 103 від 14.04.2017 підтверджується, що відповідачем було передано позивачу товар - барабанне сито LAKA-200, вартістю 385 800,00 грн (з ПДВ).

Вказані видаткові накладні підписані обома сторонами, скріплені печатками господарських товариств та не містять зауважень чи заперечень щодо якості, кількості вартості товару.

Однак в подальшому, у листі від 14.08.2017 вих. № 08/77 позивач повідомив відповідача про виникнення проблем в роботі елеватора через невідповідність роботи LAKA-200 як по продуктивності, так і по якості очистки. Зокрема, вказав, що все сміття та пил разом з зерном проходить крізь машину і потрапляє в подальші технологічні дороги, у зв'язку з чим просив забезпечити присутність представника ТОВ «Бюлер Сервіс» для детального аналізу роботи барабанного сита та прийняття рішення щодо повного усунення проблеми.

Листом від 31.08.2017 вих. № 2017/08-114 відповідач відповів, що згідно з запитом покупця на конкретну машину йому була підготовлена комерційна пропозиція та надана вся необхідна технічна документація щодо барабанного сита LAKA-200. Згідно зі звітом сервісного інженера від 25.07.2017 відхилень в роботі обладнання не виявлено, сито справляється з тим завданням, для якого воно призначене, тобто для попередньої очистки від грубих домішок. Також відповідачем вказано, що для досягнення відповідного ефекту якості очистки та відбору легких домішок аспірацією через циклон позивачу необхідно було пропонувати своєму замовнику інший тип очисної машини.

Листом від 11.09.2017 вих. № 09/90 позивач повторно просив відповідача забезпечити присутність представника ТОВ «Бюлер Сервіс» для аналізу роботи барабанного сита LAKA-200 на тристоронній зустрічі за участю представника замовника.

29.09.2017 відповідач електронним листом направив позивачу копії декларацій від 25.10.2016 про відповідність обладнання технічним вимогам відповідних Технічних регламентів.

У листі від 13.10.2017 позивачем повідомлено відповідача про подію загоряння сушарні всередині колони внаслідок зависання продукту через потрапляння грубих залишків сміття (рештки качанів, стебел та соломи). Позивач вказав, що сито не працює і не відбирає грубих залишків сміття, у зв'язку чим просив терміново прийняти заходи щодо усунення несправності барабанного сита або провести заміну несправного товару.

18.10.2017 представниками позивача, відповідача та замовника товару - ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» складено акт № б/н, в якому зазначено, що 18.10.2017 відбулась перевірка барабанного сита LAKA-200 та встановлено, що дана машина не відбирає грубого сміття та не виконує функцію попередньої очистки кукурудзи. Також проведено лабораторний аналіз зерна, на підтвердження чого до акту від 18.10.2017 додано відповідні картки з результатами аналізу.

Згідно з претензією від 23.10.2017 вих. № 10/105 позивачем заявлено відповідачу вимогу замінити наявне барабанне сито на інше, якщо така заміна забезпечить якісне очищення продукту, або встановити іншу очисну машину, яка б забезпечила якісну безперебійну роботу технологічної лінії елеватора на стадії очистки.

У відповіді від 17.11.2017 вих. № 2017/11-158 на претензію від 23.10.2017 вих. № 10/105 відповідачем відхилено вимоги позивача та повідомлено, що за результатами наради компетентної комісії підприємства-виготовлювача (компанії BЬHLER) продавцем отримано відповідь про те, що барабанне сито слід використовувати для очистки в цілях захисту наступного обладнання від пошкоджень великим, важким сміттям. Оскільки клієнт використовує барабанне сито для основного очищення, це не відповідає рекомендаціям компанії BЬHLER. Навіть з меншим діаметром отворів (перфорації) сита є ймовірність проникнення частин стебла (соломи) через сито. У таких випадках рекомендовано використовувати круговий грохот, такий як, наприклад, «SMA 203» або «SMA 206».

07.02.2018 відповідач звернувся до позивача з електронним листом, в якому відповідно до наданих продавцем рекомендацій просив надати комерційну пропозицію на очисну машину SMA-203-3.

Проте згодом позивачем направлено відповідачу претензію від 01.03.2018 вих. № 03/19 про розірвання договору поставки № GL-28122016 від 28.12.2016, повернення вартості поставленого товару в сумі у гривні, що еквівалентна 18 422,79 євро і дорівнює 598 129,04 грн, а також відшкодування завданих збитків у розмірі 31 042 183,32 грн.

У відповіді від 23.03.2017 вих. № 2017/11-158 відповідач визнав претензію позивача від 01.03.2018 вих. № 03/19 необґрунтованою та відмовив у задоволенні вимог ТОВ «РІЛЯ Україна».

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для розірвання договору поставки та повернення вартості поставленого товару.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та відповідні заперечення відповідача, господарський суд виходить з наступного.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як встановлено судом, та що підтверджено представниками сторін у судовому засіданні 25.07.2018, між сторонами не було підписано договору поставки у формі єдиного документу. Проект договору поставки № GL-28122016 від 28.12.2016, направлений відповідачем електронним листом від 28.12.2016, сторонами в письмовій формі не підписувався.

Одночасно з цим, матеріали справи містять документи, які подавались до суду обома сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень, та з яких вбачається, що між сторонами склались договірні відносини з приводу постачання товару - обладнання (барабанного сита LAKA-200, циклону LCGA тип 35 та вентилятору LCFA VCM 401 N) шляхом обміну електронними листами, в яких погоджувались умови поставки.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. (ч. ч. 1, 2, 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. (ч. ч. 1, 3, 5 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на пояснення представників учасників справи, які були надані в судовому засіданні, оскільки ані позивач, ані відповідач не висловили сумнівів щодо відповідності поданих до суду копій доказів (письмових та електронних в паперовій формі) їх оригіналам, господарський суд бере до уваги при вирішенні даного спору подані обома учасниками справи документи в якості достовірних доказів.

Отже, матеріалами справи (паперовими копіями електронних листів сторін, копією рахунку на оплату № 656 від 28.12.2016, копіями видатковими накладними № 102 від 13.04.2017 та № 103 від 14.04.2017) підтверджується, що між сторонами у спрощений спосіб було укладено договір поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає надані позивачем документи як належну та достатню підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України і статті 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено главою 20 Господарського кодексу України.

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором, а частиною 3 цієї норми визначено, що у разі односторонньої відмови від договору повністю або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Позивач як на правову підставу позову посилається на спеціальні норми Закону України від 05.06.2003 № 900-IV «Про захист прав покупців сільськогосподарських машин», який регулює відносини між покупцями сільськогосподарських машин та їх виробниками, продавцями, виконавцями робіт і послуг з технічного сервісу, встановлює права та обов'язки покупців, визначає механізм реалізації державного захисту покупців, обов'язки та відповідальність виробників, продавців, виконавців робіт, послуг.

При цьому, у відповіді на відзив, яку подано до суду 25.07.2018, позивач окремо зауважив, що спірні правовідносини не випливають з поставки товару неналежної якості, а позовні вимоги ґрунтуються на передбаченому ч. 3 ст. 7 Закону України праві позивача розірвати договір і вимагати відшкодування завданих збитків.

Статтею 7 Закону України «Про захист прав покупців сільськогосподарських машин», на положення якої як на правову підставу позову посилається позивач, встановлено, що покупці машин мають право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про машини, роботи, послуги, яка забезпечує можливість їх компетентного вибору.

Інформація повинна бути надана покупцям до придбання ними машини чи замовлення роботи, послуги.

При цьому, законодавцем визначено вичерпний перелік інформації, яку продавець зобов'язаний надати покупцю, а саме інформація про машину, роботу, послугу повинна містити:

назву машини;

зазначення нормативно-правових актів, вимогам яких повинні відповідати сільськогосподарські машини, роботи, послуги;

дані про основні властивості машини, роботи, послуги, умови використання та зберігання, застереження щодо безпечності використання, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретну машину, роботу, послугу;

відомості про можливість утворення шкідливих для здоров'я умов праці з машиною і протипоказання щодо її застосування;

дані про ціну, умови та правила придбання машин, виконання робіт, надання послуг;

дату виготовлення машини;

гарантійні зобов'язання виробника, виконавця;

правила та умови ефективного і безпечного використання машин, робіт, послуг;

ресурс машини, відомості про необхідні дії покупця після його закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;

найменування та адресу виробника, виконавця, продавця і підприємств, які здійснюють їх функції щодо прийняття претензій від покупців, а також виконують роботи, надають послуги з технічного сервісу.

Покупцеві також повинна надаватися інформація про наявність документального засвідчення відповідності машин, робіт, послуг установленим законодавством вимогам.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома покупців виробником, продавцем, виконавцем у супровідній документації, що додається до машин, на етикетках, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів машин, робіт, послуг (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про захист прав покупців сільськогосподарських машин»).

У частині 3 статті 7 Закону України «Про захист прав покупців сільськогосподарських машин» передбачено, що якщо надання недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про машину, роботу, послугу та про виробника, виконавця, продавця спричинило придбання машини, роботи, послуги, які не мають потрібних покупцеві властивостей, - покупець має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Разом з цим, позивачем не було повідомлено суду, яку саме інформацію з вичерпного переліку, встановленого у частині 1 статті 7 вказаного вище Закону України, не було надано відповідачем.

За твердженнями відповідача, які не спростовані позивачем, 25.10.2016 представник ТОВ «РІЛЯ Україна» звернувся до представника ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» з запитом щодо термінового придбання зерноочисного обладнання для встановлення на потужностях замовника та здійснено замовлення на конкретну машину LAKA-200. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, в якій формі було здійснено таке звернення.

Як наслідок, покупцю була підготовлена комерційна пропозиція (електронний лист від 25.10.2016) та надана відповідна технічна документація. Матеріали справи містять паперові копії вкладень до електронних листів відповідача, а саме: керівництво з експлуатації барабанного сита LAKA-20232-1-1602-ru-RU (т. 2 а. с. 195-226), попередження та інструкції з експлуатації вентилятора (т. 1 а. с. 133-258), інструкція з експлуатації двигуна (т. 2 а. с. 1-184), електрична схема підключення вентилятора (т. 2 а. с. 246).

Також відповідачем в порядку статті 88 Господарського процесуального кодексу України подано до суду нотаріально посвідчену заяву свідка від 21.08.2018 - ОСОБА_3, який працює регіональним менеджером з продажу в ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС». У поданій до суду заяві останній вказав, що 25.10.2016 до нього звернувся представник ТОВ «РІЛЯ Україна» Рибак Андрій Олександрович щодо термінового придбання конкретного зерноочисного обладнання, зокрема барабанного сита LAKA-200, циклону LCGA тип 35 та вентилятора LCFA VCM 401 N. Представник ТОВ «РІЛЯ Україна» не звертався з проханням підібрати зерноочисне обладнання відповідно до конкретного технологічного завдання та/або технологічної схеми.

За висновками суду, обставини, про які вказує відповідач та які викладені в заяві свідка від 21.08.2018, підтверджуються матеріалами справи. Зокрема, зі змісту електронних листів сторін не вбачається, що позивачу не було надано будь-якої інформації, про яку би він запитував, або що надана продавцем інформація була недостовірною, неповною або несвоєчасною.

Окрім того, судом враховані пояснення відповідача про те, що позивач не є сільськогосподарським підприємством, а здійснює продаж сільськогосподарського обладнання та надає відповідні послуги та консультації кінцевому покупцю (у даному випадку ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»), що додатково підтверджує обізнаність останнього про технічні характеристики придбаного товару. Відповідачем надано суду витяг з офіційного веб-сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України, з якого вбачається, що позивач в якості підрядника реалізує реконструкцію існуючого складу зерна з будівництвом двох силосів зберігання зерна, загальним об'ємом 13 000 куб. м., та будівництво складу зерна, об'ємом 26 000 куб. м., з встановленням пунктів приймання, очистки, сушіння і відвантаження зерна на автомобільний та залізничний транспорт за адресою: Вінницька обл., Тульчинський район, с. Маяки, вул. Привокзальна, 41.

У даному випадку господарський суд наголошує, що статтею 43 Господарського кодексу України передбачено свободу підприємницької діяльності, яка полягає в тому, що підприємці мають права без обмежень, самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За висновками суду, як позивач, так і відповідач, здійснюючи господарську діяльність на власний ризик, керувались принципами свободи договору та свободи підприємницької діяльності, а відтак були вільні у визначенні умов договору поставки, зокрема при погодженні предмету поставки.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з замовленням щодо підбору сільськогосподарського обладнання до певного технологічного завдання та/або технологічної схеми, а відтак необґрунтованими є доводи позивача про те, що дії відповідача призвели до придбання машини, яка не має потрібних покупцеві властивостей.

Щодо доводів позивача про невідповідність фактичних результатів роботи придбаного обладнання його паспортним даним господарський суд зазначає, що з метою повного та всебічного встановлення фактичних обставин даної справи (незважаючи на твердження позивача, що даний спір не випливає з поставки товару неналежної якості), ухвалами суду від 12.09.2018 та від 31.10.2018 двічі було призначено судову експертизу у справі. Проведення експертизи доручалось Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (за місцезнаходженням об'єкта дослідження) та Київському науково-дослідного інституту судових експертиз, однак обидві експертні установи повернули матеріали до суду без виконання у зв'язку з відсутністю фахівців необхідної кваліфікації.

Будь-яких інших належних та достатніх доказів постачання відповідачем товару неналежної якості матеріали справи не містять. Зокрема, листи позивача містять оціночні судження щодо недостатньої продуктивності обладнання та якості очистки, а акт випробування барабанного сита від 18.10.2017 достовірно не підтверджує факт неналежної якості товару.

Відповідач в свою чергу, стверджує, що відхилень в роботі обладнання не виявлено, сито справляється з тим завданням, для якого воно призначене, тобто для попередньої очистки від грубих домішок. Також відповідачем вказано, що для досягнення відповідного ефекту якості очистки та відбору легких домішок аспірацією через циклон позивачу необхідно було пропонувати своєму замовнику інший тип очисної машини.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред'явлення таких роз'яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов'язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

Частиною 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч.2 ст.164 Господарського процесуального кодексу України).

Зокрема, чинний Господарський процесуальний кодекс України передбачає право учасника самостійно замовити та подати до суду висновок експерта (статті 98, 101 Кодексу), чого позивачем не було здійснено при зверненні до суду з даним позовом.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов'язок довести обґрунтованість заявлених ним позовних вимог.

Всупереч викладеним вимогам процесуального закону позивачем не було доведено суду за допомогою належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів порушення відповідачем вимог закону, що регулює господарські відносини з поставки товару, а також спеціальних норм Закону України «Про захист прав покупців сільськогосподарських машин».

Зокрема, зважаючи на тривалі намагання суду встановити повний обсяг фактичних обставин справи, під час вирішення спору судом не було встановлено, що відповідачем було надано неповну інформацію про продану сільськогосподарську машину - скальператор LAKA-200, а також матеріалами справи не підтверджується, що придбане відповідачем обладнання не відповідає заявленим технічним характеристикам.

За таких обставин, повно та всебічно оцінивши письмові пояснення учасників судового процесу та наявні у справі докази, приділивши увагу кожному твердженню, посиланню та доводу у даній справі, господарським судом не встановлено обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість розірвання договору поставки та повернення покупцю сплачених грошових коштів.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЛЯ Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЮЛЕР СЕРВІС» про розірвання договору поставки № GL-28122016 від 28.12.2016 та стягнення вартості поставленого товару у розмірі 598 053,50 грн є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 256 Цивільного кодексу України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 8 статті 269 Господарського кодексу України передбачено, що позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Однак, як зазначалось судом, як на правову підставу даного позову позивач послався саме на норму частини 3 статті 7 «Про захист прав покупців сільськогосподарських машин» щодо ненадання продавцем необхідної, повної, достовірної та своєчасної інформації про товар, а не щодо поставки товару неналежної якості.

Окрім того, як було роз'яснено у пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, виходячи з того, що доводи позивача про наявність підстав для розірвання договору поставки та повернення грошових коштів покупцю не підтвердились під час розгляду справи, тобто судом встановлено самостійні обставини для відмови у позові по суті, заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності судом залишено без задоволення.

Розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 10 732,80 грн покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЛЯ Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЮЛЕР СЕРВІС» про розірвання договору поставки № GL-28122016 від 28.12.2016 та стягнення вартості поставленого товару у розмірі 598 053,50 грн - відмовити.

2. Залишити за позивачем судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 10 732,80 грн.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.01.2019.

Суддя В. В. Князьков