ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2019м. ДніпроСправа № 904/5331/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування", смт Донець Балаклійського району Харківської області

до Комунального підприємства "Комунальник", смт Магдалинівка Дніпропетровської області

про стягнення 43192,99 грн

у присутності представників:

від позивача: провідний юрисконсульт Грищенко А.А., довіреність № 2-418д від 28.12.2018;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

27.11.2018 Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Комунальник" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення основного боргу у сумі 38697,71 грн, пені у сумі 4145,42 грн, 3% річних у сумі 349,86 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання умов договору № МаП003/7ТГ16, укладеного між сторонами 04.01.2016.

Ухвалою від 29.11.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) з повідомленням сторін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснено всі необхідні заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи за місцезнаходженням останнього згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Ухвали по справі надсилались судом завчасно у відповідності до норм, передбачених ГПК України, та з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документах. В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення, що повернулося від відповідача, про вручення останньому поштової кореспонденції суду, а тому є всі підстави вважати, що відповідач був достеменно обізнаний про відкриття провадження у справі та розгляд останньої у суді. Разом з тим, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 та ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин суд дійшов висновку про доцільність здійснення розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 165 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2016 між Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" (далі - позивач, транспортер) та Комунальним підприємством "Комунальник" (далі - відповідач, спожживач) укладено договір на транспортування природного газу № МаП003/7ТГ16 (далі - договір) разом з додатковими угодами до нього, за умовами п. 1.1 якого предметом договору є надання транспортером оплачуваних послуг з транспортування природного газу власними внутрішньопромисловими трубопроводами до пунктів передачі газу в мережі газорозподільного підприємства, згідно узгоджених транспортером та газорозподільним підприємством "Актів розмежування ділянок обслуговування газопроводів".

Згідно з п. 1.2 договору, транспортування газу здійснюється в обсягах, фактично використаних споживачем та підтверджується реєстром газорозподільного підприємства.

Річний плановий обсяг транспортування природного газу споживача складає 568,0 тис.куб.м, у т.ч. по місяцях: за січень у обсязі 117,0 тис.куб.м, за лютий - 108,0 тис.куб.м, за березень - 88,0 тис.куб.м, за квітень - 34,0 тис.куб.м, за травень - вересень - 0,00 тис.куб.м, за жовтень - 37,0 тис.куб.м, за листопад - 78,0 тис.куб.м, за грудень - 106,0 тис.куб.м. Сума договору складає 98695,68 грн (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 02.10.2017, вартість послуг з переміщення 1000 куб.м. природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами виконавця складає: 152,10 грн, крім того ПДВ у розмірі 20% - 30,42 грн, всього в розмірі 182,52 грн та підтверджується сторонами у протоколі узгодження договірної ціни № 3 від 30.09.2016.

Вартість фактично наданих транспортером споживачу послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п. 5.4 договору).

Пунктами 3.2 та 3.3 договору встановлено, що транспортер до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє споживачу два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою транспортера. Споживач протягом 2 днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути транспортеру один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг, розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу здійснюється відповідно до даних транспортера.

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків споживача з транспортером (п. 3.4 договору).

В силу приписів п. 5.5 договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до 20-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 11.1, в редакції додаткової угоди № 2 від 04.01.2016, передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків до 31.03.2018 та відповідно до до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.2016.

На виконання умов договору позивач у січні - березні 2018 року свої зобов'язання за договором виконав повністю, надавши послуги на суму 38697,71 грн, що підтверджується актами про виконання робіт по транспортуванню природного газу:

- за січень 2018 - від 31.01.2018 в обсязі 70,829 тис.куб.м на суму - 12927,71 грн;

- за лютий 2018 - від 28.02.2018 в обсязі 69,789 тис.куб.м на суму - 12737,89 грн;

- за березень 2018 - від 31.03.2018 в обсязі 71,401 тис.куб.м на суму - 13032,11 грн.

Листом вих. № 7-06-5029-3 від 25.05.2018 позивачем на адресу відповідача були направлені акти про надання послуг з транспортування природного газу за період з січня по березень 2018 року в 2-х примірниках з проханням невідкладно підписати зазначені акти, і по одному примірнику повернути позивачу. Згідно з поштовим повідомленням 147 зазначений лист та акти отримано представником відповідача 06.06.2018.

Як стверджує позивач, в порушення умов договору відповідач так і не повернув підписані акти приймання-передачі наданих послуг за договором без будь-яких пояснень, претензій щодо обсягу або якості наданих послуг відповідачем не пред'явлено.

В той же час відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, за отримані послуги переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не розрахувався, у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 38697,71 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач 21.06.2018 звернувся до відповідача з вимогою № 7-06-6304-3 про сплату заборгованості, яка, незважаючи на те, що вона отримана відповідачем 11.07.2018, залишена останнім без відповіді та задоволення.

Наявні обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, предметом якого, окрім заборгованості за транспортований газ, також є 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу.

Відповідач позовні вимоги не визнав та не спростував.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність повного задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі є договором про надання послуг, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Факт надання позивачем послуг відповідачу останнім не оспорений та отримання яких підтверджено матеріалами справи.

Приписами ст. 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як слідує з умов договору, саме акти про наданих послуг з переміщення (транспортування) природного газу є підставою для проведення остаточних розрахунків споживача з транспортером.

Однак, матеріали справи не містять доказів підписання відповідачем актів про надання послуг з переміщення (транспортування) природного газу та жодних доводів останнього з цього приводу.

Тож, відсутність погоджених обома сторонами вищевказаних актів про надання послуг фактично унеможливлює проведення остаточного розрахунку в строк, передбачений договором, але і не спростовує висновків щодо виконання позивачем своїх зобов'язань за спірним договором у січні - березні 2018 року. Разом з тим, слід зазначити, що обсяг транспортованого позивачем газу за спірний період значно менший, ніж передбачено договором, про що свідчать акти про надання послуг, а відтак і сама вартість природного газу не перевищує договірної ціни.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Матеріали справи містять належні докази направлення та отримання відповідачем вимоги щодо оплати заборгованості але, в той же час, у справі відсутні докази жодного реагування відповідача на пред'явлену до нього вимогу. Відповідач також не скористався своїм правом на надання до суду своїх доводів чи заперечень по суті позовних вимог.

Тому, у даному випадку, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був виконати свої зобов'язання по оплаті за надані йому послуги у строк, визначений відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України.

За таких обставин, кінцевий термін для оплати відповідачем вартості послуг по переміщенню природного газу настав зі спливом семиденного строку від дати отримання ним вимоги позивача, а саме - 19.07.2018, але в порушення взятих на себе фінансових зобов'язань відповідач не провів оплату за транспортування газу, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у загальній сумі 38697,71 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ЦК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами 1 та 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 5 договору із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи умови договору та приписи законодавства позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за загальний період з 19.07.2018 по 06.11.2018 пеню у сумі 4145,42 грн та 3% річних за аналогічний період у сумі 349,86 грн.

Перевіривши нарахування пені та 3% річних, судом встановлено, що останні нараховані в межах їх можливого нарахування, а відтак підлягають до стягнення в заявлених позивачем сумах.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо оплати транспортованого газу, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у сумі 1762,00 грн покладаються на відповідача, як на сторону з вини якої виник спір.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Комунальник" (Дніпропетровська область, смт Магдалинівка, вул. Комарова, 41; ідентифікаційний код 32447471) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28; ідентифікаційний код 30019775) в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" (Харківська область, Балаклійський район, смт Донець, вул. Стадіонна, 9) основний борг у сумі 38697,71 грн, пеню у сумі 4145,42 грн, 3% річних у сумі 349,86 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 28.01.2019.

Суддя В.Д. Воронько