ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2915/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз", м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілана Вест", м. Харків

про стягнення 9844300,99 грн.

за участю представників:

позивача - не зявився

відповідача - не зявився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" 25.10.2018 р. звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЛАНА ВЕСТ" про стягнення заборгованості за договором поставки нафтопродуктів № НП-0327 від 29.02.2016 у розмірі 9 844 300,99 грн., яка складається з: суми боргу у розмірі 8 000 400,00 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1 424 373,17 грн., 3 % річних у розмірі 419 527,82 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № НП-0327 від 29.02.2016 в частині виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву ПАТ "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/2915/18, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.11.2018 р. о 10:30.

У підготовчому засіданні 20.11.2018 у справі № 922/2915/18 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 04 грудня 2018 року о 12:30 год., в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

У підготовчому засіданні 04.12.2018 у справі № 922/2915/18 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про продовження підготовчого провадження на 30 днів до 29.01.2019 р. в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України та про відкладення підготовчого засідання на 15 січня 2018 року о 12:30 год., в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2019 року закрито підготовче провадження у справі № 922/2915/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 січня 2019 р. об 11:00 год.

Позивач в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі була направлена на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві та інформація про яку міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 239, офіс 23, проте була повернута підприємством зв'язку до господарського суду з посиланням "за закінченням строку зберігання"; ухвали-повідомлення були повернуті на адресу суду підприємством зв'язку з посиланням "інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення".

Ухвалу господарського суду Харківської області від 15 січня 2019 року про закриття підготовчого провадження у справі № 922/2915/18 та призначення справи до судового розгляду по суті, також було направлено на вищевказану адресу відповідача, проте дана ухвала не була повернута до господарського суду Харківської області підприємством зв'язку.

За даними відстеженням поштового пересилання № 833 з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення (ухвала господарського суду Харківської області від 15 січня 2019 року) не було вручено відповідачу під час доставки, про що міститься відповідна відмітка від 19.01.2019 з позначкою "Відправлення не вручене під час доставки: інші причини".

Згідно вимог ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 242 ГПК України, рішення суду надсилаються учасникам справи в електронній формі, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення даного судового засідання, незважаючи на не повернення до суду ухвал із зазначенням причини невручення.

Згідно з ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.02.2016 між Публічним акціонерним товариством "УКРНАФТА" в особі Нафтогазовидобувного управління "ПОЛТАВАНАФТОГАЗ" (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛАНА ВЕСТ" (надалі - Покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів №НП-0327 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов Договору (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору номенклатура, кількість, ціна Товару визначаються Сторонами у ОСОБА_1 угодах до Договору, які є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п.п.2.1.1. п.2.1. Договору Постачальник зобов'язується передати Покупцю нафтопродукти згідно розділу 1 цього Договору за умови оформлення відповідних актів прийому-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п.п.2.2.1. п.2.2. Договору Покупець зобов'язується своєчасно і в повному об'ємі сплатити вартість Товару.

Згідно з п. 4.1. Договору поставка Товару здійснюється на підставі підписаної Сторонами ОСОБА_1 угоди до Договору протягом місяця з дати підписання ОСОБА_1 угоди.

Відповідно до п.5.1. Договору Покупець здійснює оплату за Товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31 грудня 2016 року.

Згідно з п.6.1. Договору Покупець здійснює приймання Товару за кількістю та якістю згідно з діючим законодавством України, а також згідно умов дійсного Договору та ОСОБА_1 угод до нього.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та діє по 31 грудня 2016 року, а що стосується взаєморозрахунків - до їх повного завершення.

Якщо жодна із Сторін не заявить про свої наміри розірвати або змінити Договір за 30 днів до завершення його дії, цей Договір вважається пролонгованим на 1 рік на тих же умовах (п.11.1. Договору).

29.02.2016 Сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки нафтопродуктів № НП-0327 від 29.02.2016, якою сторони узгодили умови та строк поставки, номенклатуру, кількість та ціну нафтопродуктів (Товару).

Так, на виконання умов Договору позивачем було поставлено товар на загальну суму 8000400,00 грн., що підтверджується копією акту приймання - передачі нафтопродуктів №1 від 29.02.2016.

Вказаний акт підписаний з боку відповідача та скріплений печатками відповідача, без зауважень та заперечень.

Втім, відповідач за поставлений товар не розрахувався.

Таким чином, заборгованість відповідача по сплаті товару поставленого за договором на час розгляду справи становить 8000400,00 грн.

Також, вказана заборгованість визнається відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків (арк.15).

10.08.2017 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія про погашення існуючої заборгованості.

Однак, відповідачем не надано відповідь на вимогу позивача та не сплачено суму заборгованості.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару та діючого законодавства, тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №НП-0327 від 29.02.2016 у розмірі 8000400,00 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем свого грошового зобов'язання за договором поставки нафтопродуктів №НП-0327 від 29.02.2016, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 419527,82 грн., а також інфляційних втрат в сумі 1424373,17 грн., а відтак позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат та керуючись статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 147664,51 грн. належить покласти на відповідача, оскільки позов задоволено повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю МІЛАНА ВЕСТ (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 239, оф. 23, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укрнафта (04053, м. Київ, пров. Нестровський, 3-5, ) в особі Нафтогазовидобувного управління Полтаванафтогаз (36000, м. Полтава, вул. Монастирська, 12, ) заборгованість за договором поставки нафтопродуктів № НП-0285 від 28.02.2016, яка складається з: суми боргу у розмірі 8000400,00 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1424373,17 грн., 3 % річних у розмірі 419527,82 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 147664,51 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 28.01.2019 р.

Суддя ОСОБА_2