ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3487/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення

(виклику) сторін справу

за позовом Харківського національного університету ім. Каразіна, м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Тарасової Тетяни Володимирівни, м. Харків
про стягнення коштів в сумі 15528,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Тарасової Тетяни Володимирівни про стягнення орендної плати в сумі 12707,84 грн., пені в сумі 415,29 грн. та штрафу в сумі 889,55 грн.; земельного податку в сумі 582,01 грн. та пені в сумі 14,60 грн.; витрат на утримання будівлі в сумі 135,48 грн. та пені в сумі 2,25 грн.; витрат на вивіз твердих побутових відходів в сумі 81,29 грн. та пені в сумі 1,35 грн.; водовідведення в сумі 234,52 грн. та пені в сумі 5,86 грн.; водопостачання в сумі 447,13 грн. та пені в сумі 11,16 грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором оренди №4420-Н від 28.12.2009 року та договором №95 від 28.12.2009 року на відшкодування орендарем земельного податку, комунальних послуг та витрат на утримання будівлі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3487/18 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвала господарського суду Харківської області від 22.01.2019 року (якою відповідачу було встановлено строк - протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву) направлена на адресу відповідача повернулась до суду без вручення з довідкою поштового відділення: "повернуто за закінченням терміну зберігання".

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 5).

Крім того, судом враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2019 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заяв чи клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз'яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 22.01.2019 року, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа №922/3487/18 розглядається судом за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

28.12.2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Тарасовою Тетяною Володимирівною (орендар, відповідач) було укладено договір оренди №4420-Н (далі - "договір оренди"), відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець передав, а відповідач (орендар) прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення на 1-му поверсі 9-поверхової будівлі гуртожитку №11 Інв. № 103000114), загальною площею 70,80 кв.м., за адресою: м.Харків, вул.О.Яроша, 10, що перебуває на балансі Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна (балансоутримувач, позивач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 04.08.2009р. і становить 278700,00 грн.

Майно було надане в оренду з метою розміщення буфету, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до п. 5.3 договору оренди, орендар взяв на себе зобов'язання своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 3.1 договору оренди, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786. Зазначена Методика в подальшому була перейменована на Методику розрахунку орендної плати за держане майно та пропорції її розподілу (далі - Методика розрахунку) згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 р. № 961.

Пунктом 3.3 договору оренди передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Зі змісту п. 3.6 договору оренди випливає, що орендна плата за договором оренди перераховується щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним на рахунок, визначений балансоутримувачем, у розмірі 50 % відповідно до вимог діючої Методики розрахунку.

22.08.2018 року договір оренди № 4420-Н від 28.12.2009 року було розірвано, про що свідчить угода про розірвання від 03.10.2018 року, укладена між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області, як орендодавцем, та відповідачем, а також акт приймання-передачі орендованого майна від 22.08.2018 року.

Пунктом 3.12 договору оренди передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Відповідно до п. 9.1 договору оренди за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Крім того, згідно з п. 5.13 договору оренди, орендар зобов'язаний здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. У зв'язку з цим та на виконання п. 5.13 договору оренди між позивачем (балансоутримувачем) та відповідачем (орендарем) було укладено договір № 95 від 28.12.2009 року на відшкодування орендарем земельного податку, комунальних послуг та витрат на утримання будівлі (далі - "договір на відшкодування").

Пунктом 4.1 договору на відшкодування визначено, що його було укладено на строк дії договору оренди.

Відповідно до п. 2.1 договору на відшкодування, орендар зобов'язаний щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, відшкодовувати балансоутримувачу земельний податок. У разі зміни ставок, коефіцієнтів земельного податку чи законодавства щодо сплати земельного податку орендар зобов'язаний сплачувати його з урахуванням цих змін зі дня їх введення згідно наданого балансоутримувачем рахунку без укладення додаткових угод до цього договору.

В п. 2.2 договору на відшкодування зазначено, що орендар зобов'язаний щомісяця не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, відшкодовувати балансоутримувачу спожиті комунальні послуги: водопостачання, водовідведення та теплопостачання згідно розрахунку. У разі зміни тарифів на комунальні послуги орендар зобов'язаний сплачувати їх вартість з урахуванням нових тарифів з дня їх введення без укладення додаткових угод на підставі рахунків, наданих балансоутримувачем.

Разом з цим, пунктом 2.3 договору на відшкодування передбачений обов'язок орендаря щомісяця не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, відшкодовувати балансоутримувачу витрати на утримання будівлі, в якій орендуються приміщення, в розмірі 50,00 грн. та вивіз твердих побутових відходів у розмірі 30,00 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору на відшкодування при несвоєчасному внесенні плати, передбаченої розділом 2, орендар сплачує пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди в частині обов'язку своєчасно та у повному обсязі сплачувати балансоутримувучу орендну плату, відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 12707,84 грн., станом на 22.08.2018 року.

Крім того, відповідач має заборгованість перед позивачем у зв'язку з невиконанням умов договору на відшкодування в частині обов'язку відшкодовувати позивачу земельний податок, комунальні послуги (водопостачання, водовідведення), витрати на утримання будівлі та витрати на вивіз твердих побутових відходів.

З метою стягнення заборгованості з відповідача за договором оренди та договором на відшкодування позивач звертався до відповідача з претензією від 07.09.2018 року № 0115/01, в якій вимагав сплатити на його користь заборгованість, проте до цього часу заборгованість відповідачем не сплачена.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Проте, станом на 22.08.2018 року, заборгованість відповідача перед позивачем склала 12707,84 грн.

Станом на момент розгляду справи, відповідач 12707,84 грн. заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором оренди.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 12707,84 грн. нормативно та документально обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 415,29 грн. та штраф в сумі 889,55 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.7 договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні (тобто, на користь Балансоутримувача - у розмірі 50 %) відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Також в п. 3.8 договору оренди закріплено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, зазначає, що він відповідає вищезазначеним умовам договору оренди та нормам ГК України, а тому вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 415,29 грн. та штрафу в сумі 889,55 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У даному випадку укладеним між сторонами договором оренди, зокрема пунктом 3.7, передбачено господарсько-правову відповідальність відповідача у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу за порушення умов цього договору оренди.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах і Верховного Суду від 9 лютого 2018 року у справі № 911/2813/17, від 22 березня 2018 року в справі № 911/1351/17.

Крім того, матеріали справи не містять доказів в підтвердження сплати відповідачем грошових коштів в рахунок відшкодування витрат позивача на утримання майна орендованого відповідачем за спірний період, що порушує приписи ст. 193 Господарського кодексу України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення земельного податку в сумі 582,01 грн., витрат на утримання будівлі в сумі 135,48 грн., витрат на вивіз твердих побутових відходів в сумі 81,29 грн., водовідведення в сумі 234,52 грн. та водопостачання в сумі 447,13 грн.

Крім того, оскільки пунктом 3.1 договору на відшкодування передбачено, що при несвоєчасному внесенні плати, передбаченої розділом 2, орендар сплачує пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення, включаючи день оплати, суд, перевіривши розрахунки позивача, визнає вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату:

- земельного податку в сумі 14,60 грн.;

- витрат на утримання будівлі в сумі 2,25 грн.;

- витрат на вивіз твердих побутових відходів в сумі 1,35 грн.;

- водовідведення в сумі 5,86 грн. та водопостачання в сумі 11,16 грн., законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 759, ч.ч. 1, 5 ст. 762, ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 283, 285 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Тарасової Тетяни Володимирівни (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна (61022, м. Харків, майдан Свободи, будинок 4, ідентифікаційний код 02071205) орендну плату в сумі 12707,84 грн., пеню в сумі 415,29 грн., штраф в сумі 889,55 грн., земельний податок в сумі 582,01 грн., пеню в сумі 14,60 грн., витрати на утримання будівлі в сумі 135,48 грн., пеню в сумі 2,25 грн., витрати на вивіз твердих побутових відходів в сумі 81,29 грн., пеню в сумі 1,35 грн., водовідведення в сумі 234,52 грн., пеню в сумі 5,86 грн., водопостачання в сумі 447,13 грн., пеню в сумі 11,16 грн. та 1762,00 грн. судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.01.2019 року.

Суддя О.В. Смірнова