ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа№ 911/2340/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 14.11.2018 (вх. №09.1-04.2/2987/18 від 22.11.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.10.2018 року про відмову у забезпеченні позову

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборони вчинення певних дій та заборони вчинення реєстраційних дій у справі

у справі №911/2340/18 (суддя - Грабець С.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК»

до Публічного акціонерного товариства «РВС Банк»

про виребування майна із чужого незаконного володіння та скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень

за участю представників сторін:

від позивача: Паламарчук М.А. довіреність б/н від 19.07.18

від відповідача: Куліш В.В. довіреність № 1620/18 від 12.12.18

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІПК» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «РВС Банк» про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень.

Разом з позовом до суду першої інстанції позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборони вчинення дій та заборони вчинення реєстраційних дій.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.10.2018 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборони вчинення дій та заборони вчинення реєстраційних дій відмовлено.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Київської області від 28.10.2018 року, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІПК», 16.11.2018 року подав апеляційну скаргу б/н від 14.11.2018 (вх. №09.1-04.2/2987/18 від 22.11.2018), в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 26.10.2018 року скасувати, а заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів та їх неправильного дослідження. Так, апелянт стверджує, що стосовно спірного майна постійно вчиняються правочини з відчуження права власності, а тому господарський суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, на думку апелянта, зазначені види забезпечення позову (арешт майна, заборона вчиняти реєстраційні та інші окремі дії) є повністю співмірними з позовними вимогами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» залишено без руху та роз'яснено, що протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали він має право усунути недоліки, подати до Північного апеляційного господарського суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши поважність причин пропуску процесуального строку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 року у зв'язку з усуненням скаржником недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження у справі №911/2340/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.10.2018 у справі №911/2340/18, встановлено учасникам справи процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, пояснень, протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Розгляд справи призначено на 16.01.2019 року.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та у строк, встановлений судом, не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

16.01.2019 року у судовому засіданні позивач надав письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначає, що дії ОСОБА_4, ТОВ «Коллаба» та відповідача щодо спірного майна є системними та спрямованими на те, щоб позбавити позивача можливості повернути майно у своє володіння.

Представник позивача в судовому засіданні 16.01.2019 року вимоги апеляційної скарги підтримав та просив ухвалу Господарського суду Київської області від 26.10.2018 року скасувати, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» про забезпечення позову задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.01.2019 року просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши копії матеріалів оскарження у справі № 911/2340/18, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» про витребування з незаконного володіння Публічного акціонерного товариства «РВС Банк» об'єктів нерухомого майна, власником яких є позивач, а також скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень, згідно з якими іпотекодержателем вказано Публічне акціонерне товариство «РВС Банк», а іпотекодавцем - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллаба».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІПК» (позивач у справі) та ОСОБА_4 укладались договори іпотеки, за умовами яких позивачем у справі було передано в іпотеку майно в рахунок забезпечення виконання боржником - ОСОБА_5 грошового зобов'язання за договором позики від 21.02.2013 на загальну суму 2493000,70 грн. Строк повернення позики 21.02.2014. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх договірних зобов'язань ОСОБА_4 в позасудовому порядку набуто право власності на усі об'єкти нерухомості, передані останньому в іпотеку. Згодом, вказане майно було відчужено ОСОБА_4 на користь ТОВ «Коллаба». Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до реєстру було внесено запис щодо передачі спірного майна в забезпечення виконання кредитних зобов'язань передано в іпотеку банку. В грудні 2017 внесено запис до реєстру про набуття ПАТ «РВС банк» право власності на майно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Позивач вважає, що оскільки ринкова вартість одного об'єкту іпотеки повністю покриває заборгованість, яка випливає із договору позики, ОСОБА_4 безпідставно було набуто право власності на інші об'єкти іпотечного майна позивача.

Позивач, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, посилається на те, що майно, про витребування якого заявлено позов, неодноразово відчужувалось, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову місцевий господарський суд виходив з того, що заявником (позивачем у справі) не доведено, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тому заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборони вчинення певних дій та заборони вчинення реєстраційних дій задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору; накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що при вирішенні питання про забезпечення позову підлягають оцінці доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, копіями матеріалів оскарження підтверджується, що позивачем в підтвердження обставин необхідності застосування заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно було представлено Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які свідчать про набуття в позасудовому порядку ОСОБА_4 права власності на майно, переданого позивачем в забезпечення виконання зобов'язань боржника (позичальника) за договором позики. Також вказаними інформаційними довідками підтверджується факт відчуження ОСОБА_4 майна на користь ТОВ «Коллаба» та, в подальшому, передача його в іпотеку ПАТ «РВС банк», за яким на даний час зареєстровано право власності. Тобто надані позивачем докази, фактично, підтверджують те, що ОСОБА_4, як іпотекодержатель, скористався наданим йому Законом України «Про іпотеку» та іпотечними договорами правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Натомість, жодних документів щодо здійснення саме відповідачем дій, які б могли свідчити про імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду позивачем, в порядку ст. 74 ГПК України, не представлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не подано належних доказів, що підтверджували б обставини, на які він послався у заяві про забезпечення позову, а забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача та інших осіб у майбутньому.

Крім того, апеляційна інстанція вважає за необхідне зауважити, що подані в обґрунтування заяви про забезпечення позову документи не підтверджують обставин, з якими пов'язується можливість застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, право власності на яке, згідно ст. 321 ЦК України, є непорушним.

При цьому, судова колегія звертає увагу скаржника на те, що у відповідності до ст. 136 ГПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, а відтак, позивач не позбавлений можливості, у разі наявності достатньо обґрунтованих припущень та належних доказів, повторно звернутися до господарського суду з відповідною заявою.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду Київської області від 26.10.2018, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 136, 137, 234 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.10.2018 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 136, 253-255, 269, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК» на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.10.2018 року про відмову у забезпеченні позову у справі №911/2340/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 26.10.2018 року у справі №911/2340/18 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 26.10.2018 року про відмову у забезпеченні позову у справі №911/2340/18 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, у відповідності до ст. ст. 255, 287 ГПК України, не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 24.01.2019