ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" січня 2019 р. Справа№ 910/7608/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Зубець Л.П.
суддів: Мартюк А.І.
Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 17.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна
на рішення Господарського суду міста Києва
від 02.08.2018 (повне рішення складено 08.08.2018)
у справі №910/7608/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Фізичної особи підприємця Волошина Григорія Васильовича
до Публічного акціонерного товариства Страхова компанія
Універсальна
про стягнення 184235,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року фізична особа підприємець Волошин Григорій Васильович (далі позивач, ФОП Волошин Г.В.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна (далі відповідач, ПАТ Страхова компанія Універсальна) про стягнення 184235,07 грн. страхового відшкодування.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч умов договору добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника наземним транспортом № 6012/249/000302 від 26.04.2017 та ст. ст. 15, 16, ч. 1 ст. 617, 988, 992 Цивільного кодексу України не було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 184 235,07 грн., що складає вартість викраденого на стоянці вантажу. При цьому, позивач наголошував, що зупинка автомобіля була викликана фізичним станом водія і що узгоджувалось з вимогами ч. 5 ст. 12, ст. 13 Закону Литовської Республіки про безпеку дорожнього руху.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність обумовлених договором добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника наземним транспортом № 6012/249/000302 від 26.04.2017 підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем було допущено порушення пунктів 9.3.8, 9.3.9 наведеного договору, оскільки водій позивача здійснив зупинку транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення вантажу, не на охоронюваному майданчику, і що призвело до викрадення вантажу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/7608/18 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 178908,70 грн. страхового відшкодування (з вирахуванням франшизи), 2683, 64 грн. судового збору, 550, 00 грн. витрат на послуги перекладу довідок поліції Литовської республіки; в іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог мотивовано тим, що невиконання позивачем вимог п. 9.3.9 договору в розумінні статті 617 Цивільного кодексу України є випадком, що пояснюється фізичним станом водія позивача, який не давав йому можливості реально оцінювати дорожню обстановку та продовжувати подальший дорожній рух, у зв`язку з чим водій позивача здійснив зупинку.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення в частині задоволення позовних вимог порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи у вказаній частині, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.
Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки стосовно наявності у відповідача обов`язку з виплати страхового відшкодування, оскільки судом не враховано наявність обумовлених п.12.1.6 п. 12.1 договору підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, судом при вирішенні спору не було враховано приписи п. 7.1.5 п. 7.1 договору добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника наземним транспортом № 6012/249/000302 від 26.04.2017. Крім того, позивачем було виплачено власнику вартість викраденого вантажу в сумі 5 919,77 євро, що свідчить про визнання позивачем своєї вини у викраденні вантажу.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" передано на розгляд колегії суддів у складі: Тищенко А.І. (головуючий суддя), Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7608/18, призначено справу до розгляду на 25.10.2018.
27.09.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вказував на те, що ним було надано відповідачу увесь перелік документів, які необхідні для виплати страхового відшкодування згідно договору страхування цивільної відповідальності перевізника наземним транспортом № 6012/249/000302 від 26.04.2017, проте, у здійсненні страхової виплати позивачу було відмовлено з посиланням на пункти 9.3.8, 9.3.9 наведеного договору. Позивач вказував, що зупинка автомобіля була викликана фізичним станом водія і що узгоджувалось з вимогами ч. 5 ст. 12, ст. 13 Закону Литовської Республіки про безпеку дорожнього руху.
Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.
Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
25.06.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.
Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.
Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.
На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/7608/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" передано до Північного апеляційного господарського суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/7608/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 прийнято справу №910/7608/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/7608/18 до провадження визначеним складом суду: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф., призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.01.2019.
В судовому засіданні 17.01.2019 судом апеляційної інстанції розглянуто клопотання позивача про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 . Клопотання обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 в якості водія здійснював транспортне перевезення вантажу автомобілем «Сканія», д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Lamberet», д.н.з. НОМЕР_2 , за маршрутом м.Рига (Латвія) м.Київ (Україна) транзитом через Литовську Республіку. При цьому, крадіжка вантажу сталася внаслідок зупинки водія ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , проте, зупинка водія була зумовлена різкою фізичною втомою, яка не давала можливості безпечно керувати транспортним засобом. З огляду на викладене, позивач просив суд апеляційної інстанції на підставі ст. 51 Господарського процесуального кодексу України залучити ОСОБА_1 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
Ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Відповідно до статті 51 Господарського процесуального кодексу України, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява. У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи, обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.
Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думки представників учасників справи, дійшов висновку, що рішення суду не впливає на жодні права та охоронювані законом інтереси саме ОСОБА_1 щодо сторін в контексті спірних правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 910/7608/18. Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 в якості водія здійснював транспортне перевезення вантажу автомобілем «Сканія», д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Lamberet», д.н.з. НОМЕР_2 , за маршрутом м.Рига (Латвія) м.Київ (Україна) транзитом через Литовську Республіку. Проте, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника наземним транспортом № 6012/249/000302 від 26.04.2017. Таким чином, жодних прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 щодо сторін спору - оскаржуване рішення не зачіпає.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обумовлені статтею 50 Господарського процесуального кодексу України підстави для залучення ОСОБА_1 до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - відсутні, а тому клопотання позивача про залучення ОСОБА_1 до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - задоволенню не підлягає.
В судовому засіданні 17.01.2019 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Представник скаржника в судовому засіданні 17.01.2019 підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
26.04.2017 між позивачем (страхувальником) та відповідачем (страховиком) був укладений договір № 6012/249/000302 добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника наземним транспортом (далі договір № 6012/249/000302 від 26.04.2017).
Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди третій особі при здійсненні перевезень вантажів на умовах конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів 1956 р. (КДПВ/CMR) зі змінами та доповненнями внесеними протоколом від 05.07.1978 р. (п. 1.1 № 6012/249/000302 від 26.04.2017).
Згідно п. 2. договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017, страховим випадком є факт настання цивільної відповідальності страхувальника, визнаної ним добровільно, за попередньою згодою страховика, чи встановленої чинним рішенням суду за зобов`язаннями, що виникають при заподіянні шкоди потерпілим третім особам внаслідок настання страхових ризиків, зокрема: відповідальність за вантаж.
Підпунктом 9.3.8 п. 9.3 договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017 визначено, що страхувальник (позивач) зобов`язаний ознайомити всіх працівників, що допущені до організації перевезень, з умовами договору та інструкціями страховика , і вимагати їх виконання.
Згідно з підпунктом 9.3.9 п. 9.3 договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017, страхувальник (позивач) зобов`язаний під час довготривалої зупинки (більше 20 хвилин) залишати авто потяг/транспортний засіб лише на спеціально обладнаній стоянці для автомобільних перевізників (TIR Parking), або стоянці під охороною (уважно віднестися до місця вибору стоянки та обов`язково отримати квитанцію) або на території діючих дорожніх постів поліції. При залишенні транспортного засобу під час довготривалої зупинки обов`язково паркувати його так (впритул до інших, або до стін будівлі) щоб зменшити можливість доступу третіх осіб до вантажу через проріз у тенті, а також застосовувати всі наявні засоби безпеки, включити сигналізацію, закрити всі двері, не залишати в транспортному засобі ключі, документи і інші речі. Даний обов`язок покладається також на перевізника, що здійснює перевезення застрахованого вантажу.
Крім того, додатком № 2 до договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017 сторони узгодили Інструкцію для водіїв, в якій:
- пунктом 1.5 передбачено, що водій повинен заздалегідь потурбуватися про маршрут руху, а також наявність валюти, особистих речей та документів, щоб уникнути зупинок з вантажем в місцях, котрі не охороняються;
- пунктом 2.2 передбачено, що під час довготривалої зупинки (більше 30 хвилин) залишати авто потяг/транспортний засіб лише на спеціально обладнаній стоянці для автомобільних перевізників (TIR Parking), або стоянці під охороною (уважно віднестися до місця вибору стоянки та обов`язково отримати квитанцію) або на території діючих дорожніх постів поліції.
Відповідно до транспортного замовлення № 24 від 08.12.2017 (замовник Astra Forwarding AG), позивач (під керуванням водія ОСОБА_1 ) здійснював перевезення вантажу за маршрутом м. Рига (Латвія ) м. Київ (Україна ) транзитом через Литовську Республіку, перевезення якого також підтверджується товарно транспортною накладною на перевезення № 470292.
Згідно з довідкою Головного комісаріату поліції Паневежського округу від 12.12.2017 зафіксовано, що 12.12.2017 на шляху слідування (м. Рига (Латвія) м. Київ (Україна) в смт. Рамігалос, Паневежский район, вул. Венкеміо, 1В, під час стоянки з напівпричепа Lamberet LVFS 3F, номерний знак НОМЕР_2 було викрадено частину вантажу: 522 бутилки алкогольного напою Bushmiles, ємністю 0,7 л кожна, при цьому ще 1 (одна) бутилка була залишена розбитою на місці злочину.
За фактом виявлення крадіжки водій повідомив відділ управління головного комісаріата Паневежського округу. Старший слідчий відділу реєстрації злочинів комісаріата Паневежського округу зафіксував факт крадіжки, оформивши довідку про початок досудового розслідування № 478, згідно ч. 2 ст. 178 КК Литовської Республіки.
В подальшому, слідчі органи Литовської Республіки вилучили у водія товаросупровідні документи на вантаж та 1 (одну) бутилку алкогольного напою Bushmiles, ємністю 0,7 л для подальшого проведення слідчих дій, що підтверджується протоколом від 12.12.2017.
12.12.2017 на підставі п. 10.1.1 договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017 позивач повідомив відповідача про вказаний страховий випадок.
Листом від 12.12.2017 № 1494/09-203 відповідач повідомив позивача про перелік документів необхідних для підтвердження причин та обставин страхового випадку.
Надавши відповідачу перелік документів, який відповідач зазначив у своєму листі, позивач звернувся до останнього з листом від 27.02.2018 № 1/2702/2018, в якому просив останнього повідомити про документи, яких не вистачає для прийняття рішення по вказаному страховому випадку.
06.03.2018 позивач отримав від відповідача лист № 195/09-203, в якому останній відмовив у здійсненні виплати страхового відшкодування з тих підстав, що позивач не виконав умови п. 9.3.8 та п. 9.3.9 договору, а саме здійснив стоянку транспортного засобу на паркінгу відкритого типу, яка жодним чином не була захищеною.
10.05.2018 згідно виставленого Astra Forwarding AG інвойсу № 09-І від 26.04.2018, позивач оплатив суму збитків в розмірі 5919,77 Євро, що еквівалентно 184235,07 грн., згідно офіційного курсу гривні до євро, встановленого НБУ на 10.05.2018 р. ( курс 1,00 Євро становив 31,121998 грн.)., і сума яких заявлена позивачем до стягнення в якості суми страхового відшкодування за договором № 6012/249/000302 від 26.04.2017.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно відомостей транспортного замовлення № 24 від 08.12.2017, позивач виступив перевізником вантажу: лікеро-горілчаних виробів до 33 палет, до 21000 кг. Вартість вантажу у транспортному замовленні не зазначена, як не зазначена і кількість (поштучно) пляшок вантажу, що перевозився.
При цьому, суд встановив, що згідно з довідкою Головного комісаріату поліції Паневежського округу від 12.12.2017 зафіксовано, що 12.12.2017 на шляху слідування (м. Рига (Латвія) м. Київ (Україна) в смт. Рамігалос, Паневежский район, вул. Венкеміо, 1В, під час стоянки з напівпричепа Lamberet LVFS 3F, номерний знак НОМЕР_2 було викрадено частину вантажу: 522 пляшки, а згідно претензії Astra Forwarding AG від 27.12.2017, виставленої позивачу, при перевезенні вантажу було виявлено нестачу вже 524 пляшок, вартість яких, з урахуванням витрат по доставці та митному оформленню вантажу, склала 5 919,777 євро, еквівалент яких в розмірі 184235,07 грн., згідно офіційного курсу гривні до євро, встановленого НБУ на 10.05.2018 р. (курс 1,00 Євро становив 31,121998 грн., і заявлено позивачем до стягнення з відповідача).
При цьому, дослідивши умови договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017, укладеного між позивачем та відповідачем, судом апеляційної інстанції встановлено, що розділом 11 наведеного договору встановлено умови здійснення страхової виплати, зокрема у пункті 11.6.2.11 передбачено умови відшкодування шкоди за знищення, пошкодження чи втрату вантажу, згідно яких страхове відшкодування здійснюється в разі повного знищення/втрати вантажу (його частини) у розмірі документально підтвердженої вартості пошкодженого, знищеного чи втраченого вантажу (або його частини) згідно транспортної накладної та документів, що до неї додаються , документів, що в ній зазначені, на момент настання страхового випадку за вирахуванням франшизи та вартості придатних до використання залишків , визначеної на основі висновків експерта.
Таким чином, виходячи з узгоджених сторонами умов пункту 11.6.2.11 розділу 11 договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017, розмір страхового відшкодування залежить та визначається документально підтвердженою вартістю втраченого вантажу, проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, що заявлена вартість втраченого вантажу складає саме 5919,77 Євро, що еквівалентно 184235,07 грн., згідно офіційного курсу гривні до євро, встановленого НБУ на 10.05.2018 р. ( курс 1,00 Євро становив 31,121998 грн.). При цьому, як зазначалось вище, до вказаної суми власником вантажу були також включені сукупно складові витрат по доставці та митному оформленню, а умовами укладеного між сторонами договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017 не передбачено відшкодування відповідачем вказаних витрат в складі страхових платежів за страховим випадком щодо втрати вантажу.
Окрім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції як на підставу для задоволення позову про те, що невиконання позивачем вимог п. 9.3.9 договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017 в розумінні статті 617 Цивільного кодексу України є випадком, що пояснюється фізичним станом водія позивача, який не давав йому можливості реально оцінювати дорожню обстановку та продовжувати подальший дорожній рух.
Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування", страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.
Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно ч. 1 ст. 20 Угоди між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про міжнародні перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом передбачено, що перевізники однієї з договірних сторін під час свого перебування на території іншої договірної сторони повинні додержуватись діючих на цій території правил і норм.
Частиною 5 ст. 12 (загальні обов`язки учасників руху) Закону Литовської Республіки про безпеку дорожнього руху від 22.11.2007 р., № Х-1337 передбачено, що учасники руху зобов`язані дотримуватися всіх необхідних заходів обережності, не викликати небезпеку для інших учасників руху, для безпеки інших осіб або їх майна, а також для навколишнього середовища і, з метою уникнення збитків або для його зменшення, зобов`язані вживати всіх необхідних заходів, за винятком випадків, якщо у зв`язку з цим виникла б небезпека для життя чи здоров`я їх самих, інших людей або такі заходи принесли б ще більше шкоди в порівнянні з тим, якого можна було б уникнути.
Згідно ч. 1 ст. 13 (загальні обов`язки водіїв транспортних засобів ) Закону Литовської Республіки передбачено, що забороняється керувати моторним транспортним засобом, трактором, самохідної машиною особам, які не мають на це право, а також в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись під впливом діючих на психіку речовин або не скористався встановленим правовими актами обов`язковим щоденним відпочинком. Також забороняється керувати в хворобливому стані або стані втоми, якщо внаслідок цього може виникнути небезпека для безпеки руху, передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають під впливом хоча б одного зі згаданих раніше факторів або не мають права на керування цим транспортним засобом.
Згідно ч. 3 ст. 14 ( обов`язки водіїв, які перевозять пасажирів і вантажі ) Закону Литовської Республіки передбачено, що водієві забороняється іхати ( продовжувати рух ), якщо існують ( виникли під час руху ) небезпечні порушення вимог порядку перевезення пасажирів ( вантажів ), які викликають небезпеку для людей і навколишнього середовища, до тих пір поки вони не будуть усунені.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, дійсно, подібні вимоги до водія транспортного засобу передбачені і чинним законодавством України, зокрема підпунктом б) п. 2.9. Правила дорожнього руху , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 ( водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу ).
Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що виконання водієм перевізника позивача вимог Угоди між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про міжнародні перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, які і Закону Литовської Республіки про безпеку дорожнього руху від 22.11.2007 р., № Х-1337, жодним чином не звільняє позивача від виконання покладених на нього обов`язків згідно з умовами укладеного з відповідачем договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017, обумовлених зокрема і п. 9.3.8, 9.3.9 наведеного договору, зокрема щодо довготривалої зупинки автомобіля лише на спеціально обладнаній стоянці для автомобільних перевізників (TIR Parking), або стоянці під охороною (обов`язково отримати квитанцію) або на території діючих дорожніх постів поліції.
Крім того, додатком № 2 до договору № 6012/249/000302 від 26.04.2017 сторони узгодили Інструкцію для водіїв, в якій передбачені аналогічні вимоги для водіїв, зокрема і щодо передбачуваності маршруту руху, щоб уникнути зупинок з вантажем в місцях, котрі не охороняються.
При цьому, посилання судом першої інстанції як на підставу задоволення позовних вимог в частині присудження страхового відшкодування за вирахуванням франшизи на ст.617 Цивільного кодексу України судом апеляційної інстанції визнаються помилковими, оскільки фізичний стан водія є передбачуваною обставиною, і довготривала зупинка водія на не охоронюваній зупинці не сталася внаслідок випадку (тобто, обставини, яка сталося незалежно від волі особи) або непереборної сили (сила, яку неможливо зупинити або відвернути).
Таким чином, враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не було доведено належними, допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обумовлених законом (ст. ст. 617, 979 Цивільного кодексу України, ст. 9, ст. 25 Закону України "Про страхування") та договором № 6012/249/000302 від 26.04.2017 (п.9.3.8, 9.3.9, п. 11.6.2.11 розділу 11) підстав для виплати страхового відшкодування в заявленому до стягнення розмірі - 184235,07 грн.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до матеріалів справи разом з відзивом на апеляційну скаргу було додано ряд документів, а саме: електронну переписку з відповідачем (лист відповідача від 19.01.2018), копію електронного листа позивача від 22.01.2018 з вкладеннями (роздруківками) цифрового тахографу за 11-12 грудня 2017 року, копія електронного листа відповідача від 30.01.2018.
Як встановив суд апеляційної інстанції, зазначені докази не подавались до суду першої інстанції, судом першої інстанції не досліджувались та позивач не навів поважних причин неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції, та не зазначав у відзиві, що ці докази підлягають дослідженню чи оцінці, в той час, як на момент постановлення оскаржуваного рішення та подання апеляційної скарги позивачу було відомо про їх існування, і позивачем не наведено обставин, які б свідчили винятковість випадку щодо неподання відповідних доказів з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.
Частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З огляду на викладене, подані позивачем додаткові докази не приймаються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги фізичної особи підприємця Волошина Григорія Васильовича до Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна про стягнення 184235,07 грн. страхового відшкодування задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю, недоведеністю заявленого розміру та помилковістю застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема ст. 617 Цивільного кодексу України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції за результатами перегляду справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, встановив, що висновки суду першої інстанції зроблені з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановлені обставини справи, які не доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, застосував норми процесуального права з порушенням та неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Ч. 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір покладається на позивача, а за подачу апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь скаржника. Крім того, на позивача підлягає покладенню і вартість здійсненого ним перекладу довідок 550,00 грн.
Керуючись ст.ст.13 14, 73, 74, 76, 169, 269, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/7608/18 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/7608/18 - скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову фізичної особи підприємця Волошина Григорія Васильовича до Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна про стягнення 184 235, 07 грн. страхового відшкодування.
4. Судові витрати за подачу позову покласти на фізичну особу підприємця Волошина Григорія Васильовича.
5. Стягнути з фізичної особи підприємця Волошина Григорія Васильовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9, код 20113829) 4 145 (чотири тисячі сто сорок п`ять0 грн. 30 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.
6. Матеріали справи №910/7608/18 - повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай

Повний текст постанови складено 29.01.2019