ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р. Справа№ 910/9622/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Світло-технічні системи"

на рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2018 р.

у справі № 910/9622/18 (суддя - Балац С.В.)

за позовом приватного підприємства "Світло-технічні системи"

до фізичної особи - підприємця Літвінової Оксани Володимирівни

про стягнення 8 907,47 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року приватне підприємство "Світло-технічні системи" звернулося до суду з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Літвінової Оксани Володимирівни про стягнення 7 378, 79 грн. - інфляційних втрат за період з 18.07.2015 року по 17.07.2018 року; 1 802, 85 грн. - 3 відсотки річних за період з 18.07.2015 року по 17.07.2018 року, що в сумі становить 9 181, 64 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.09.2018 р. в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач було пропущено строк позовної давності, тому в задоволенні позову щодо стягнення 3% річних та інфляційних слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - приватне підприємство "Світло-технічні системи" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2018 р. у справі № 910/9622/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції було помилково застосовано строк позовної давності, щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 року було відкрито апеляційне провадження, та ухвалено розгляд апеляційної скарги приватного підприємства "Світло-технічні системи" на рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2018 року у справі № 910/9622/18 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

07.12.2018 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.02.2013 року між приватним підприємством «Світло-технічні системи» (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Літвіновою Оксаною Володимирівною (покупець) було укладено договір поставки №ПС 0209 (далі - договір).(а.с.10)

За умовам зазначеного договору, постачальник зобов'язався передавати у зумовлені строки покупцеві товари, а покупець зобов'язався прийняти товари і сплати за них встановлену цим договором грошу суму (п. 1.1 договору)

Відповідно до п. 1.3. договору предметом поставки є вироби з найменуванням, зазначеним у специфікації.

Пунктами 9.1.-9.3. договору визначено, що передбачено, покупець оплачує поставлені товари протягом 14 календарних днів з дати поставки відповідного товару. Оплата здійснюється у розмірі повної вартості поставленої партії товару.

Як було погоджено сторонами, відповідно до пункту 9.3. договору, після закінчення строку оплати товару, покупець має право власними силами повернути неоплачений товар постачальнику, при умові збереження ним (товаром) належної якості товарного вигляду та оригінальної упаковки.

На виконання вимог вищевказаного договору поставки позивач поставив відповідачу товари на загальну суму 43 148,68 грн. за видатковими накладними:

- №95 від 12.03.2013 року на суму 36 061,41 грн. (а.с.13-19);

- №174 від 23.05.2013 року на суму 644,19 грн. (а.с.20);

- №288 від 31.07.2013 рік на суму 944,66 грн. (а.с.21);

- №381 від 30.08.2013 року на суму 5 498,42 грн. (а.с.22-23);

При цьому, відповідачем було здійснено повернення товару на загальну суму 23 135,34 гривень, а саме за накладними повернення від покупця:

- №1099 від 07.05.2014 рік на суму 552,04 грн. (а.с.75);

- №1098 від 07.05.2014 року на суму 59,08 грн. (а.с.76);

- №204 від 30.01.2014 року на суму 343,73 грн. (а.с.77);

- №205 від 30.01.2014 року на суму 9 853,94 грн. (а.с.78-80);

- №206 від 30.01.2014 року на суму 3 220,31 грн. (а.с.81);

- №207 від 30.01.2014 року на суму 215,40 грн. (а.с.82);

- №462 від 30.10.2013 року на суму 1 202,44 грн. (а.с.83);

- №461 від 30.10.2013 року на суму 115,33 грн. (а.с.84);

- №275 від 03.09.2013 року на суму 220,12 грн. (а.с.85);

- №274 від 03.09.2013 року на суму 48,89 грн. (а.с.86);

- №273 від 03.09.2013 року на суму 150,66 грн. (а.с.87);

- №272 від 03.09.2013 року на суму 3 052,37 грн. (а.с.88);

- №186 від 31.07.2013 рік на суму 2 293,49 грн. (а.с.89);

- №187 від 31.07.2013 рік на суму 319,13 грн. (а.с.90);

- №32 від 18.04.2013 року на суму 1 488,41 грн. (а.с.91).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 43 148,68 грн., в свою чергу відповідач повернув позивачу товар на загальну суму 23 135,34 гривень, таким чином заборгованість відповідача перед позивачем становила 20 013,14 грн.

В подальшому між сторонами було підписано Акт звірки взаємних розрахунків станом на 05.08.2014 рік, з якого свідчить що заборгованість відповідача становить 20 013,34 грн. (а.с.24).

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що оскільки відповідач не оплатив товар в повному обсязі, а також не повернув його у відповідній кількості, позивач просить стягнути на підставі вимог ст. 625 ЦК України інфляційних втрат в розмірі 7 378,79 грн. та 3% річних в розмірі 1 802,85 грн. за порушення грошового зобов'язання, щодо оплати за поставлений товар.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем при зверненні щодо стягнення втрат від інфляції та 3% річних було пропущено строк позовної давності при звернення до суду з позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже було зазначено, за договором поставки позивачем взяті на себе зобов'язання були виконані, а саме поставлено відповідачу товар на загальну суму 20 013,34 грн., тоді як відповідачем в порушення умов договору поставлений товар не був оплачений, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за договором поставки у сумі 20 013,34 грн.

Позивач звернувся з позовом, щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 7 104,62 грн. та 3% річних у розмірі 1802,85 грн., за період з 18.07.2015 р. по 17.07.2018 рік., яку нараховує на суму боргу 20 013,34 грн.

З матеріалів справи видно, що відповідачем було подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, в якій відповідач вказував на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з заявленими позовними вимогами (а.с. 94 ).

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст 261 Цивільного кодексу України).

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За умовами пункту 9.1 договору, строк позовної давності по стягненню заборгованості з відповідача за укладеним договором за накладними:

№95 від 12.03.2013 року на суму 36 061,41грн.-закінчився 27.03.2016 року.

№174 від 23.05.2013 року на суму 644,19 грн. - закінчився 07.06.2016 року

№288 від 31.07.2013 року на суму 944,66 грн. - закінчився 15.08.2016 року

№381 від 30.08.2013 року на суму 5 498,42 грн. - закінчився 16.09.2016 року

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на день подання даного позову до суду (19.07.2018 року ) строк позовної давності , за основною заборгованістю відповідача перед позивачем за договором сплив.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії , що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Пунктом 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було підписано Акт звірки взаємних розрахунків станом на 05.08.2014 рік, а тому строк позовної давності закінчився 05.08.2017 року, отже строк позовної давності переривався, враховуючи вчинення відповідачем дій направлених на виконання договірних зобов'язань, в свою чергу позивач звернувся з позовом лише 20.19.2018 року.

Відповідно до п. 5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. (п.3.1.). До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України). (п.3.4.)

Пунктами 4.1. та 4.3 зазначеної постанови пленуму визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Доводи апеляційної скарги, що на вимоги щодо стягнення інфляційних та процентів не підлягає застосуванню строк позовної давності оскільки вони не є штрафною санкцією, а є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за вимогою про повернення або сплату коштів, строк за яким пропущено, спливає й строк позовної давність за вимогою про сплату процентів та інфляційних нарахувань, за якими застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили, про визнання відповідачем, або встановлення судовим рішенням, розміру основної заборгованості, та як наслідок періоду та розміру нарахування інфляційних та процентів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 26.09.2018 року у справі № 910/9622/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Світло-технічні системи" на рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2018 р. у справі № 910/9622/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2018 р. у справі № 910/9622/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 910/9622/18 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко