ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р. Справа№ 910/2915/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.05.2018 (повний текст складено 14.05.2018)

у справі №910/2915/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський

страховий альянс»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове

товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

про стягнення 19 229,12 грн

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Альянс» в особі Київської дирекції (далі - ПрАТ «Європейський Страховий Альянс», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі - ТДВ «СТДВ «Глобус») про стягнення 19 229,12 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що виплативши своєму страхувальнику за договором страхування автотранспортних засобів № 3-007569 від 24.03.2016 (Договір) страхове відшкодування в розмірі 19 229,12 грн, позивач набув права регресної вимоги про відшкодування шкоди до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Полісу) № АЕ-8054736 та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивач не звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування протягом встановленого нормами чинного законодавства строку. Крім цього, вказував, що розмір страхового відшкодування підлягає зменшенню на розмір франшизи та коефіцієнт фізичного зносу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 у справі №910/2915/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «СТДВ «Глобус» на користь ПрАТ «Європейський Страховий Альянс» суму відшкодування в розмірі 17 229,42 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 578,74 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТДВ «СТДВ «Глобус» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Доводи апелянта зводяться в основному до порушення судом першої інстанції вимог матеріального права, зокрема, безпідставного не застосування до спірних правовідносин приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити страхове відшкодування на підставі Полісу (обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Недотримання позивачем процедури, передбаченої для здійснення виплати страхового відшкодування, зокрема, направлення заяви про виплату страхового відшкодування з пропуском річного строку, передбаченого ст. 37 згаданого Закону, на переконання апелянта, є підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування. Крім цього, апелянт стверджував про необхідність зменшення розміру страхового відшкодування на коефіцієнт фізичного зносу, а також зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 910/7449/17.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу й стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що подана відповідачем апеляційна скарга не підлягає розгляду по суті через порушення апелянтом вимог, які ставляться Конституцією України та нормами господарського процесуального законодавства, зокрема, здійснення представництва інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції не адвокатом. За твердженнями позивача, в даному випадку мають місце регресні правовідносини між страховими компаніями, які не підпадають під регулювання Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак на позивача не поширюються приписи щодо річного строку звернення до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування. Також позивач зазначив про безпідставність клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/7449/17.

12.07.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ПрАТ «Європейський страховий альянс» про закриття апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки апеляційну скаргу підписано особою, яка не мала права її підписувати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 в задоволенні клопотання ТДВ «СТДВ «Глобус» про зупинення провадження справі № 910/2915/18 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/7449/17 відмовлено.

Іншою ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 задоволено клопотання ПрАТ «Європейський Страховий Альянс» про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТДВ «СТДВ «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 у справі № 910/2915/18. Закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТДВ «СТДВ «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 у справі № 910/2915/18.

Однак, постановою Верховного Суду від 02.10.2018 ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 про закриття провадження у справі № 910/2915/18 скасовано, справу передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 22.01.2019 представники сторін не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, апеляційний суд вважав за доцільне справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 24.03.2016 між Київською дирекцією ПрАТ «Європейський Страховий Альянс» (позивачем, страховиком за Договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (страхувальником за Договором) укладено Договір, за умовами якого застраховано майнові інтереси страхувальника щодо володіння, користування, розпорядження транспортним засобом марки «Volksvagen Polo», державний номер НОМЕР_1.

22.12.2016 о 17 год. 00 хв. на території парковки магазину АТБ по пр. Калнишевського, 1а, в м. Дніпро водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ГАЗ 24», державний номер НОМЕР_2, перед початком руху вперед допустив рух (відкат) назад і вчасно не вжив заходи гальмування, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Volksvagen Polo», державний номер НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/111/17 від 25.01.2017 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля «Volksvagen Polo», державний номер НОМЕР_1, вартість матеріального збитку, завданого власнику згаданого автомобіля, складає 14 013, 79 грн.

Згідно рахунку № С000054417 від 10.05.2017, виставленого ТОВ «Автоцентр-Україна», вартість відновлювального автомобіля «Volksvagen Polo», державний номер НОМЕР_1, склала 19 229, 42 грн.

Зазначену подію позивачем визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 19 229, 42 грн відповідно до складеного позивачем Страхового акту №39/17/KV/TP25/01 від 05.12.2017.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором перерахував страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 19 229, 42 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2262 від 05.12.2017.

Як встановлено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 24», державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована у відповідача згідно Полісу, за яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн, розмір франшизи встановлено в розмірі 2 000,00 грн.

Вина особи, яка керувала автомобілем «ГАЗ 24», державний номер НОМЕР_2, встановлена в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2017 позивач направив відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 19 229, 42 грн, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення, які наявні в матеріалах справи (зворотна сторона а.с. 46).

Згідно наявного в матеріалах справи листа вих. №ЦВ-ЦВ-5200/2 від 06.03.2018 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.4.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв'язку пропуском строку на подання відповідної заяви. Проте доказів направлення позивачу або отримання ним цього листа матеріали справи не містять Останній не заперечує факту його отримання, вказуючи лише на те, що його заява залишена відповідачем без належного реагування, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідача та користь позивача 17 229,42 грн страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи в розмірі 2 000, 00 грн), суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач (страховик) отримав право вимоги потерпілої особи (страхувальника) після виплати ним страхового відшкодування, не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування, проте позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову про стягнення страхового відшкодування до суду.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Майнова шкода на підставі ч.1 ст.1166 ЦК України, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Джерелом підвищеної небезпеки згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами (ч. 1 ст. 355 ГК України).

За змістом ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Положеннями ст. ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст.29 цього Закону передбачено, що в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом в момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Системний аналіз положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави вважати, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Таким чином, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на наведене, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв'язку з цим набув прав кредитора за договором обов'язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов'язанні), та страховиком за договором обов'язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

Заміна кредитора у зобов'язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов'язання - права і обов'язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, слід зазначити, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за Полісом на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В силу приписів п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З огляду на наведене, для отримання страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування потерпілий повинен подати страховику за договором обов'язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи положення ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов'язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За змістом пункту 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З вищевикладеного випливає, що здійснивши виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування, до нового кредитора, в порядку приписів ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували у останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 Законом права на відмову у виплаті страхового відшкодування у разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17).

Закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на наведене, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Як вище згадувалось, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Volksvagen Polo», державний номер НОМЕР_1, сталась 22.12.2016, відтак або потерпіла особа до заміни її новим кредитором, або позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за Полісом, повинен в строк до 23.12.2017 подати страховику за цим полісом - ТДВ «СТДВ «Глобус» (відповідачу) заяву на виплату страхового відшкодування.

Оскільки заяву про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 19 229, 42 грн позивачем направлено відповідачу лише 27.12.2017, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення, які наявні в матеріалах справи (зворотна сторона а.с. 46), тобто з пропуском річного строку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем згідно листа вих. №ЦВ-ЦВ-5200/2 від 06.03.2018, отримання якого позивачем не заперечується,правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи наведені правові норми та встановлені судами обставини щодо пропуску позивачем річного строку на звернення до відповідача із заявою про виправу страхового відшкодування, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилився щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 17 229,42 грн страхового відшкодування (за вирахуванням франшизи в розмірі 2 000, 00 грн).

Твердження позивача про те, що подана відповідачем апеляційна скарга не підлягає розгляду по суті через порушення апелянтом вимог, які встановлено Конституцією України та приписами господарського процесуального законодавства, зокрема, здійснення представництва інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції не адвокатом, як безпідставні та необґрунтовані відхиляються судом апеляційної інстанції. Як згадувалось вище, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 про закриття апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТДВ «СТДВ «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 у справі № 910/2915/18 в зв'язку з підписанням скарги представником відповідача за довіреністю за відсутності доказів статусу цієї особи як адвоката, скасовано постановою Верховного Суду від 02.10.2018. Судом встановлено, що представництво інтересів учасника у малозначних справах (в даному випадку ціна позову складає 19 229,12 грн) може здійснюватися не тільки виключно адвокатом, а й іншим законним представником із наданням доказів суду щодо уповноваження такої особи на представництво інтересів учасника справи відповідно до вимог процесуального законодавства.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду в частині задоволення позовних вимог, оскаржене рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову. Тому доводи відповідача по суті його апеляційної скарги заслуговують на увагу, а скарга - підлягає задоволенню.

В зв'язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача з позивача на його користь на підставі ст. 129 ГПК України підлягає стягненню 2 643, 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

З приводу наданих позивачем на підтвердження виконання відповідачем оскаржуваного рішення платіжних доручень № 10789 від 17.08.2018 на суму 1 578, 74 грн та № 10788 від 17.08.2018 на суму 17 229, 42 грн слід зазначити, що за приписами п. 3 ч. 1 ст. 333 ГПК України суд апеляційної та касаційної інстанцій, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в задоволенні позову. Проте за змістом ч. 5 цієї статті питання про поворот виконання рішення суд вирішується за наявності відповідної заяви сторони. Оскільки в даному випадку відповідна заява до суду апеляційної інстанції не надійшла, апеляційний суд на даний момент позбавлений можливості вирішити питання про поворот виконання оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 у справі №910/2915/18 - скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення 19 229,12 грн відмовити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (03038, м. Київ, вул. Ямська, буд. 28, літера А, ідентифікаційний код 19411125) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (03038, м. Київ, Федорова Івана, буд. 32, корпус ЛІТ. В, ідентифікаційний код 20448234) 2 643, 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/2915/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.01.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко