ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 911/1123/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Буравльова С.І.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: Бондаренко М.Г. довіреність № 60 від 30.11.09

від відповідача: Слуцька Н.С. довіреність № б/н від 11.06.18

від третьої особи: Костюченко І.В. довіреність № 27-240/19 від 04.01.19

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2018р.

у справі № 910/1123/18 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання нікчемного правочину недійсним та застосування

наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-" (далі - ТОВ "-Еліт Буд-", відповідач) про визнання недійсним нікчемного правочину - договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2015 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №1602, а також про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ "-Еліт Буд-" на нерухоме майно, яким є земельна ділянка площею 0,15 га з кадастровим номером :05:002:0106, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Шевченкове, вул. Амосова, 6.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірний договір має ознаки нікчемності, встановлені статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та ознаки недійсності правочину, у зв'язку з чим земельна ділянка підлягає поверненню позивачу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.09.2018 року у справі №910/1123/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2018 року, прийняте нове рішення, яким задовольнити позов Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2018 року, справу № 911/1123/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Калатай Н.Ф., Зубець Л.П.

Розпорядженням № 09.1-08/95/18 Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. на лікарняному.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2018 р. для розгляду справи № 911/1123/18 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Калатай Н.Ф., Буравльов С.І..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2018 р. апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду Господарського суду Київської області від 17.09.2018 року у справі №910/1123/18 залишено без руху. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказів про сплату судового збору в сумі 1762 грн. 00 коп.

22.11.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшло клопотання про усунення недоліків, а саме долучення до матеріалів апеляційної скарги докази про сплату судового збору в сумі 1762 грн. 00 коп.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 р. у справі № 911/1123/18 поновлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пропущений строк на апеляційне оскарження рішення. Відкрито апеляційне провадження на рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2018 року у справі №910/1123/18 та призначено справу до розгляду на 15.01.2019 року.

03.01.2019 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просилив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у їх задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

26.05.2015 між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-" (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим № 1602 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору продавець передає у власність покупця, а покупець набуває у власність від продавця земельну ділянку, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Шевченкове, вулиця Амосова, 6 (шість), та сплачує за неї обговорену грошову суму. Площа земельної ділянки становить 0,15 га. Кадастровий номер земельної ділянки :05:002:0106.

Згідно з п. 2 Договору цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (01.03). Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Експлікація земельних угідь: рілля - 0,1500 га.

У відповідності з п. 3 Договору вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі рішення господарського суду Київської області від 08.04.2013, справа № 911/874/13-г. Право власності за продавцем на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 3228408, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24, індексний номер витягу 12202798 від 04.11.2013 року.

В п. 4 Договору зазначено, що цей продаж вчинено за 128000,00 грн., які покупець сплатить продавцеві на рахунок № 361075783 в ПАТ "УПБ" м. Київ, код банку 300205, після підписання цього договору.

Згідно висновку зі звіту про оціночну вартість земельної ділянки, проведену суб'єктом оціночної діяльності товариством з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі Україна ЕК", ринкова вартість земельної ділянки, що відчужується, станом на 20.05.2015 року, складає 128000,00 грн. (п. 5 Договору).

За змістом п. 9 Договору сторони, у присутності нотаріуса, заявляють одна одній, що вони однаково розуміють значення і умови цього договору та правові наслідки, що обумовлені ним; вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, вони вільно володіють українською мовою. Продавець та покупець підтверджують, що цей правочин відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та/або удаваного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2015 на виконання умов Договору кошти в сумі 128000,00 грн. були перераховані ТОВ "Розвиток-2012" на рахунок ПАТ "УПБ" № 361075783, з призначенням платежу: "оплата за ТОВ "-Еліт Буд-" зг. дог. доруч. 1/822-ДР від 28.05.2015 за догов. куп. прод. 26.05.15 зем. діл. Києво-Святош. р-н, с. Шевченкове, вул. Амосова, 6 без ПДВ".

Постановою Правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) було прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ", згідно з яким вирішено розпочати з 29.05.2015 процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою ФГВФО призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління НБУ від 28.08.2015 № 562 відкликано банківську ліцензію ПАТ "УПБ" та прийнято рішення про ліквідацію останнього.

На виконання вказаної постанови виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення № 158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УПБ" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Вказаним рішенням ФГВФО припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ" з 28.08.2015 і розпочато процедуру ліквідації банку з 31.08.2015 до 30.08.2016. Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" було призначено Пантіну Л.О.

Постановою правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ були встановлені обмеження у діяльності ПАТ "УПБ" як юридичної особи, що входить до банківської системи України, зокрема: банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку; був призначений куратор банку з числа працівників Національного банку України; банку заборонено використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Здійснення діяльності тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон).

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі - договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції, чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ").

На виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 38 Закону, Уповноваженою особою ФГВФО згідно з наказом № 26/ТА від 29.05.2015 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "УПБ".

За результатами роботи комісією з перевірки було виявлено, що при укладенні, в тому числі, спірного договору купівлі-продажу від 26.05.2015, було допущено порушення законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, а саме - договір купівлі-продажу від 26.05.2015 укладено з порушенням вимог постанови НБУ № 293/БТ від 30.04.2015, яка забороняє банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи; розрахунок за договором було здійснено з використанням прямих кореспондентських рахунків, а не через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, чим було порушено вимоги постанови НБУ № 293/БТ від 30.04.2015, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України; банк, уклавши договір купівлі-продажу, прийняв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що прямо зазначено у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину; банк, уклавши договір купівлі-продажу, прийняв на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки та банківську діяльність", що прямо зазначено у п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину; умови договору купівлі-продажу від 26.05.2015, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-", прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майна банку - земельної ділянки (по ціні, значно нижчій, ніж балансова вартість цієї земельної ділянки) та надають кредитору ТОВ "-Еліт Буд-" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "УПБ" № 201/ТА від 21.08.2015 щодо здійснення дій, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів), було зафіксовано виявлення комісією з перевірки правочинів (договорів) факту відчуження об'єктів нерухомості на користь ТОВ "-Еліт Буд-", створеною згідно з наказом № 26/ТА від 29.05.2015, укладення нікчемних договорів, зокрема, договору купівлі-продажу від 26.05.2015, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., за реєстровим № 1602.

Позивачем на адресу відповідача було відправлено повідомлення № 01-10/3857 від 12.08.2015 про нікчемність договорів купівлі-продажу земельних ділянок, у тому числі - Договору від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., за № 1602.

У повідомленні про нікчемність банк, як на підстави нікчемності, посилався на п.п. 2, 3, 6, 7 та 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на п.п. 1, 2, 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", просить визнати недійсним нікчемний правочин - договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-", нотаріально посвідчений 26.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1602, та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ "-Еліт Буд-" на нерухоме майно, яким є земельна ділянка, площею 0,15 га, кадастровий номер :05:002:0106, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шевченкове, вул. Амосова, 6 (номер запису про право власності 9809708, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21605479 від 26.05.2015 19:40:31, державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л.), що є підставою для внесення відповідного запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній станом на момент прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації банку), правочини (у тому числі - договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

У відповідності до підпункту 1 частини 4 статті 38 Закону, уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Висновок Уповноваженої особи про те, що, уклавши договір купівлі-продажу від 26.05.2015, банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок якого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, ґрунтується на тому, що сума договору 128000,00 грн. не була відображена в кореспондентському рахунку та у касі банку, і такі кошти не є високоліквідними та не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів, у даному випадку не підтверджується наявними матеріалами справи, оскільки позивачем було отримано кошти в розмірі 128000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 221 від 28.05.2018 на його власний рахунок на виконання умов оспорюваного договору купівлі-продажу.

Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим, оспорюваний договір купівлі-продажу не передбачає безоплатної передачі майна, і позивач, передавши у власність відповідача нерухоме майно, отримав за нього плату.

Отже, укладення сторонами договору купівлі-продажу від 26.05.2015 не призвело до того, що виконання банком його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами стало неможливим, у зв'язку з чим посилання позивача на п. 2 ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в даному випадку не відповідає обставинам справи.

Посилання на порушення пункту 1 ч. 3 ст. 38 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким передбачено, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, також спростовується матеріалами справи, оскільки, відповідно до платіжного доручення № 221 від 28.05.2015 на рахунок позивача в оплату договору було перераховано 128000,00 грн.

Оскільки позивачем було отримано кошти в розмірі 128000,00 грн. на його рахунок відповідно до умов спірного договору, то зобов'язання по оплаті за договором купівлі-продажу були виконані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком і не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами.

Згідно з пп. 7.1.3 п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про платні системи та переказ коштів в Україні" кореспондентським є рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Тобто, кореспондентський рахунок може відкрити лише банківська установа, тому вимога щодо відкриття кореспондентського рахунку відповідачем та проведення ним розрахунків через кореспондентський рахунок не ґрунтується на приписах законодавства.

Крім того, в ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", на яку посилається позивач як на підставу позову, дійсно містяться норми відносно заборони проблемному банку використовувати прямі кореспондентські рахунки для здійснення розрахунків. У той же час, здійснення або нездійснення таких розрахунків проблемним банком за тим чи іншим договором (у даному випадку - договором купівлі-продажу) не може мати наслідком недійсність (нікчемність) такого договору, адже стосується не стадії укладення такого договору, коли сторони погоджують його умови та положення, а фактично стадії виконання сторонами цього договору і правомірність якої (стадії виконання) не може бути підставою для визнання такого договору недійсним (нікчемним).

Отже, оскільки вимога щодо проведення розрахунків через кореспондентські рахунки направлена лише на позивача, слід дійти висновку, що безоплатність даного правочину позивачем у даній справі не доведена.

Посилання позивача на порушення п.п. 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до яких якщо банк уклав правочини (у тому числі - договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, а також банк уклав правочини з пов'язаною особою банку на умовах, що не є поточними ринковими умовами, то вказані правочини визнаються недійсними з моменту їх укладення, слід зазначити таке.

Кредиторами неплатоспроможних боржників є юридичні або фізичні особи, які мають підтверджені в встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника. Водночас, будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що ТОВ "-Еліт Буд-" є кредитором ПАТ "УПБ" до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про банки та банківську діяльність" пов'язаними з банком особами є: контролери банку; особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. Банк зобов'язаний подавати Національному банку України інформацію про пов'язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Як зазначає відповідач, на день укладення оспорюваного правочину останній не мав грошових коштів на рахунках, відкритих в ПАТ "УПБ", не надавав жодного забезпечення чи поруки за виконання ПАТ "УПБ" своїх зобов'язань перед третіми особами, не був ані акціонером, ані кредитором банку.

Таким чином, твердження позивача, що відповідач є пов'язаною особою з ПАТ "УПБ", є необґрунтованим, оскільки не підтверджується жодними доказами.

Таким чином, твердження позивача, що оспорюваний договір є нікчемним на підставі п.п. 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є необгрунтованими.

Суд зазначає, що посилання позивача на порушення відповідачем постанови правління НБУ № 293/БТ від 30.04.2015 не є підставою для визнання нікчемним правочину в розумінні ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та недійсним в силу ст. 215 Цивільного кодексу України, з огляду на таке.

30.04.2015 Національним банком України було видано постанову № 293/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" та зобов'язано позивача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентські рахунки.

Дана постанова, на яку посилається позивач, містить гриф "Банківська таємниця", а Законом України "Про банки і банківську діяльність" та постановою Національного банку України № 267 від 14.07.2006 про затвердження Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, визначений термін "Банківська таємниця" і порядок доступу до неї.

Статтею 56 ЗУ "Про Національний банк України", яка передбачала, що нормативно-правові акти Національного банку України, які містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком України, на якій акцентував увагу суду позивач, у зазначеній редакції почала діяти лише з 10.07.2015. Тому посилання на неї є недоречним, оскільки оспорюваний правочин було укладено 26.05.2015, до початку дії даної норми закону.

Постанова № 293/БТ була прийнята правлінням Національного банку України 30.04.2015. Водночас, статтею 56 ЗУ "Про Національний банк України" в редакції станом на 30.04.2015 було передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку України вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного Інтернет-представництва Національного банку України.

Відповідно до ст. 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 Розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346, встановлено, що рішення правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема, строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі - нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства.

Частиною 6 ст. 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та пунктом 5.1 глави 5 розділу 1 Положення № 346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора.

Отже, постановою правління НБУ № 293/БТ від 30.04.2015 були встановлені обмеження у діяльності ПАТ "УПБ" як юридичної особи, що входить до банківської системи України.

При цьому вказана постанова НБУ № 293/БТ від 30.04.2015 не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф "Банківська таємниця", а отже є актом індивідуальної дії, чинність якого направлена індивідуально на позивача.

Наслідком порушення такого акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до позивача заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Положення № 346, однак не визнання правочину недійсним.

При цьому, слід врахувати і те, що невідповідність укладеного договору вимогам постанови НБУ не визначено як підставу нікчемності правочину за приписами ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За своєю правовою природою договір купівлі-продажу від 26.05.2015 не належить до договорів, що забезпечують виконання зобов'язань, а відтак, його укладення не могло порушити встановленого абз. 10 п. 3 постанови НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів.

Отже, оскільки постанова НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ "Про віднесення ПАТ "УПБ" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" є актом індивідуальної дії, що розповсюджується на ПАТ "УПБ", то недодержання її приписів не може мати наслідком невідповідність договору купівлі-продажу положенням, передбаченим ст. 203 Цивільного кодексу України щодо вимог чинності правочину.

За приписами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, для визнання правочину недійсним потрібна наявність підстав, передбачених ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

У відповідності з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2015 посвідчений нотаріально, що вимагається ст. 657 Цивільного кодексу України, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 1602, що відповідає ст. 210 Цивільного кодексу України. Договір вчинено повноважними особами, що мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Даний правочин було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин виконано в повному обсязі.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301цс15).

Таким чином, з урахуванням ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача щодо нікчемності договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "-Еліт Буд-", нотаріально посвідченого 26.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1602, у зв'язку з наявністю підстав, визначених п.п. 1, 2, 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та його недійсності в силу вимог ст. 215 ЦК України, є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Позивач також просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме - скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка є предметом договору купівлі-продажу від 26.05.2015.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позовна вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину є похідною від вимоги про визнання недійсним нікчемного правочину, а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності договору купівлі-продажу від 26.05.2015 та, відповідно, встановлення судом відсутності підстав вважати даний договір нікчемним і недійсним, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2018 у справі № 911/1123/18 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2018 у справі № 911/1123/18 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1123/18 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.І. Буравльов

Н.Ф. Калатай