СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р. Справа №922/981/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І. , суддя Слободін М.М.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Грєнков І.В. за довіреністю №08-21/4/2-19 від 02.01.2019 року;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд-Сервіс», м.Харків, (вх.№825Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2018 року по справі №922/981/18,

за позовом Харківської міської ради, м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд-Сервіс», м.Харків,

про стягнення 467632,32 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд-Сервіс» безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 467632,32 грн., а також суми судового збору у розмірі 7014,48 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач з посиланням на положення ст.206 Земельного кодексу України, ст. 14.1.72, 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України вказує, що у відповідача з часу отримання права власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 6,2 м.кв. та літ. "АБ-1" площею 17,0 м.кв. по вул. Сумській, 35 у м.Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2006 року №940 виник обов'язок сплачувати грошові кошти за використання земельної ділянки у встановленому законодавством розмірі. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язку зі здійснення плати за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі за період з 01.02.2015 року по 30.12.2017 року останній зберіг у себе майно - грошові кошти в сумі 467632,32 грн., які підлягають стягненню на підставі ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.05.2018 року по справі №922/981/18 (суддя Жигалкін І.П., повний текст рішення складено 29.05.2018 року) у позові відмовлено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд-Сервіс» на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 215332,13 грн. та судовий збір у сумі 3229,98 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевий господарський суд посилається на положення ст. 120, 125 Земельного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 14, 288.5 Податкового кодексу України, зазначаючи, що жодних дій щодо оформлення наданої земельної ділянки відповідач не здійснив та до теперішнього часу користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим відповідно до положень ст.ст.1212-1214 Цивільного кодексу України повинен відшкодувати позивачу всі доходи, які він одержав або міг одержати від цього майна. При цьому, з огляду на те, що позивач надав до суду розрахунок розміру безпідставно збережених коштів за 2015 рік за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, судом з огляду на строк позовної давності визнано обґрунтованість заявлених до стягнення коштів за вказаний період, починаючи з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, внаслідок чого розмір безпідставно збережених коштів за 2015 рік зменшився до суми 96136,65 грн. З урахуванням розміру сплаченої відповідачем орендної плати за 2015-2017 роки, суми сплати якої містяться в інформації ЦОДПІ м.Харкова ГУДФС у Харківській області, місцевий господарський суд дійшов висновку, що розмір безпідставно збережених коштів за 2015 рік підлягає стягненню у сумі 14630,94 грн., за 2016 - 74150,79 грн., за 2017 - 126550,4 грн., що в загальній сумі становить 215332,13 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує на те, що: по-перше, до спірних правовідносин не застосовуються положення ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, а положення ст.2, гл. 82 Цивільного кодексу України щодо такої міри відповідальності як відшкодування збитків, для застосування якої необхідно встановлювати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення; по-друге, в діях ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» відсутня вина як елемент складу цивільного правопорушення, який є необхідним для покладення обов'язку зі стягнення збитків, оскільки відповідачем було належним чином виконано усі необхідні дії для укладення договору оренди землі та надано відповідні документи; позивачем не надано жодного допустимого та належного доказу на підтвердження зайняття земельної ділянки загальною площею 0,0437 га з боку ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» у період з 01.01.2015 року по 27.12.2017 року.

Також, відповідачем подано клопотання, в якому він просить поновити строк на подання доказів у справі №922/981/18 за апеляційною скаргою ТОВ «Зеленбуд-Сервіс», у зв'язку з поважністю причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» на рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2018 року у справі №922/981/18. Встановлено позивачу п'ятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі, протягом якого він має подати: відзив на апеляційну скаргу; свої міркування або заперечення з приводу заявленого відповідачем клопотання про поновлення строків на подання документів в якості доказів у справі. Встановлено відповідачу п'ятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі, протягом якого він має подати письмове пояснення щодо переліку доказів, з приводу яких заявлено клопотання про поновлення строків на подання доказів у справі; додаткове обґрунтування з посиланням на належні докази, якими підтверджується неможливість подання нових доказів у справі до суду першої інстанції під час розгляду справи, а також з приводу обставин, які мають бути підтвердженні вказаними доказами.

16.07.2018 року до суду апеляційної інстанції від Харківської міської ради надійшли заперечення на клопотання відповідача про поновлення строків на подання доказів у справі №922/981/18 (вх.№5424 від 16.07.2018 року), в якому позивач просить прийняти до розгляду подані заперечення, а клопотання ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» про поновлення строків на подання документів в якості доказів по даній справі - залишити без задоволення. Заперечення позивача обґрунтовані такими обставинами: скаржником на порушення приписів ч.9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України не надіслані позивачу копії усіх документів доданих до апеляційної скарги в якості доказів; на думку позивача, відповідачем не доведено неможливість подання таких доказів у встановлений строк до суду першої інстанції; вважає, що зазначені документи не стосуються вирішення справи по суті.

Харківська міська рада надала відзив на апеляційну скаргу (вх.№5425 від 16.07.2018 року), в якому зазначає, що згодна з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування своєї правової позиції з посиланням на приписи статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, абз. 4 ч.1 ст. 144, абз. 5 ч. 5 ст. 174 Господарського кодексу України вказує на те, що у даному випадку зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондиційне зобов'язання) виникло за наявності усіх умов, а саме: передача відповідачеві права власності на будівлю призвело до фактичного набуття прав на володіння і користування земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації, внаслідок чого відбулося збереження (заощадження) належних до сплати грошових коштів у вигляді орендної плати; відсутні правові підстави для одержання відповідачем права володіння та користування земельною ділянкою безоплатно; неодержання позивачем грошових коштів у вигляді орендної плати призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача.

Зазначає, що за відсутності ознак правопорушень у спірних правовідносинах на підставі положень 1212-1214 Цивільного кодексу України досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.

Також, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про продовження строків на подання відзиву на апеляційну скаргу та заперечень на клопотання апелянта (вх.№5426 від 16.07.2018 року), в якій просить суд прийняти до розгляду вказану заяву; продовжити строк на подання відзиву та заперечень на клопотання ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» про поновлення строків на подання документів в якості доказів по даній справі. Вказує на те, що позивачем отримано ухвалу суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження 04.07.2018 року, а до безпосереднього представника Харківської міської ради дана ухвала надійшла 09.07.2018 року.

16.07.2018 року до Харківського апеляційного господарського суду від скаржника надійшли додаткові пояснення (вх.№5442 від 16.07.2018 року), в яких скаржником надано додаткове обґрунтування неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції з тих підстав, що представник ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» ознайомився з матеріалами справи в день ухвалення оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим був позбавлений можливості надати суду будь-які документи; деякі документи, додані до апеляційної скарги в якості доказів, отримані відповідачем після ухвалення оскаржуваного рішення.

Також, скаржником надані письмові пояснення щодо переліку доказів стосовно яких заявлено клопотання про поновлення строків (вх.№5495 від 17.07.2018 року). Зокрема, відповідач з посиланням на приписи ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України вказує на те, що до копії апеляційної скарги, надісланої Харківській міській раді, додано копії документів, які відсутні у позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.06.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд-Сервіс», а ухвалою суду від 25.07.2018 року призначено справу до розгляду в судове засідання.

Харківською міською радою подано додаткові пояснення у справі, в яких в обґрунтування правильного способу захисту при поданні позову у вказаній справі посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №629/4628/16-ц та зазначає, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (вх.№6091).

У подальшому, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.08.2018 року апеляційне провадження у справі №922/981/18 зупинено до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/3412/17 у порядку передбаченому п.7 ч.1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Указів Президента України №454/217 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» та №295/2018 від 28.09.2018 року «Про переведення суддів», а також керуючись ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.31 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду ухвалою від 05.11.2018 року прийняла справу №922/981/18 до провадження. Крім того, ухвалою суду від 05.11.2018 року зобов'язано учасників справи повідомити Східний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/3412/17 і засвідчену копію відповідного судового рішення, що набрало законної сили, надати до матеріалів справи.

Так, Великою Палатою Верховного Суду справу №922/3412/17 розглянуто та винесено постанову від 20.11.2018 року, повний текст якої опубліковано на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 05.12.2018 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 року у зв'язку з усуненням обставин, що викликали зупинення, поновлено провадження у справі №922/981/18 і призначено її до розгляду в судове засідання. При цьому суд апеляційної інстанції запропонував учасникам справи надати письмові пояснення із викладенням своєї правової позиції по справі з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові по справі №922/3412/17.

Щодо клопотання відповідача, в якому він просить поновити строк на подання доказів у справі №922/981/18 за апеляційною скаргою ТОВ «Зеленбуд-Сервіс», у зв'язку з поважністю причин неподання доказів до суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідні документи долучено до матеріалів справи, проте розгляд справи здійснюється без їх урахування, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 17.04.2018 року відкрито провадження у справі №922/981/18; повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження, а також запропоновано відповідачу надати відзив на позов у строк 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Вказана ухвала була направлена учасникам справи рекомендованим листом 18.04.2018 року за адресами, зазначеними в позові та які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і отримана позивачем - 20.04.2018 року, а відповідачем - 25.04.2018 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які долучено до матеріалів справи.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач був обізнаний про судову справу, а також не обмежений у правах, наданими Господарським процесуальним кодексом України, по підготовленню та поданню до суду доказів у підтвердження своєї позиції по справі.

У клопотанні апелянт зазначає, що він тільки 25.05.2018 року ознайомився з матеріалами справи, а докази ним отримано вже після прийняття рішення у справі.

Проте, слід відмітити, що починаючи з дня наступного після отримання ухвали про відкриття провадження у справі (з 26.04.2018 року) відповідач міг вчинити дії по поданню доказів та формуванню своєї позиції по справі, однак у клопотанні належним чином не обґрунтовано які об'єктивні обставини перешкоджали вчиненню таких дій на протязі місяця - з моменту обізнаності про відкриття провадження у справі до моменту прийнятті рішення у справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суб'єктивна поведінка сторони - відповідача не є підставою для задоволення відповідного клопотання.

До початку судового засідання 21.01.2019 року Харківська міська рада надала через канцелярію суду письмові пояснення (вх.№571), в яких просить звернути увагу на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, а також вказує, що в матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази у підтвердження заявлених позовних вимог як щодо їх правомірності так і розміру.

Представник апелянта надіслав на електронну пошту суду клопотання (вх.№573 від 21.01.2019 року), в якому зазначає, що не в змозі прибути в призначене судове засідання та просить його відкласти на іншу дату.

Підставою для відкладення розгляду справи апелянт наводить причину неможливості присутності уповноваженого представника у судовому засіданні через погіршення стану здоров'я, що підтверджується довідкою №557 від 20.01.2019 року.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів виходить з того, що у відповідних випадках учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Однак, заявником клопотання не доведено неможливість заміни представника та не зазначено яким чином неявка представника відповідача унеможливить розгляд даної справи, враховуючи те, що свою незгоду із судом рішенням апелянтом було викладено в тексті апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявних у справі документів достатньо для розгляду справи по суті, судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком, з огляду на положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Харківською міською радою відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України здійснено заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержання вимог земельного законодавства.

Так, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 27.12.2017 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» використовує земельну ділянку площею 0,0437 га по вул. Сумській, 35 у м.Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «А-1» та літ. «АБ-1» та літнього майданчику біля них, право власності на які зареєстровано за відповідачем, про що складено акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м.Харків, вул. Сумська, 35 (на території саду ім. Т.Г. Шевченка). Вказаний акт обстеження містить додатки із планом меж фактичного користування земельною ділянкою, ситуаційною схемою розміщення земельної ділянки, а також фото земельної ділянки та розташованих на ній будівель. Межі земельної ділянки визначено відповідно до зовнішніх меж літнього майданчику, огородженого парканом.

З матеріалів справи вбачається, що координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з прив'язкою до сертифікованої мережі в системі СК - 63 ХАРКІВ (КНВА) із застосуванням GPS приймача GNSS S86S №S3814. Вся апаратура супутникових радіонавігаційних систем, що використовувалася для виконання топографо-геодезичних робіт, зареєстрована та обліковується у Держгеокадастрі України (Реєстр апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015. Реєстраційний номер 1012 (S86S №S3814).

Акт обстеження складений за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат від 05.10.2015 року №012901) та інженера-землевпорядника ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат від 24.12.2012 року №000084).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.12.2017 року №109217020 право власності на нежитлові будівлі літ. «А-1» загальною площею 6,2 кв.м. та літ. «АБ-1» площею 17,0 кв.м. по вул. Сумській, 35 у м.Харкові з 13.04.2006 року зареєстровано за ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2006 року №940.

Відповідно до вказаної інформаційної довідки речові права на земельну ділянку під вищевказаними будівлями по вул. Сумській, 35 у м.Харкові за ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» не зареєстровані.

Позивач вказує, що рішення про надання у користування та продаж вищевказаної земельної ділянки не приймалось. Тобто, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав, урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,0437 га перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач не набув належних прав власності або користування на земельну ділянку площею 0,0437 га, а отже використовував її без достатніх правових підстав і не сплачував орендну плату, здійснив розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за землю у період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року в сумі 467632,32 грн., яку просив стягнути з останнього на свою користь керуючись приписами ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. «б» ст.80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 120 Земельного кодексу України унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 1 ст. 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України та ст. 182 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У пункті п.2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року №6, зокрема зазначено, що правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, він відповідно до п. 14.1.72 статті 14 Податкового кодексу України не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а тому єдиною можливою для нього формою плати за землю як землекористувача може бути лише орендна плата (стаття 288 Податкового кодексу України), яка є регульованою ціною.

Однак, як вже зазначалося, рішення Харківської міської ради щодо надання у користування ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» земельної ділянки 0,0437 га по вул. Сумська, 35, у м.Харкові не приймались та відповідні договори оренди земельних ділянок не укладались. При цьому, позивачем повідомлено, що ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» не зверталося до міської ради з метою оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, на якій розміщено власне майно відповідача.

За змістом статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Матеріали даної справи не містять доказів державної реєстрації права користування або оренди ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» на земельну ділянку по вул. Сумська, 35, у м.Харкові.

У зв'язку з наведеним порушенням з боку відповідача, позивач не отримав у спірному періоді орендну плату, яку він отримав би від відповідача в разі виконання останнім обов`язку з укладення договору оренди земельної ділянки із вчиненням дій передбачених законодавством дій щодо формування такої ділянки як об'єкта цивільних прав.

Відповідно до ч. 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду України.

Так, Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову від 20.11.2018 року по справі №922/3412/17 предметом розгляду якої були тотожні за змістом правовідносини як у даній справі.

В наведеній постанові щодо неодержаної органом місцевого самоврядування суми орендної плати внаслідок невиконання власником нерухомого майна обов`язку з оформлення права користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій це майно розташовано викладено наступну правову позицію, якої дотримується суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов'язаннях. Натомість для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в даній справі є стягнення з власника об'єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об'єкти розміщені.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати, зокрема, орендну плату (пункт «в» ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте, з огляду на приписи ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Як зазначено вище, відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці.

При цьому, матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою.

Відтак, до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналогічний правовий висновок викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі №922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах №922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог - стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст.ст. 1212 - 1214 Цивільного кодексу України

Розрахунок розміру доходу, одержаного відповідачем за користування земельною ділянкою територіальної громади м.Харкова здійснюється на підставі нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (визначеної шляхом множення площі вказаної ділянки та нормативної грошової оцінки одного квадратного метра землі) з урахуванням ставки річної орендної плати за спірний період.

Так, позивачем до позовної заяви долучено розрахунок розміру доходу одержаного ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» від безпідставно набутого майна як розмір орендної плати за землю, яка є регульованою та звичайною ціною плати за землю державної та комунальної власності. Вказаний розрахунок зроблений позивачем за період використання відповідачем земельної ділянки з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року в сумі 467632,32 грн.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення вказав, що Харківська міська рада звернулася до суду із позовом у квітні місяці 2018 року, а розрахунок, приєднаний позивачем до позовної заяви, зроблений без урахування строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, яким є трирічний строк. Таким чином, місцевим господарським судом розраховано розмір коштів за 2015 рік, починаючи з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, тобто з урахуванням строку позовної давності, внаслідок чого розмір безпідставно збережених коштів за 2015 рік зменшився до суми 96136,65 грн.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, матеріали справи свідчать, що жодною зі сторін не було заявлено про застосування строку позовної давності, а отже місцевий господарський суд безпідставно фактично її застосував, провів розрахунок та відмовив у відповідній частині у позові.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на лист Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 16.05.2017 року №1259/9/20-30-12-04-20, в якому повідомлено, що ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» лічилось на податковому обліку як платник орендної плати за землю. Також у листі повідомлено, що ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» нараховувало та сплачувало орендну плату за земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Сумська, буд. 35, площею 0,0255 га на підставі договору оренди №10573756 від 22.07.2015 року з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. - у сумі 81506,31 грн., з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. - 109534,33 грн., з 01.01.2017р. по 31.03.2017р. - 29214,56 грн. Станом на 01.05.2017 року у ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» по орендній платі за землю податковий борг відсутній.

Отже, місцевий господарський суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що при визначенні розміру безпідставно збережених відповідачем коштів, позивачем не врахований розмір сплаченої відповідачем орендної плати за 2015-2017 роки, суми сплати якої містяться в інформації ЦОДПІ м.Харкова ГУДФС у Харківській області. Таким чином, Господарським судом Харківської області проведено розрахунок (віднімання сплачених орендних платежів від суми заявленої до стягнення у даній справі) та встановлено, що належною сумою до стягнення є 215332,13 грн.

Проте, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача звернув увагу суду на те, що ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» є власником декількох об'єктів нерухомого майна за адресою м.Харків, вул. Сумська, буд. 35 на території саду ім. Т.Г.Шевченка. Фактично, суд приймаючи рішення у даній справі, взяв до уваги інформацію що міститься у листі помилково, тобто щодо іншої земельної ділянки (0,0255 га), яка знаходиться через алею від тієї земельної ділянки (0,0437 га), яка є предметом розгляду у даній справі і за використання якої відповідач безпідставно зберіг у себе кошти.

Позивач підтвердив, що у відношенні земельної ділянки за адресою м.Харків, вул. Сумська, буд. 35 на території саду ім. Т.Г.Шевченка розміром 0,0255 га наявний договір оренди і ТОВ «Зеленбуд-Сервіс» сплачує орендні платежі. При цьому такий договір і правовідносини за ним не є предметом та підставою позову у даній справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції, вважає, що розрахунок заявлених до стягнення коштів є вірним, здійснений на підставі норм Земельного кодексу України, Податкового кодексу України і наявних між сторонами правовідносин.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. У той час, місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дійшов висновків, які суперечать обставинам справи (прийняв до уваги неналежні докази), а також порушив норми права (застосував строки позовної давності без відповідної заяви). Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2018 року скасуванню у частині часткового задоволення позову і частковій відмові у позові з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та прийняття нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі, необхідно здійснити розподіл судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, п.1, 4 ст. 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд-Сервіс» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2018 року по справі №922/981/18 скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог і в частині відмови в задоволені позову.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд-Сервіс (просп. Науки (колишній Леніна), буд. 19Б, кв. 25, м.Харків, 61166, ідентифікаційний номер 34015952) на користь Харківської міської ради (м-н. Конституції, 7, м.Харків, 61003, ідентифікаційний номер 04059243, р/р 0002, Банк: ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 252300,19 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3784,50 грн.

В решті рішення Господарського суду Харківської області від 25.05.2018 року по справі №922/981/18 залишити без змін.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.І. Склярук

Суддя М.М. Слободін