ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.01.2019 Справа № 920/990/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.,

представника позивача - не з'явився

представника відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/990/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» (61153, м.Харків, пр-т. Ювілейний, буд. 54-А, оф.118; ід. код 41668794)

до Фізичної особи-підприємця Птіцина Олексія Вячеславовича (АДРЕСА_1 ід. номер НОМЕР_1)

про стягнення 94922,57 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулось ТОВ «Альтаріс ЛТД» з позовом до ФОП Птіцина О.В. про стягнення заборгованості у сумі 94922,57 грн., у тому числі 54213 грн. основного боргу згідно умов договору на транспортне експедирування №П02/05/18 від 02.05.2018, 12415,30 грн. пені за несвоєчасні розрахунки, 1061,19 грн. 3% річних, 1969,18 грн. інфляційних нарахувань, 25263,90 грн. штрафу у розмірі 30 % від суми заборгованості.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

Відповідач у судове засідання не з'явився, ухвала про відкриття провадження у справі направлена на адресу відповідача була повернута на адресу суду з довідкою пошти про неможливість вручення.

Разом з тим, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується актуальність адреси місцезнаходження відповідача зазначеної у позовній заяві за якою направлялася ухвала про відкриття провадження у справі.

Відтак, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

Тому, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 9 ст. 165 ГПК України, суд розглядає справу у відсутності представників сторін та за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

02 травня 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Птіциним Олексієм Вячеславовичем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» (експедитор) було укладено Договір на транспортне експедирування №1102/05/18 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору замовник доручає, а експедитор приймає на себе повноваження і обов'язки від імені та за кошти замовника здійснити пошук та підбір транспортних засобів з метою організації перевезення та доставки вантажів автомобільним транспортом перевізника. Доручення вважається виконаним після підписання сторонами акту виконаних робіт.

Згідно п. 3.1.8 замовник зобов'язався оплатити послуги експедитора на умовах, зазначених у даному Договорі.

Згідно п. 2.1 Договору на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (заявка), яке і складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою замовника і передається експедитору за допомогою факсимільного зв'язку та є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 5.1 вартість перевезення (розмір плати) ти валюта розрахунків погоджується сторонами в замовленні (заявці), шо є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 5.5 Договору розрахунок за виконану організацію перевезення здійснюється замовником протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту розвантаження автомобіля.

На виконання даного Договору замовник (відповідач) надав позивачу заявки на перевезення вантажу № П02/05 від 02.05.2018 та № П15/05 від 15.05.2018.

Експедитором було здійснено організацію перевезення вантажу, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (СМК) №161596 від 04.05.2018 та № 161532 від 04.05.2018, а також актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): № 210 від 17.05.2018 та № 214 від 25.05.2018.

Позивач оформив рахунки-фактури № 210 від 17.05.2018 та № 214 від 25.05.2018 на 67072 грн. та 22141 грн. відповідно, які відправив відповідачу.

Після отримання рахунків, відповідачем було частково оплачено надані послуги, а саме: рахунок № 210 від 17.05.2018 оплачено в сумі 20000 грн., а рахунок № 214 від 25.05.2018 оплачено двома платежами на загальну суму 15000 грн.

Таким чином, станом на 11.12.2018 заборгованість відповідача перед позивачем по Договору склала 54213,00 грн., в тому числі: по рахунку № 210 від 17.05.2018 - 47072,00 грн., по рахунку № 214 від 25.05.2018 - 7141,00 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 929 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно статті 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищезазначене, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати наданих послуг, чим порушив умови Договору.

Тому, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та задоволення позовних вимог в частині стягнення 54213,00 грн. основного боргу.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 12415,30 грн. пені за несвоєчасні розрахунки, 1061,19 грн. 3% річних, 1969,18 грн. інфляційних нарахувань, 25263,90 грн. штрафу у розмірі 30 % від суми заборгованості, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку, що 1061,19 грн. 3% річних, 1969,18 грн. інфляційних втрат позивачем нараховані відповідно до умов Договору та вимог діючого законодавства.

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 231 ГК України, передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 4.10 Договору сторони погодили, що за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань замовник сплачує експедитору пеню у розмірі 0,1 % від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення, а у разі, якшо прострочення складає понад 30 календарних днів замовник додатково сплачує експедитору штраф у розмірі 30 % від суми заборгованості.

Разом з тим, відповідно до вимог статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2003 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розмір простроченого платежу, розмір відсотків санкцій, суд дійшов висновку, що 12415,30 грн. пені та 25263,90 грн. штрафу позивачем нараховані відповідно до умов Договору та вимог діючого законодавства.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за Договором на транспортне експедирування № П02/05/18 від 02.05.2018 в сумі 94922,57 грн., в тому числі: 54213 грн. основного боргу, 1061,19 грн. 3% річних, 1969,18 грн. інфляційних втрат, 12415,30 грн. пені та 25263,90 грн. штрафу.

Тому, враховуючи вищевикладене, підтвердження матеріалами справи заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 94922,57 грн., суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Птіцина Олексія Вячеславовича (АДРЕСА_1 ід. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаріс ЛТД» (61153, м. Харків, пр-т. Ювілейний, буд. 54-А, оф.118; ід. код 41668794) заборгованість за Договором на транспортне експедирування № П02/05/18 від 02.05.2018 в сумі 94922,57 грн., в тому числі: 54213,00 грн. основного боргу, 1061,19 грн. 3% річних, 1969,18 грн. інфляційних втрат, 12415,30 грн. пені та 25263,90 грн. штрафу; а також витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 31.01.2019.

СуддяВ.Л. Котельницька