АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року

м. Одеса

Справа № 915/709/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН”

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2018

по справі №915/709/18

за позовом 1-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН”

про стягнення 23339 грн. 57 коп.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року 1 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН” (далі ТОВ СП «НІБУЛОН») про стягнення на їхню користь заборгованості за надані послуги по договору №51/48 від 06.02.2013 року на постійне та обов’язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об’єктів та окремих територій у розмірі 22855, 34 грн., у тому числі: вартість послуг з 1 серпня 2013 року – 7093, 04 грн.; пеню – 502, 89 грн; три відсотки річних – 41, 34 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1762, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог 1 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області посилається на невиконання відповідачем ТОВ СП «НІБУЛОН» зобов’язань за договором №51/48 від 06.02.2013 року, який було укладено між державною аварійно-рятувальною службою – 2 державної пожежно-рятувальної частини Територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Полтавській області та ТОВ СП «Нібулон».

20.07.2018 року до Господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій він просив суд застосувати позовну давність при вирішенні спору та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заяви відповідач посилається на приписи ст. 267 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2018 по справі №915/709/18 позов 1-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області задоволено повністю та стягнуто з ТОВ СП «Нібулон» на користь 1-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області грошові кошти в загальній сумі 23399, 57 грн., із яких: 22855, 35 грн.– основний борг; 502, 89 грн. – пеня; 41, 34 грн. – 3 % річних, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 1762 грн.

В мотивах оскаржуваного рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем доведено виконання послуг (робіт) за договором №51/48 від 06.02.2013 року на суму 22855,34 грн., що підтверджується актами здачі-прийому виконаних робіт та іншими матеріалами справи. Проте, відповідач від підписання актів здачі - прийомки виконаних робіт ухилився, за виконані послуги не розрахувався.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ СП «НІБУЛОН» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.01.2018 у справі №915/709/18 та прийняти нове, яким відмовити 1-му державному пожежно-рятувальному загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області у задоволенні позову.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час прийняття судового рішення не було враховане те, що жодні аварійно-рятувальні роботи на об’єктах ТОВ СП «ЕІБУЛОН» за вказаний позивачем період не виконувалися, про що ТОВ СП «НІБУЛОН» повідомляло позивача листом від 04.07.2018 №8134/3-18/46.

Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було врахованого того, що позивач в порушенні умов договору одним листом і в один день направив відповідачу акти та рахунки за надані послуги за період, який в включає проміжок часу більший ніж три роки.

Скаржник відзначає, що в направлених на адресу ТОВ СП «НІБУЛОН» у травні 2018 року актах приймання передачі послуг не зазначено зміст та обсяг аварійно-рятувальних робіт, які виконувалися позивачем в період з січня 2014 року по серпень 2017 року і за які відповідно до п.5.1 договору повинна бути здійснена оплата та зазначає, що місцевий господарський суд не звернув увагу на те, що відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію.

ТОВ СП «НІБУЛОН» в апеляційній скарзі також зазначає, що місцевий господарський суд прийнявши оскаржуване судове рішення неправильно визначив дату, з якої розпочав перебіг строку позовної давності.

Отже, апелянтом зазначається, що строк позовної давності за рахунком від 21.05.2018, №419 за січень 2014 року розпочався 15 лютого 2014; за рахунком від 21.05.2018, №420 за лютий 2014 року розпочався 15 березня 2014; за рахунком від 21.05.2018, №421 за березень 2014 року розпочався 15 квітня 2014; за рахунком від 21.05.2018, №422 за квітень 2014 розпочався 15 травня 2014; за рахунком від 21.05.2018, №423 за травень 2014 розпочався 15 червня 2014; за рахунком від 21.05.2018, №424 за червень 2014 розпочався 15 липня 2014; за рахунком від 21.05.2018, №425 за липень 2014 року розпочався 15 серпня 2014; за рахунком від 21.05.2018, №426 за серпень 2014 року розпочався 15 вересня 2014; за рахунком від 21.05.2018, №427 за вересень 2014 року розпочався 15 жовтня 2014; за рахунком від 21.05.2018, №428 за жовтень 2014 розпочався 15 листопада 2014; за рахунком від 21.05.2018, №429 за листопад 2014 року розпочався 15 грудня 2014 року; за рахунком від 21.05.2018р., №430 за грудень 2014 року розпочався 15 січня 2015 року; за рахунком від 21.05.2018, №431 за січень 2015 року розпочався 15 лютого 2015 року; за рахунком від 21.05.2018, №432 за лютий 2015 року розпочався 15 березня 2015 року; за рахунком від 21.05.2018, №433 за березень 2015 року розпочався 15 квітня 2015 року; за рахунком від 21.05.2018, №434 за квітень 2015 року розпочався 15 травня 2015 року; за рахунком від 21.05.2018, №435 за травень 2015 року розпочався 15 червня 2015 року.

У зв’язку з наведеним апелянт вважає, що для позовних вимог щодо стягнення з ТОВ СП «НІБУЛОН» плати за виконані аварійно-рятувальні роботи в період з січня 2014 по червень 2015 повинен застосовуватися строк позовної давності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у справі №915/709/18 за апеляційною скаргою ТОВ СП “НІБУЛОН” на рішення господарського суду Миколаївської області від 23.10.2018 та розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН” на рішення господарського суду Миколаївської області від 23.10.2018 у справі №915/709/18 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

27.12.2018 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від 1 державного пожежно-рятувального загіну Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, в якому посилаючись на те, шо оскаржуване судове рішення було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ СП «НІБУЛОН» на рішення Господарського суду Миколаївської області у справі №915/709/18 від 05.11.2018.

В обґрунтування свої заперечень 1 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області зазначає, що умови договору відповідачем виконані не були не зважаючи на те, що ним були отримані рахунки-фактури та акт приймання-передачі послуг, що і підтверджується описом вкладення до листа з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію вищевказаної ухвали суду від 03.12.2018 позивачем було отримано 11.12.2018, а відповідачем 07.12.2018.

Однак станом на до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2013 між державною аварійно-рятувальною службою – 2 державної пожежно-рятувальної частини Територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Полтавській області та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством “Нібулон” в особі директора філії “Артемівська” був укладений договір на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій № 51/48 (т.1, а.с. 16-17).

Пунктом 2.1. договору визначено, що за умовами вищевказаного договору є організація та здійснення постійного та обов'язкового аварійно-рятувального обслуговування “Аварійно-рятувальною службою” “Об'єкта” за адресою: Полтавська область, Чутівський район, смт. Артемівка, вул. Першотравнева, 9, що включає в себе: забезпечення готовності їх органів управління, сил і засобів до дій за призначенням; виконання аварійно-рятувальних робіт; виконання профілактичної роботи із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій.

У відповідності до п. 2.2. договору, його укладено з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на “Об'єкті” надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об'єктів (територій) та підвищення рівня підготовленості об'єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

Положеннями пункту 7.2. договору визначено, що дія договору може бути припинена у разі виключення об’єкта з переліку об’єктів, які підлягають постійному та обов’язковому обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, а також зникнення причин, які зумовлюють небезпеку виникнення надзвичайних: ситуацій природного чи технологічного характеру.

Відповідно до додаткової угоди № 1/59/66 від 02.07.2013 визначено, що учасники зафіксували перейменування сторони по договору – 2 державної пожежно-рятувальної частини Територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Полтавській області на 2 державну пожежно-рятувальну частину Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області та внесли зміни до розділу 8 договору “Юридичні адреси і реквізити сторін” (т.1, а.с. 19).

Пунктом 5.1., з урахуванням додаткової угоди від 01.08.2013 № 2/172юр/171, визначено, що вартість функціонування структурних підрозділів “Аварійно-рятувальної служби” у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 1 оперативна одиниця складає 7093,04 грн. на рік, без ПДВ, з урахуванням додаткової угоди. Ця вартість встановлена сторонами на основі калькуляції, яка є невід'ємною частиною договору, виконана згідно з вимогами Порядку визначення розмірів оплати послуг з обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами. Оплата за виконані аварійно-рятувальні роботи здійснюється щомісячно, не пізніше п'яти днів з моменту отримання рахунку, за фактично виконані послуги на підставі акту приймання-передачі послуги.

З матеріалів справи вбачається, що за період з січня 2014 року по серпень 2017 року позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 22855, 34 грн., що підтверджується актами приймання-передачі послуг від 21.05.2018 р. та виставленими рахунками –фактурами, які надіслані за супровідним листом (т.1, а.с. 57, 60-125).

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач ТОВ СП «НІБУЛОН» в порушення умов договору за надані послуги не розрахувався.

Станом на дату подання позову заборгованість відповідача за надані послуги за період з січня 2014 року по серпень 2017 року становить 22855, 34 грн.

Дослідивши матеріали справи, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.901 та ч.1 ст.903 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що борг відповідача перед позивачем станом на час розгляду справи становить 22855,34 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Отже, посилання апелянта на те, що жодні роботи не проводились, а також акти та рахунки в установлений строк не надсилались є безпідставним з огляду на наступне.

Так, у п.п. 2.1, 2.2 договору визначено, що предметом договору є організація та здійснення постійного та обов'язкового аварійно-рятувального обслуговування “Аварійно-рятувальною службою” “Об'єкта” за адресою: Полтавська область, Чутівський район, смт. Артемівка, вул. Першотравнева, 9. Договір укладено з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на “Об'єкті” надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об'єктів (територій) та підвищення рівня підготовленості об'єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

Вартість функціонування структурних підрозділів “Аварійно-рятувальної служби” у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення, встановлюється сторонами на основі калькуляції (кошторис), яка є невід'ємною частиною договору (5.1). Згідно кошторису (т.1, а.с.18), до витрат входить: утримання оперативної одиниці, з яких: постійна готовність до виконання комплексних аварійно-технічних робіт; технічне обслуговування аварійно – рятувальних засобів; підтримування у відповідному стані матеріально-технічні резерви для проведення аварійно-рятувальних робіт (п.п. 3.1, 3.2, 3.3).

Як вбачається, з наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі послуг за договором, позивач направив акти в частині надання послуг за утримання оперативної одиниці, з яких постійна готовність до виконання комплексних аварійно-технічних робіт; технічне обслуговування аварійно – рятувальних засобів; підтримування у відповідному стані матеріально-технічні резерви для проведення аварійно-рятувальних робіт, а не за аварійно-рятувальні роботи на об’єктах ТОВ СП “Нібулон”, які передбачають комплекс проведених заходів, та які не настали.

Пунктами 5.1, 5.2 договору визначено, що розрахунок за виконані аварійно-рятувальні роботи здійснюється щомісячно, не пізніше п'яти днів з моменту отримання рахунку, за фактично виконані послуги на підставі акту приймання-передачі послуги.

З урахуванням наведеного судова колегія зазначає, що подією, з котрою згідно умов договорів пов'язано право позивача на оплату виконаних послуг (робіт) (відповідно обов'язок відповідача розрахуватися), є отримання рахунку, а не надання актів.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач 22.05.2018 листом від 21.05.2018 № 41-232/46 вимагав сплатити кошти за надані послуги та направив рахунки фактури та акти приймання-передачі за договором на адресою місцезнаходження ТОВ СП “Нібулон”: м. Миколаїв, Каботажний спуск, 1, який останній отримав 29.05.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення з квитанціями (т.1, а.с.126).

Проте, не зважаючи на вищевказану вимогу, відповідачем зазначені рахунки не оплачено, акти приймання передачі у відповідності до п.5.3 договору не повернуті з письмовими претензіями та підтверджуючими доказами, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначені акти є узгодженими та підписаними.

Щодо тверджень апелянта про сплив позовної давності за виконанні аварійно-рятувальні роботи починаючи з січня 2014 по серпень 2017, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

За своєю правовою природою, укладений 06.02.2013 між сторонами договір на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій № 51/48 є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 257 Цивільного кодексу України, встановлює тривалість загальної позовної давності три роки.

Відповідно до ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання зобов'язань відповідача вказаний, зокрема, в п.5.1 та в п.5.3 Договору.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що термін оплати виконаних послуг відповідачем встановлений не пізніше 5 днів з моменту отримання рахунку.

Так, рахунки-фактури та акти приймання-передачі за договором отримані відповідачем 29.05.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення з квитанціями (т.1а.с.126).

Після отримання рахунків у відповідача є 5 днів на їх оплату, а отже тільки після закінчення встановленого строку на оплату, зобов'язання є порушеним і починається перебіг строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що перебіг позовної давності починається 05.06.2018 року (дата отримання рахунків 08.10.2009 року + 5 днів), а позов поданий 09.07.2018 року, а тому позов 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області подано з дотриманням строку позовної давності.

За наведених обставин судова колегія вважає, що позивачем доведено виконання послуг (робіт) за договором №51/48 від 06.02.2013 року на суму 22855,34 грн.

Також, чинним законодавством передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Укладеним між сторонами у справі договором передбачено, що за порушення терміну оплати “Замовник” сплачує “Аварійно-рятувальною службою” пеню у розмірі 0,1 % вартості послуг, з яких допущене прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У відповідності до вищевказаних умов договору та приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем за порушення строків оплати за надані послуги нарахована пеня в сумі 502,89 грн. та 3 % річних у сумі 41,34 грн. за період 06.06.18 (дата початку прострочення) по 26.06.2018 включно.

Колегіє суддів перевірено розрахунок пені та 3 % річних та встановлено, що він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже, позовні вимоги про стягнення пені в сумі 502,89 грн. та 3 % річних у сумі 41,34 грн. підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2018 по справі №915/709/18 є обґрунтованим та таким, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу задоволено, витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2018 у справі №915/709/18 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН” - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства “НІБУЛОН”.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 01.02.2019.

Головуючий суддя                                                            Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                 Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                 Філінюк І.Г.