ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року м. Дніпро Справа № 904/2217/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Березкіна О.В., Чередко А.Є.

секретар Манчік О.О.

за участю:

від позивача: Ясир Д.І., адвокат

від відповідача: Лисенко П.П., адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2018 року (повний текст підписано 10.09.2018 року)

у справі № 904/2217/18 (суддя - Євстигнеєва Н.М., м. Дніпро)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС Аік-Еко", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 17 000 187,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС Аік-Еко" 16 742 400,00 грн. основного боргу, 121 095,72 грн. - 3 % річних, 133 939,20 грн. - інфляційні втрати за квітень 2018 року, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 254 961,52 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що приймаючи до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог суд першої інстанції послався на виконання позивачем формальних вимог (надсилання копії іншій стороні та заявлення під час підготовчого засідання), однак суд не дослідив правову природу сум, на які збільшувались позовні вимоги. Разом з тим, позивач в заяві про збільшення позовних вимог не зазначав про зміну предмета позову, такий висновок зроблено судом самостійно. З незрозумілих причин суд самостійно збирав докази на користь позивача у справі. Так, судом з власної ініціативи було витребувано відомості від податкового органу щодо сформованого податкового кредиту по спірній поставці. Відображення поставленого товару у податковому обліку зумовлено правилом "першої події", яке не може враховувати відповідність або невідповідність поставленої продукції умовам договору (особливо коли така невідповідність виявилася згодом). Не можуть вважатися пов'язаними вимоги про стягнення 3 % річних з одного боку та "тіла" заборгованості з іншого боку, оскільки підстава їх виникнення є різною. У випадку "тіла" заборгованості - право на стягнення виникає в силу договору та статей глави 54 Цивільного кодексу України, а у випадку 3 % річних - підставою їх нарахування є частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, суд порушив вимоги процесуального права в частині порядку збільшення позивачем позовних вимог, оскільки прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог за вимогами, які не ставились первісно у позовній заяві, такі вимоги не є пов'язаними між собою підставами виникнення, а позивач не заявляв про зміну предмету позову. Акт приймання-передачі № 21 від 21.02.2018 року та видаткова накладна № 190 від 21.02.2018 року не можуть вважатися належними доказами на підтвердження приймання продукції за кількістю та якістю, оскільки вони свідчать лише про факт отримання продукції та складалися до початку приймання спірної продукції за якістю. Акт про виявлені недоліки продукції було складено до підписання видаткової накладної та акту приймання-передачі. Поставка відповідно до умов Специфікації мала бути виконана до 24.01.2018 року, натомість, лише 21.02.2018 року було поставлено елементи першої партії градирні. які не відповідають умовам договору щодо якості та комплектності, відповідно, поставка не вважається належним чином виконаною. В зв'язку з чим, згідно з пунктами 5.1.1, 8.5. Договору № 2065 від 31.07.2017 року, укладеного сторонами, оплата ані неповної партії продукції, ані неякісної відповідачем не повинна була здійснюватися. На виконання пунктів 19, 20, 29 Інструкції П-7 відповідачем було складено акти від 22.02.2018 року, 23.02.2018, 27.02.2018 року, 12.03.2018 року, якими зафіксовано не якісність поставлених комплектуючих продукції. Відповідно до пункту 8.5. Договору № 2065 у випадку поставки неякісної (некомплектної, незамовленої, в ушкодженій упаковці, що була у використанні та ін.) продукції покупець має право відмовитись від прийняття та/або оплати такої продукції. Суд першої інстанції не надав жодної оцінки даному пункту договору та не згадує його в оскаржуваному рішенні. Судом помилково зроблено висновок, що при складанні Актів № 4-11 та №4-12 відповідачем порушені положення Інструкції П-7 та Інструкції П-6 через те, що нібито відповідач винагороджував представників інших підприємств, організацій і представників громадськості, що виділені для участі в прийманні продукції. Суд помилково прирахував працівників ПП "Стіл-сервіс" до таких представників. Представники відправника (представник позивача - ОСОБА_3.) і представники отримувача (представники відповідача - працівники ПП "Стіл-сервіс", що діяли на підставі довіреностей від імені відповідача) були присутні при прийманні. Постачальник фактично підтвердив наявність некомплектності поставленого товару та наявність у ньому дефектів. Експертним висновком встановлено наявність дефектів виробничого характеру, що в свою чергу свідчить про те, що продукція з самого початку була неякісною, і час проведення експертного дослідження не має значення. Таким чином, як актами, складеними сторонами, так і експертним висновком ТПП України встановлено, що поставлений товар не відповідає вимогам договору № 2065 та Специфікації № 1 в частині якості та комплектності. Оскільки оцінці експерта підлягала якість продукції, то вимоги щодо якості встановлювались на підставі відповідності умовам договору, Технічного завдання та вимогам чинного законодавств, тому висновок суду про надання експертом відповідей на питання, які йому не ставились є помилковим. Відсутність претензій по першій партії градирні зумовлена тим, що питання, пов'язані з поставкою та оплатою першої партії градирні розглядається в межах справи № 904/2217/18, де відповідач неодноразово висловлював свою позицію щодо некомплектності та неякісності поставленої продукції. Позивач не заперечував, що зрошувачі поставлені не у повній кількості, а зобов'язувався їх допоставити наступними партіями. Недоліки, які були описані в Акті від 21.02.2018 року були виявлені в день підписання акту приймання-передачі. Згодом було виявлено інші недоліки (в тому числі приховані). Зауваження щодо комплектності було виявлено у формі складеного 21.02.2018 року акту та подальших актів, тому твердження позивача про прийняття продукції без зауважень є помилковою. Таким чином, позивач не поставив відповідачу товар узгодженої кількості та асортименту, допустив порушення умов договору та вимог статті 526 Цивільного кодексу України.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що рішення ухвалено з дотриманням всіх вимог, передбачених статтею 236 Господарського процесуального кодексу України, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Відповідач помилково вважає не пов'язаними вимоги щодо стягнення 3 % річних та "тіла" заборгованості і невірно визначає різні підстави їх виникнення. Вимоги щодо стягнення основної суми заборгованості за поставлений товар ("тіло" заборгованості) в розумінні статті 173 Господарського процесуального кодексу України є основними вимогами з підставою виникнення в силу правовідносин за Договором, а стягнення 3 % річних - є похідною позовною вимогою, оскільки є відповідальністю сторони за невиконання зобов'язання по оплаті основної суми заборгованості за поставлений товар, задоволення якої залежить від задоволення основної вимоги. Таким чином, місцевим господарським судом правильно надано оцінку поданій позивачем заяві про збільшення позовних вимог та визначено за її змістом такою, що є заявою про зміну предмету позову. На думку позивача, судом першої інстанції ухвалу від 16.07.2018 року про витребування доказів з Дніпровського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби винесено за наявності сумнівів щодо бажання та можливості скаржника надати інформацію по сформованому (задекларованому) податковому кредиту відповідачем в розрізі відносин сторін за Договором № 2065 від 31.07.2017 року. Дії суду по самостійному витребуванню доказів є виправданими та мотивованими, пов'язаними із забезпеченням повного та всебічного з'ясування обставин, що є предметом розгляду у справі. Акт приймання-передачі був підписаний відповідачем 21.02.2018 року. Це свідчить про те, що в період з 14.02.2018 року (дата заїзду першої машини для розвантаження) до 21.02.2018 року відповідачем було проведено перевірку поставленого обладнання по кількості та якості, у нього були відсутні будь-які зауваження щодо комплектності та якості. І лише після цього, 21.02.2018 року ним було підписано Акт приймання-передачі обладнання № 10. Жодних посилань в акті приймання-передачі та у видатковій накладній про те, що поставлена позивачем продукція прийнята на відповідальне зберігання відповідачем не існує. Відповідач отримав обладнання належної якості та комплектації, що сам підтвердив, підписавши акт здачі-прийняття та видаткову накладну. Скаржник навмисно оминає той факт, який досліджений та описаний судом, що передача елементів першої партії градирні розпочався з 13.02.2018 року, тобто за 9 днів до підписання акту приймання-передачі та видаткової накладної. Таким чином, підписання відповідачем зазначених документів не є вимушеним кроком, а виваженою дією, що свідчить про прийняття першої партії градирні без зауважень по якості та кількості поставлених елементів. У випадку виявлення недоліків поставки продукції згідно з пунктом 7.6 Договору та пункту 40 Інструкції П-7 відповідач мав надіслати позивачу претензію (повідомлення згідно Договору) про спосіб усунення недоліків. Така претензія (повідомлення) позивачу не направлялась. Це свідчить про відсутність претензій відповідача щодо якості та кількості продукції до періоду звернення позивачем до суду з даним позовом. Посилання скаржника на те, що акт про прийняття ТМЦ на склад 502 від 21.02.2018 року було складено до підписання акту приймання-передачі, жодними фактичними даними не підкріплене, а тому є безпідставним. Приймаючи до уваги відсутність підстав застосування пункту 8.5 Договору, посилання на нього в рішенні, на думку позивача, не є доцільним та необхідним. Посилання відповідача на лист позивача № 202/159 від 22.02.2018 року як на доказ визнання позивачем недоліків поставленої першої партії градирні за Договором є безпідставними.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2018 року (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Кузнецов В.О., Березкіна О.В) відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.12.2018 року.

В судовому засіданні 13.12.2018 року оголошено перерву до 27.12.2018 року.

Через неможливість судді Кузнецова В.О. продовжувати розгляд апеляційної скарги у зв'язку із перебуванням у відпустці, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені законом, розпорядженням керівника апарату суду від 26.12.2018 року призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Березкіна О.В., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.12.2018 року справу за апеляційною скаргою ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2018 року прийнято до свого провадження вищевказаною колегією суддів.

В судовому засіданні 27.12.2018 року оголошено перерву до 28.01.2019 року.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, а представник позивача проти її задоволення заперечував.

На адресу апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи. проведення якої останній просив доручити фахівцям Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової товарознавчої експертизи у даній справі.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

ТОВ "ТС Аік-Еко" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" заборгованість у розмірі 17 000 187,09 грн., з яких:

- основний борг у сумі 16 742 400,00 грн.;

- 3% річних у сумі 123 847,89 грн.;

- інфляційні втрати у сумі 133 939,20 грн.

Виходячи із змісту заяви позивача, яка надійшла до Господарського суду Дніпропетровської області 29.05.2018 року, а також із змісту раніше поданої позовної заяви та фактичних обставин даної справи, суд першої інстанції розцінив подану заяву про збільшення як заяву про зміну предмета позову.

Таким чином, предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 16 742 400,00 грн., 3 % річних у сумі 123 847,89 грн. та інфляційні втрати у сумі 133 939,20 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 31.07.2017 року між ТОВ "ТС Аік-Еко" (продавець) та ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг"(покупець) укладено Договір №2065 SАP №, № (надалі - Договір) .

Продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до Специфікації (цій), узгодженої (них) до Договору, виконати шеф-монтажні роботи на умовах даного Договору, а покупець, в свою чергу, зобов'язався прийняти продукцію, виконані роботи та оплатити їх на умовах даного Договору (пункт 1.1 Договору).

Загальна вартість продукції за Договором складається з суми вартості всіх партій продукції, узгоджених по всім Специфікаціям до даного Договору. Ціна договору включає ціну продукції та ціну шеф-монтажу ( пункти 2.1, 2.2. Договору).

Строки та умови поставки продукції визначені пунктом 3 Договору. Умови поставки продукції викладаються сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року та узгоджуються у відповідних специфікаціях ( пункт 3.1. Договору).

При поставці продукції на умовах DDP датою поставки та переходу ризиків вважається дата передачі продукції покупцю, що зазначена у накладній (видатковій, товарно-транспортній, залізничній, кур'єрської служби) (пункт 3.3 Договору).

На момент прибуття продукції на склад покупця продавець має надати покупцю наступні документи:

- рахунок - фактура; накладна (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, залізнична, кур'єрської служби);

- акт приймання-передачі продукції, що підписується сторонами, при відсутності зауважень до комплектації та якості в термін 5 робочих днів;

- оригінал документу, що підтверджує якість продукції (сертифікат якості та/або відповідності, виданий на одиницю або партію продукції, що постачається за цим договором, та/або паспорт виробу, та/або інструкція (керівництво) з технічної експлуатації та гарантійний талон, за його наявності).

31.07.2017 року сторонами підписана Специфікація № 1 до Договору, згідно якої продукцією, що поставляється є градирня трьохсекційна вент. 1653-1-ТХ.ТТ, трьохсекційна вентиляторна противоточна градирня (витрати води 10900 м3/г) (складові елементи цієї градирні перелічені в Специфікації в графі "Назва матеріалу").

Умови поставки товару визначені в Специфікації № 1 від 31.07.2017 року. Загальна вартість обладнання складає 23 954 400,00 грн.; умови поставки - DDP м. Кривий Ріг; гарантії - згідно розділу 7 Договору; умови оплати за обладнання - 100 % оплата протягом трьох календарних днів від дати поставки кожної партії обладнання на склад покупця. Сторонами узгоджена формула сплати за обладнання, яка містить імпортну складову з прив'язкою до курсу Євро.

Виробник продукції - Water Treatment Engine ering s.r.o., Чехія.

Після затвердження проекту градирні відповідачу знадобилося його частково змінити (в частині переносу сходів), у зв'язку з чим було скликано нараду на 19.09.2017 року, за результатами проведення якої складено протокол № 10. Позивача зобов'язано надати варіант переносу сходів градирні до 22.09.2017 року. Звернувшись до виробника градирні Water Treatment Engine ering s.r.o. (Чехія), позивач отримав відповідь від 21.09.2017 року № 608/10 про те, що зазначені елементи градирні вже виготовлені та зберігаються на складі до відвантаження разом з іншими елементами градирні. Виробник зазначив, що для перенесення сходів градирні необхідно внести корегування в технічну документацію у відповідності із запитом, а також виготовити нові елементи, які відповідають за кріплення сходів до градирні.

26.09.2017 року на черговій нараді позивач надав нову компановку сходів, що відображено в пункті 6 протоколу № 11 від 26.09.2017 року.

04.01.2018 року між позивачем та відповідачем підписано Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до пункту 1 якої сторони дійшли згоди викласти в новій редакції Специфікацію № 1 до Договору.

Постачання обладнання градирні здійснюється в три етапи:

- елементи першої партії вартістю 13 952 000,00 грн. без ПДВ - у строк до 24.01.2018 року;

- елементи другої партії вартістю 3 910 000,00 грн. без ПДВ - до 20.02.2018 року;

- елементи третьої партії вартістю 2 100 000,00 грн. без ПДВ - до 05.03.2018 року.

Умови поставки - DDP м. Кривий Ріг; гарантії - згідно розділу 7 договору; умови оплати за обладнання - 100 % оплата протягом трьох календарних днів від дати поставки кожної партії обладнання на склад покупця.

Сторони домовились встановити еквівалент вартості імпортної продукції у розмірі 19 962 000,00 грн. без ПДВ, в іноземній валюті у сумі 693 282,38 Євро, що розрахований по обмінному курсу НБУ у розмірі 28,793462 грн. за 1 Євро, встановленому станом на 15.05.2017 року. У разі зміни поточного обмінного курсу НБУ гривні до іноземної валюти на дату оплати більше ніж на +/-8% по відношенню до обмінного курсу НБУ, встановленому на 15.05.2017 року у розмірі 28,793462 за 1 Євро та зазначеного у відповідній Специфікації, ціна продукції та сума відповідної Специфікації підлягають пропорційній зміні. Така пропорційна зміна буде відбуватися без додаткового узгодження сторін і буде обов'язковою для них.

На виконання умов Договору позивачем здійснено постачання першої партії обладнання на суму 16 742 400,00 грн., в тому числі ПДВ - 2 790 400,00 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними: № 3428982-2 від 13.02.2018 року на суму 1 443 190,55 грн. (дата отримання товару - 14.02.2018 року); № 1198093-1 від 13.02.2018 року на суму 1 831 702,33 грн. (дата отримання товару - 14.02.2018 року); № 87722500-3 від 13.02.2018 року на суму 1 228 492,26 грн. (дата отримання товару - 15.02.2018 року); № 8748794-5 від 13.02.2018 року на суму 2 631 294,02 грн. (дата отримання товару - 16.02.2018 року); № 5030289-6 від 13.02.2018 року на суму 2 577 123,46 грн. (дата отримання товару - 16.02.2018 року); № 8060678-4 від 13.02.2018 року на суму 1 346 824,32 грн. (дата отримання товару - 17.02.2018 року); № 9039930-7 від 13.02.2018 року на суму 1 861 497,92 грн. (дата отримання товару - 17.02.2018 року); № 5804290-8 від 13.02.2018 року на суму 1 232 885,44 грн. (дата отримання товару - 17.02.2018 року); № 2010233-9 від 13.02.2018 року на суму 994 662,44 грн. (дата отримання товару - 17.02.2018 року); № 1732621-11 від 13.02.2018 року на суму 1 401 888,52 грн. (дата отримання товару - 17.02.2018 року); № 3232810-10 від 14.02.2018 року на суму 192 838,74 грн. (дата отримання товару - 18.02.2018 року).

21.02.2018 року сторонами складена та підписана видаткова накладна № 10 на суму 16 742 400,00 грн. та Акт № 10 від 21.02.2018 року здачі-приймання обладнання за Договором), згідно яких відповідачем було прийнято, а позивачем передана градирня 3-х секційна великоблочна вентиляторна протиточна, модель WTCN484835 32 D 13. Елементи першої партії трисекційної вентиляторної протиточної градирні (витрати води 10900 м3/г) в складі: вентиляторний вузол з вентилятором та редуктором; каркас, перегородки, перекриття, сходи з FRP; опорні конструкції градирні (включаючи опорні рами під вентилятори); опори зрошувача з FRP; жалюзі (каркас-метал, обшивка FRP); огороджувальні конструкції; дифузор з FRP; опорні елементи для установки краплеуловлювача та водорозподільної системи з FRP; краплеуловлювач з ПВХ; зрошувач з ПВХ; розбризкуючі форсунки з пластика з ABS.

Таким чином, продукція поставлена 21.02.2018 року.

Позивачем у зв'язку з поставкою продукції було зареєстровано податкову накладну від 21.02.2018 року, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На оплату поставленої продукції позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру на суму 16 742 400,00 грн.

Відповідач отримав рахунок на оплату, однак заборгованість за поставлену продукцію не сплатив.

Крім основного боргу позивач нарахував відповідачу 3 % річних в сумі 123 847,89 грн. за період прострочки з 25.02.2018 року по 25.05.2018 року та інфляційні втрати за квітень 2018 року в сумі 133 939,20 грн.

Наведені обставини і стали підставою звернення позивача із даним позовом.

Розглянувши позовні вимоги, місцевий господарський суд рішенням від 06.09.2018 року позовні вимоги задовольнив частково. При цьому суд виходив з того, що доказів оплати заборгованості відповідач не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростував. В зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію в розмірі 16 742 400,00 грн. підлягають задоволенню. При перевірці нарахування 3 % річних судом встановлено невірне визначення позивачем періоду прострочки виконання основного зобов'язання - не враховані положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, в зв'язку з чим вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню в сумі 121 095,72 грн. за період з 27.02.2018 року по 25.05.2018 року. Перевіркою правильності нарахування втрат від інфляції судом порушень позивачем вимог чинного законодавства не встановлено. В зв'язку з чим підлягають стягненню з відповідача на користь позивача втрати від інфляції за квітень 2018 року в сумі 133 939,20 грн. Судом відхилено доводи відповідача щодо невиконання позивачем зобов'язань з поставки продукції відповідно до умов пункту 7.3 Договору. Суд встановив, що при складенні актів № 4-11 та № 4-12 відповідачем було порушено положення Інструкції П-7 та Інструкції П-6. Посилання відповідача, що позивачем в листі № 202/159 від 22.02.2018 року визнані недоліки поставленої продукції не підтверджені матеріалами справи. Поданий відповідачем висновок № Э-139 від 02.07.2018 року Криворізького відділення ТПП України судом не прийнято як належний та допустимий доказ у даній справі, оскільки висновок не містить відомостей про особу - експерта ОСОБА_5, відсутні відомості про освіту, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж роботи в якості експерта тощо. Експертом ОСОБА_5 надано відповіді на питання, які не були предметом дослідження експертизи. Відповідно до товарно-транспортних накладних фактичне розвантаження продукції відбулось з 13 по 18 лютого 2018 року. Разом з тим, зовнішній огляд комплектуючих першої партії градирні проводився лише 08.06.2018 року. Доводи відповідача, що актом від 21.02.2018 року продукцію було прийнято лише на відповідальне зберігання спростовуються довідкою Дніпровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 9510/9/28-10-46-05-30.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, поставка продукції відбулась 21.02.2018 року.

З урахуванням умов Договору та Специфікації № 1 строк оплати поставленої продукції вважається таким, що настав 26.02.2018 року.

Суд першої інстанції правомірно не погодився з доводами позивача про те, що строк оплати поставленої продукції настав 24.02.2018 року (субота), оскільки при визначенні такого строку позивачем не було враховано вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України щодо визначення кінцевої дати виконання зобов'язання.

Так, відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за цим робочий день.

Відповідно до умов пункту 5.1.3. Договору сторони домовились встановити еквівалент вартості імпортної продукції Специфікації до договору у розмірі 19 962 000,00 грн. без ПДВ в іноземній валюті у сумі 693 282,38 Євро, що розрахований по обмінному курсу НБУ у розмірі 28,793462 грн. за один Євро, встановленому на 15.05.2017 року. Сторони узгодили, що у разі зміни поточного обмінного курсу НБУ гривні до іноземної валюти на дату оплати більше ніж на +/- 8%, буде проведено перерахунок 70 % вартості імпортного обладнання і матеріалів) по відношенню до обмінного курсу НБУ, встановленому на 15.05.2017 у розмірі 28,793462 за один Євро та зазначеного у відповідній специфікації, ціна продукції та сума відповідної специфікації підлягають пропорційній зміні. Така пропорційна зміна буде відбуватися без додаткового узгодження сторін і буде обов'язковою для сторін.

Специфікація містить формулу, за якою в такому разі проводять перерахунок ціни продукції, а саме:

Ц1 = 0,7*ЦО*К1/КО+ЦО*0,3, де

Ц1 - ціна продукції у гривнях, що підлягає сплаті;

ЦО - ціна продукції у гривнях, встановлена у Специфікації;

КО - курс НБУ, встановлений на дату 15.05.2017 року у розмірі 28,793462 грн. за один Євро;

К1- курс НБУ гривні до Євро на останній робочий день, передуючий дню оплати.

Станом на дату звернення з позовом до суду офіційний курс НБУ гривні до Євро змінився менше, ніж на 8 % від курсу, встановленого на 15.05.2017 року, тому позивач не змінював вартість поставленої продукції.

Докази оплати заборгованості відповідачем матеріали справи не містять, а доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростовано відповідачем.

За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 16 742 400,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 123 847,89 грн. за період прострочки з 25.02.2018 року по 25.05.2018 року та інфляційні втрати за квітень 2018 року у сумі 133 939,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних судом встановлено невірне визначення позивачем періоду прострочки виконання основного зобов'язання, а саме позивачем не було враховано положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України. В зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню у сумі 121 095,72грн. за період з 27.02.2018 року по 25.05.2018 року.

Перевіривши правильність нарахування позивачем втрат від інфляції судом порушень позивачем вимог чинного законодавства не встановлено. Місцевим господарським судом правомірно зазначено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають втрати від інфляції за квітень 2018 року у сумі 133 939,20 грн.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 16 997 434,92 грн., з яких 16 742 400,00 грн. основний борг, 121 095,72 грн. - 3 % річних, 133 939,20 грн. - інфляційні втрати за квітень 2018 року.

Щодо доводів відповідача, викладених в апеляційної скарзі про те, що судом заяву про збільшення позовних вимог розцінено як заяву про зміну предмету позову колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Заява позивача від 29.05.2018 року була подана до суду з дотриманням вимог процесуального законодавства, отже у суду були відсутні підстави для відмови у прийнятті такої заяви до розгляду або повернення її заявникові.

Статтею 173 Господарського процесуального кодексу України встановлено правило об'єднання позовів, згідно з яким в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної (основної) вимоги.

Підставою виникнення позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат є невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті отриманого обладнання.

За наведених обставин, суд першої інстанції правомірно визначив подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог такою, що фактично є заявою про зміну предмету позову.

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції в порушення процесуального законодавства збирались докази на користь позивача з власної ініціативи не може бути взято до уваги апеляційним господарським судом з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2018 року було витребувано у Дніпровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби помісячну інформацію по сформованому (задекларованому) податковому кредиту платником податку - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", право на який виникло внаслідок придбання товару у платника податку - ТОВ "ТС Аік-Еко" у 2017 - 2018 роках, в межах Договору № 2065 SАP №, № від 31.07.2017 року, із зазначенням об'ємів придбаних товарів, а також копії податкових декларацій на зазначений товар.

Частиною 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, місцевий господарський суд з метою повного та всебічного розгляду справи правомірно витребував необхідні докази у особи, що не є учасником справи.

Посилання відповідача щодо невиконання позивачем зобов'язань з поставки продукції відповідно до умов пункту 7.3. Договору судом першої інстанції правомірно відхилено з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.02.2018 року комісією за участю генерального директора продавця, ПП "Стіл - Сервіс" було складено акт № 4-11, яким зафіксовано виявлені недоліки поставленого товару. Представник продавця відмовився від підписання вказаного акту.

27.02.2018 комісією у складі представників покупця, продавця та ПП "Стіл-Сервіс" повторно складено акт № 4-12 з фіксацією виявлених недоліків поставленого товару. При цьому, представник позивача ОСОБА_3 підписав Акт № 4-12 із наступними зауваженнями: кількість зрошувачів в упаковочному місці зазначена помилково, поставка здійснена в повному обсязі; на зовнішніх гранях наявні незначні сколи, які можна усунути при монтажу; на конструкціях наявні тріщини, які усуваються епоксідною смолою; отвори виконані зі зміщенням внаслідок їх сверління під час повузлової зборки; паспорт з підписом директора і датою випуску надано 27.02.2018 року; крупноблочна вентиляторна градирня 3-х секційна не має невідповідності, яка впливає на якість роботи або перешкоджала б монтажу.

Суд першої інстанції звернув увагу, що при складанні Актів № 4-11 та № 4-12 приймали участь представники ПП "Стіл-Сервіс", яке відповідно до додатку № 5 до Договору № 1299 від 04.07.2016 року надає відповідачеві інжинірингові послуги, зокрема, з підготовки документації для приймання обладнання та матеріалів, що необхідні для будівництва, замовником якого є відповідач. Пунктом 2 цього додатку передбачено, що вартість послуг (ціна) на кожен місяць буде узгоджуватись сторонами у відповідній специфікації до даного договору.

Відповідно до частини 3 пункту 25 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР при Раді Міністрів СРСР № П-7 від 25.04.1966 року, представники інших підприємств та організацій і представники громадськості, що виділені для участі в прийманні продукції, не вправі отримувати у підприємства - отримувача винагороду за участь в прийманні продукції. Положення аналогічного змісту містяться і в частині 3 пункту 23 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженій постановою Держарбітражу СРСР при Раді Міністрів СРСР № П-6 від 15.06.1965 року.

За наведених обставин, посилання відповідача на те, що представники ПП "Стіл-Сервіс" є водночас представниками за довіреністю відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що при складанні Актів № 4-11 та № 4-12 відповідачем порушені положення Інструкції П-7 та Інструкції П-6.

Посилання відповідача, що позивачем в листі № 202/159 від 22.02.2018 року визнані недоліки поставленої продукції спростовуються матеріалами справи.

12.03.2018 року за участю продавця та покупця було складено Акт, яким встановлено, що кількість деталей, що не відповідає вимогам щодо якості становить 245 одиниць (1,6 % від загальної кількості). Представник позивача від підписання цього акту відмовився. Зі змісту Акту вбачається, що він містить перелік товарів, кількість товарів які не відповідають вимогам по якості та кількості місць і кількості поставленої продукції. Разом з цим, в графі "опис товарів" не зазначено, які саме невідповідності цих товарів були виявлені. Як і попередні акти, Акт № 4-13 від 12.03.2018 року складався за участю представників ПП "Стіл -Сервіс".

В пункті 19 цього акту зазначено, що крупноблочна вентиляторна протиточна 3-х секціонна градирня, модель ИТСН-484835-32-D-13, не відповідає вимогам Договору № 2065 від 31.01.2017 року, а невідповідності мають бути усунені відповідно до пункту 7.6. Договору.

Відповідно до пункту 7.6. Договору, якщо під час приймання продукції та/або гарантійного періоду будуть виявлені недоліки (неякісна, не замовлена, в ушкодженій упаковці, що була у використанні та ін.) і/або некомплектність продукції і/або технічної документації цілком або частково, продавець зобов'язується в найкоротший строк, але не більш ніж за 75 банківських днів з дати офіційного повідомлення і за свій рахунок на вибір замовника або усунути усі виявлені недоліки шляхом виправлення, або шляхом заміни продукції, або її частини якісною продукцією. В разі, якщо сторони самостійно не дійшли згоди щодо причин та/або наявності гарантійного випадку та/або факту поставки неякісної продукції, покупець запрошує незалежну належним чином акредитовану на території України інспекційну компанію Торгово-Промислова Палата для прийняття остаточного рішення по виявленим недолікам, яке буде обов'язковим для виконання сторонами.

Для остаточного з'ясування питання про якість поставленої продавцем продукції, покупець 08.06.2018 року звернувся до Криворізького відділення ТПП України з проханням визначити якість елементів вентиляторної градирні зовнішнім оглядом.

Поданий відповідачем висновок № Э-139 від 02.07.2018 Криворізького відділення ТПП України правомірно не прийнято судом першої інстанції як належний та допустимий доказ у даній справі з наступних підстав.

Висновок № Э-139 від 02.07.2018 не містить відомостей про особу - експерта ОСОБА_5: відсутні відомості про освіту, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж роботи у якості експерта тощо.

Експертом ОСОБА_5 надано відповіді на питання, що не були предметом дослідження експертизи. Відповідно до товарно-транспортних накладних фактичне розвантаження продукції відбувалось з 13 по 18 лютого 2018 року. В свою чергу, зовнішній огляд комплектуючих першої партії градирні проводився ОСОБА_5 лише 08 червня 2018 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що предметом даного позову є стягнення з відповідача суми основного боргу за поставлене йому обладнання, а також інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне проведення розрахунків. Питання щодо якісних характеристик поставленого обладнання, яке прийняте відповідачем в установленому Договором порядку згідно з видатковою накладною та актом здачі-прийняття обладнання № 10 від 21.02.2018 року не підлягає дослідженню в даній справі в межах заявленого позову.

Доводи відповідача про те, що Актом від 21.02.2018 року продукцію було прийнято лише на відповідальне зберігання спростовуються довідкою Дніпровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 9510/9/28-10-46-05-30, якою підтверджено, що відповідно до ЄРПН, зареєстровано податкові накладні при здійсненні операцій з постачання товару ТОВ "ТС Аік-Еко" на адресу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", які включено до податкового кредиту відповідача право на який виникло внаслідок придбання товару у платника податку - ТОВ "ТС Аік-Еко" у 2017 - 2018 роках, в межах договору № 2065 SАP №, № від 31.07.2017 року, із зазначенням об'ємів придбаних товарів (елементи першої партії градирні). Копії податкових декларацій на зазначений товар містяться в матеріалах справи.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

За наведених обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з'ясував обставини справи та дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування чи зміни прийнятого у справі рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2018 року у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Оскільки суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного рішення не вбачається, то судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2018 року у справі № 904/2217/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.02.2019 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ О.В. Березкіна

Суддя _________________ А.Є. Чередко