СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р. Справа № 917/1400/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Радіонова О.О., суддя Пушай В.І.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

стягувача не з'явився,

боржника ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 1885 від 17.10.17; дов. б/н від 01.11.18,

ГТУЮ у Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МУЮ ОСОБА_2 посв. серія ХК № 0345 від 22.12.17, дов. № 13287/20.3/22-18 від 19.02.18,

прокуратури Харківської області ОСОБА_3 служб. посв. № 030960 від 22.12.14,

Державної казначейської служби України не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх. № 1285П/3) та Прокуратури Полтавській області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України (вх. № 1318П/3) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 01 листопада 2018 року (повний текст складено 12.11.2018) у справі № 917/1400/16, винесену за результатом розгляду скарги боржника - ТОВ "Гадячсир" на дії та бездіяльність державного виконавця у справі № 917/1400/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч Полтавської області,

про стягнення 15917447,81 доларів США, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2017, стягнуто з ТОВ "Гадячсир" на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 15917447,81 доларів США заборгованості по кредиту та 206700 грн судового збору.

На примусове виконання зазначеного рішення Господарським судом Полтавської області видано наказ від 10.03.2017 № 917/1400/16.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 18.10.2017 відкрито виконавче провадження ВП 54937258.

Боржник - ТОВ "Гадячсир" 08.05.2018 за вх. № 257 звернувся до господарського суду Полтавської області зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця у справі № 917/1400/16, в якій просив: 1) визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про поновлення вчинення виконавчих дій від 23.04.2018, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258; 2) визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258; 3) визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників та про скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, та зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 скасувати постанови про арешт коштів боржника від 18.10.2017, про арешт майна боржника від 18.10.2017, про розшук майна боржника від 08.11.2017 та про арешт майна боржника від 09.11.2017, винесені в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.11.2018 у справі № 917/1400/16 скаргу боржника - ТОВ "Гадячсир" на дії та бездіяльність державного виконавця у справі № 917/1400/16 задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 в частині стягнення 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 549372583. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, та про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258. В іншій частині вимог відмовлено.

Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у задоволенні скарги ТОВ "Гадячсир" відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги скаржник посилається на те, що частина перша та друга статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується. При цьому, частина третя статті 40 зазначеного Закону є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного Закону - не можуть застосовуватися. Отже, як зазначає апелянт, примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Скаржник зазначає, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП № 54937258 від 18.10.2018 та інші постанови, винесені в рамках даного виконавчого провадження є чинними.

Прокуратура Полтавській області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України також звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 щодо стягнення 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 549372583, та в частині визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, та про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258. Закрити провадження в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 щодо стягнення 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 549372583. Відмовити в задоволенні вимог щодо визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, та про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258. В частині відмови в задоволенні скарги боржника - ТОВ "Гадячсир" ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги скаржник посилається на те, що норми ст.ст. 26 та 27 Закону України «Про виконавче провадження» приведено у відповідність Законом України № 2475-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економних передумов дня посилення захисту права дитини на належне утримання»: у частині другій статті 27 Закону слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінені словами «підлягає примусовому стягненню, поверненою, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів». Як зазначає апелянт, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн, дана постанова не скасована та є чинною. Отже, розмір виконавчого збору в сумі 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн є узгодженим сторонами виконавчого провадження та підлягає стягненню з боржника. Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що виконавчий збір, який підлягає стягненню по виконавчому провадженню №54937258 від 18.10.2017 становить 61,92 грн, оскільки при вчиненні виконавчих дій державним виконавцем списано з банківських рахунків скаржника лише 619,17 грн в якості погашення боргу. Крім того, прокурор вказує на те, що судом першої інстанції, під час розгляду вказаної скарги в порядку господарського судочинства, порушено норми процесуального права щодо підсудності таких справ, а саме, суд не звернув уваги на те, що такий спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а його слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд першої інстанції повинен закрити провадження у справі в частині визнання неправомірною та скасувати постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018, винесеної в рамках виконавчого провадження №54937258. Крім того, не погоджується прокурор з висновками суду першої інстанції про бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питання про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, та про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП №54937258.

За протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2019 та передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.01.2019 для розгляду справи №917/1400/16 сформовано колегію Східного апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя (доповідач) Гребенюк Н.В., судді Пушай В.І., Радіонова О.О.

Представник Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в даному судовому засіданні підтримав свої вимоги апеляційної скарги та просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у задоволенні скарги ТОВ "Гадячсир" відмовити в повному обсязі.

Представник прокуратури Харківської області в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокуратури Полтавській області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України та просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 щодо стягнення 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 549372583, та в частині визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, та про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258; закрити провадження в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 щодо стягнення 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 549372583; відмовити в задоволенні вимог щодо визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, та про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258; в частині відмови в задоволенні скарги боржника - ТОВ "Гадячсир" ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін.

Представник боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", в судовому засіданні та у відзивах на апеляційні скарги просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційних скаргах, є необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню, а ухвала суду першої інстанції законною та такою, що прийнята у чіткій відповідності з нормами чинного законодавства, в якій повно відображені обставини, що мають значення для даної справи. Боржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державним виконавцем було порушено приписи ч. 3 ст. 37 та ч. 7 ст. 9 Закону України Про виконавче провадження", а саме не вирішене питання про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП №54937258, у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим вимоги про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, та про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Боржник зазначає, що підтверджено наданими в матеріалах доказами, що при вчиненні виконавчих дій державним виконавцем було списано з банківських рахунків скаржника 619,17 грн. в якості погашення боргу відповідно до наказу господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 щодо примусового виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16. Отже, виконавчий збір, що підлягає стягненню по виконавчому провадженню № 54937258 від 18.10.2017 становить 61,92 грн. Разом з тим, боржника вважає, що в постанові про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 виконавчий збір зазначений в сумі 1 591 744, 78 доларів США та 20 670, 00 грн, що свідчить про невідповідність вимогам ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розміру виконавчого збору.

Представник стягувача, Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", в призначене судове засідання не зявився, про причини незявлення суд не повідомив.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, стягувач наданим їм процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за відсутністю стягувача.

Відповідно до ст.ст. 222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, складено протокол.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційних скаргах доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (ідентифікаційний код 33460268, 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 47) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (ідентифікаційний код 00039019, 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29) 15 917 447 доларів 81 центів США заборгованості по кредиту, 206700 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 залишено без змін.

Після набрання рішенням законної сили 10.03.2017 видано наказ на його виконання.

18.10.2017 головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ ОСОБА_4 (надалі - державний виконавець) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54937258 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Полтавської області №917/1400/16 від 03.10.2017. Цією ж постановою державний виконавець зобов'язав боржника протягом 5-ти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно та попередив боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також даною постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 1 591 744,78 доларів США та 20 670,00 грн.

18.10.2017 державним виконавцем прийнято постанови про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника та на все нерухоме майно, що належить ТОВ «Гадячсир».

10.11.2017 Окружним адміністративним судом м. Києва було винесено Ухвалу по справі № 826/14428/17 про забезпечення адміністративного позову, відповідно до якої заборонено державним виконавцям Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які виконавчі дії щодо боржника ТОВ «Гадячсир» за виконавчим провадженням ВІЇ 54937258, у тому числі, але не виключно, приймати постанови про арешт коштів, майна боржника та направляти їх будь-яким банківським установам, третім особам чи виконувати їх в інший спосіб, направляти вимоги до будь-яких банківських установ про списання коштів боржника, стягувати грошові кошти, звертати стягнення на майно боржника, а також вчиняти будь-які інші дії, направлені на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2017 р. щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 р. у справі № 917/1400/16. Вказана Ухвала діє до вирішення адміністративної справи по суті та набрання судовим рішенням по адміністративній справі № 826/14428/17 законної сили.

Ухвала про забезпечення адміністративного позову залишена чинною та без змін після її перегляду в апеляційному та касаційному порядку, рішення по вищезазначеній адміністративній справі не прийнято.

22.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій оскільки ухвалою Вищого господарського суду України від 10.11.2017 виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 було зупинено до закінчення його перегляду в касаційному порядку за касаційною скаргою ТОВ «Гадячсир».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року по справі № 820/6092/17 скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження № 54937258 від 18.10.2017 р. та інші постанови, винесені в рамках даного виконавчого провадження.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2017 по справі № 820/6092/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено (докази про що додаються).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (К/9901 /5 8224/18) від 19.09.2018 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі №820/6092/17

23.04.2018 державним виконавцем прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій після перегляду справи у касаційній інстанції та залишення судових рішень без змін.

Також, 23.04.2018 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Укрсоцбанк» з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" звернулося до господарського суду Полтавської області зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця у справі № 917/1400/16. У поданій скарзі боржник просить:

1. Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про поновлення вчинення виконавчих дій від 23.04.2018, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258

3. Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників та про скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, та зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 скасувати постанови про арешт коштів боржника від 18.10.2017, про арешт майна боржника від 18 10.2017, про розшук майна боржника від 08.11.2017 та про арешт майна боржника від 09.11.2017, винесені в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258.

Щодо необґрунтованості скарги в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення вчинення виконавчих дій від 23.04.2018, винесеної в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 326 ГПК судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 26 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.10.2017 головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54937258 по примусовому виконанню наказу господарського суду Полтавської області №917/1400/16 від 03.10.2017. Крім того, 18.10.2017 державним виконавцем прийнято постанови про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника та на все нерухоме майно, що належить ТОВ «Гадячсир».

Оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року по справі № 820/6092/17, яким скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження № 54937258 від 18.10.2017 р. та інші постанови, винесені в рамках даного виконавчого провадження, законної сили не набрало (у звязку із його скасуванням та прийняттям нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП № 54937258 від 18.10.2018, є чинною.

В рамках даного виконавчого провадження 22.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, а 23.04.2018 - постанову про поновлення вчинення виконавчих дій після перегляду справи у касаційній інстанції та залишення судових рішень без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 10.11.2017 у справі № 917/1400/16 зупинено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

З огляду на викладене, у виконавчому провадженні № 54937258 державний виконавець у відповідності до діючого законодавства прийняв постанову від 22.11.2017р. про зупинення вчинення виконавчих дій з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження.

Частиною 5 ст.35 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 28.02.2018 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" залишив без задоволення, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 та рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 у справі № 917/1400/16 залишено без змін, державний виконавець з посиланням на ч.5 ст.35 Закону України Про виконавче провадження 23.04.2018 прийняв постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

Посилання боржника на те, що незаконність винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій очевидна в зв'язку з існуванням заборони відповідно до Ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2017 р. по справі № 826/14428/17 про забезпечення адміністративного позову, є необґрунтованим з огляду на наступне.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2017 р. по справі № 826/14428/17 суд ухвалив заборонити державним виконавцям Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які виконавчі дії щодо боржника товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» () за виконавчим провадженням ВП № 54937258, у тому числі, але не виключно, приймати постанови про арешт коштів, майна боржника та направляти їх будь-яким банківським установам, третім особам чи виконувати їх в інший спосіб, направляти вимоги до будь-яких банківських установ про списання коштів боржника, стягувати грошові кошти, звертати стягнення на майно боржника, а також вчиняти будь-які інші дії, направлені на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03 жовтня 2017 року щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року у справі № 917/1400/16.

Постановою Верховного Суду від 05.04.2018 касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 у справі №826/14428/17 - залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 у справі № 826/14428/17 залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2018 замінено захід забезпечення позову, встановлений ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2017 року про забезпечення позову, на наступний: заборонити Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які виконавчі дії щодо боржника - ТОВ «Гадячсир» за виконавчим провадженням ВП №54937258 та виконавчим провадженням ВП № 56311245, у тому числі, але невиключно, приймати постанови про арешт коштів, майна боржника, направляти їх будь-яким банківським установам, третім особам чи виконувати їх в інший спосіб, направляти вимоги про списання коштів боржника, стягувати грошові кошти, звертати стягнення на майно боржника, а також вчиняти будь-які інші дії, направлені на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03.10.2017 року щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 року по справі № 917/1400/16.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 апеляційну скаргу Публічого акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2018 - без змін.

Суд зазначає, що з тексту вказаної ухвали вбачається заборона на вчинення будь-яких виконавчих дій щодо боржника - ТОВ «Гадячсир» за виконавчим провадженням ВП №54937258 та виконавчим провадженням ВП № 56311245, що направлені саме на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03.10.2017 року щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 року по справі № 917/1400/16.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як вбачається з наведеної норми поновлення виконавчих дій не вказує на вчинення дій, що направлені саме на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03.10.2017 року щодо примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2016 року по справі № 917/1400/16, а є дією процесуального характеру, що вчинена державним виконавцем на виконання вимог ч.5 ст.35 Закону України Про виконавче провадження.

Оскільки Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/14428/17 не заборонено виконавцю вчиняти виконавчі дії процесуального характеру, скаржником не наведено інших підстав для визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення вчинення виконавчих дій від 23.04.2018 р., винесеної в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, посилання скаржника суд визнає безпідставними, а заперечення ДВС щодо даної частини скарги обґрунтованими.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що скарга в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення вчинення виконавчих дій від 23.04.2018 р., винесеної в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги скаржника визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, колегія суддів зазначає наступне.

В ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є субєктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 339, ч.1 ст.340 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження, згідно із частиною першою статті 74 якого, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України Про виконавче провадження встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вказана правова позиція міститься в постановах ОСОБА_5 Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №921/16/14-г/15, від 14.11.2018 у справі № 906/515/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі № 5015/6798/11, від 11.12.2018 у справі № 910/6078/14.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як було зазначено, ОСОБА_5 Палатою Верховного Суду в рамках справ №921/16/14-г/15 та № 906/515/17 досліджувалось питання юрисдикційної підсудності справ щодо оскарження рішень державної виконавчої служби, де Верховний Суд дійшов висновку про те, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Отже, суд першої інстанції, розглянувши по суті скаргу на дії державного виконавця у справі № 917/1400/16 в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, не звернув уваги на те, що такий спір не підлягає розгляду в межах цієї справи за правилами господарського судочинства, тому припустився порушення відповідних норм процесуального права.

За змістом п.1 ч.1 ст.175 та п.1 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю і закрити провадження у справі.

Згідно ч.1 ст.278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 231 цього Кодексу. Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Прокуратури Полтавській області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала господарського суду Полтавської області від 01 листопада 2018 року у справі № 917/1400/16 скасуванню в частині задоволення вимог скарги про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, а провадження у цій частині - закриттю.

Стосовно твердження боржника у своїй скарзі про те, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена з грубим порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не враховані наслідки повернення виконавчого документа, передбачені ст. 40 вказаного Закону України, а саме не знято арешт, накладений на майно (кошти) боржника, не виключено відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та не скасовано інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання відповідного рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

При цьому, частиною 3 вказаної вище статті визначено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно ч. 7 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено сторонами в судовому засіданні апеляційної інстанції, на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу в рамках виконавчого провадження № 54937258, виконавчий збір, зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 18.10.2017, не стягнуто; дана постанова державного виконавця від 18.10.2017 не скасована та є чинною.

В контексті ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», на час вчинення виконавчих дій за наявності нестягнутого виконавчого збору, державний виконавець не може знімати арешти, накладені на майно та кошти боржника.

У відповідності ч. 3 ст. 40 цього Закону, 23.04.2018 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, а 24.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56258990 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 54937258 від 23.04.2018.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на момент повернення виконавчого документу стягувачу, державний виконавець діяв відповідно до вимог ст. ст. 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Полтавської області від 01.11.2018 у справі № 917/1400/16 прийнята при неповному зясуванні всіх обставин справи, у звязку з чим, ухвала підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України частковому задоволенню, апеляційна скарга Прокуратури Полтавській області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України задоволенню.

Керуючись ст.ст. 254, 269, п.2, п. 4 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Прокуратури Полтавській області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 01.11.2018 у справі № 917/1400/16 в частині задоволення вимог скарги про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 23.04.2018 в частині стягнення 1591744,78 доларів США та 20608,08 грн, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 549372583 скасувати та в цій частині закрити провадження у справі.

В частині задоволення вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не вирішення питань про зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, та про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 в рамках виконавчого провадження ВП № 54937258, скасувати та в задоволенні скарги в цій частині відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 01.02.2019.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.О. Радіонова

Суддя В.І. Пушай