ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

31 січня 2019 року Справа № 915/1765/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 дов.№21 від 03.09.2018;

представника відповідача: не зявився;

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання відповідача №10 від 14.01.2019 про зупинення провадження у справі №915/1765/18

за позовом: Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного

комітету України

(54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.27, корп.1, ),

до відповідача: Колективного підприємства Миколаївліфт

(54030, м.Миколаїв, вул.Адмірала Макарова, буд.7, ),

про: стягнення пені у розмірі 118320,00 грн, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Господарського суду Миколаївської області знаходиться справа №915/1765/18 за позовом Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Колективного підприємства Миколаївліфт про стягнення 118320,00 грн пені, нарахованої відповідно до ч.5 ст.56 Закону України Про захист економічної конкуренції за прострочення сплати штрафу, накладеного на відповідача рішенням адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.10.2017 №25-ріш.

17.01.2019 відповідач звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд зупинити провадження у даній справі і звернутись з мотивованою ухвалою до Верховного суду про порушення перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції абзацу 1 підпункту 20.2 пункту 20 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства».

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач зазначає, що аналізуючи абз.1 пп.20.2 п.20 постанови Пленуму ВГСУ №15 від 26.12.2011, він вбачає, що особа, на яку накладено штраф, апріорі визнається винною у порушені конкурентного законодавства та повинна сплатити штраф (навіть якщо він незаконно нарахований), не дочекавшись судового рішення, яким буде підтверджено або навпаки спростовано порушення цією особою конкурентного законодавства.

Відповідач вважає абз.1 пп.20.2 п.20 постанови Пленуму ВГСУ №15 від 26.12.2011 такою, що суперечить ст.ст.8, 129-1 Конституції України, а тому, посилаючись на положення п.6 ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996, просить суд зупинити провадження у даній справі і звернутись з мотивованою ухвалою до Верховного суду про порушення перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції абз.1 пп.20.2 п.20 постанови Пленуму ВГСУ №15 від 26.12.2011.

Позивач у запереченнях на вказане клопотання відповідача просить суд відмовити останньому у його задоволенні з огляду на те, що у даній справі підлягає застосуванню Закон України «Про захист економічної конкуренції», і це прямо визначено ним із зазначенням відповідних норм закону, а враховуючи положення п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996 розгляд справи може бути зупинено судом лише у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі. Натомість, абз.1 пп.20.2 п.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», про порушення перед Конституційним Судом України питання відповідності якого Конституції відповідач просить суд звернутись з мотивованою ухвалою до Верховного Суду, не є законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Розглянувши клопотання суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.6 ст.11 ГПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

Натомість, відповідно до положень п.6 ч.2 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Пунктами 10-1), 10-2) ч.2 ст.46 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Пленум Верховного Суду з метою забезпечення однакового застосування норм права при вирішенні окремих категорій справ узагальнює практику застосування матеріального і процесуального законів, систематизує та забезпечує оприлюднення правових позицій Верховного Суду з посиланням на судові рішення, в яких вони були сформульовані; за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики надає розяснення рекомендаційного характеру з питань застосування законодавства при вирішенні судових справ.

Частиною 4 статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки, постанова Пленуму Вищого господарського суду України не є законом чи іншим правовим актом, як актом-волевиявлення (рішення) уповноваженого суб'єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов'язків учасників конкретних правовідносин, міри відповідальності конкретних осіб за скоєне ними правопорушення, а надає лише розяснення рекомендаційного характеру з питань застосування законодавства при вирішенні судових справ, суд не вбачає правових підстав для звернення з мотивованою ухвалою до Верховного суду про порушення перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції абзацу 1 підпункту 20.2 пункту 20 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства».

До того ж, статтями 227, 228 ГПК України визначенні виключні випадки обовязку чи права суду зупинити провадження у справі. У вказаних статтях ГПК України не визначено такого випадку для зупинення судом провадження у справі, як «невизначеність в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі».

Враховуючи викладене, суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у даній справі.

Керуючись ч.6 ст.11, ст.ст.227, 228, 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання КП Миколаївліфт №10 від 14.01.2019 про зупинення провадження у справі №915/1765/18, відмовити.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписана суддею 04 лютого 2019 року.

Суддя М.В. Мавродієва