ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2019м. ДніпроСправа № 904/5385/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАКОРТ", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Смєльчанського Євгена Вадимовича, м. Дніпро

про стягнення у розмірі 39 834,31 грн.

Суддя Красота О.І.

Без участі представників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАКОРТ" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Смєльчанського Євгена Вадимовича і просить суд стягнути 24 347,14 грн. - боргу, 7 563,42 грн. - пені, 7 923,75 грн. - відсоток за невиконання грошового зобов'язання та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Договором № 002203 від 22.11.2016р. в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач відзив на позов, а також докази повної оплати до суду не надав, як вбачається з Витягу офіційного сайту «Укрпошта»: «об'єктом поштового зв'язку 18.12.2018р. адресату повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення №200.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

З огляду на викладене, Відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в зв'язку із чим, керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа вирішується за наявними матеріалами.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАКОРТ" (далі-Позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем Смєльчанським Євгеном Вадимовичем (далі-Відповідач, покупець) було укладено Договір № 002203 (а.с.11).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар, сплатити його вартість і своєчасно повертати тару відповідно до умов даного договору.

Згідно з пунктом 2.2 Договору, вид, асортимент, ціна і загальна вартість товару визначаються в накладних, які є невід'ємною частиною цього договору.

На виконання умов Договору, Позивачем було поставлено Відповідачу товар на загальну суму 53 436,82 грн., що підтверджується видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи (а.с.13-20).

Відповідно до п. 4.1 Договору, оплата за придбаний товар, який передається за цим договором, здійснюється покупцем в національній валюті України, шляхом оплати готівкою через касу продавця, або перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначеному в розділі 9 договору протягом 14 днів з дня отримання товару покупцем

Відповідачем було частково оплачено поставлений товар у розмірі 29 089,68 грн.

Заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 24 347,14 грн., що підтверджується актом звірки від 31.03.2018р., який підписаний обома сторонами та скріплений печатками (а.с.21).

Позивачем було направлено на адресу Відповідача претензію № 319 від 14.08.2018р., в якій Позивач просить погасити заборгованість у розмірі 24 347,14 грн. (а.с.25).

Відповідач суму заборгованості у розмірі 24 347,14 грн. не оплатив, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.4.1 Договору, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 24 347,14 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.2.1 Договору, у випадку несвоєчасної оплати за поставлений товар, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період нарахування пені, від його вартості за кожен день прострочення платежу.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару, Позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 7 563,42 грн. за період з 28.11.2017р. по 02.11.2018р.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача пені у розмірі 7 563,42 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.5.2.2. Договору, у випадку затримки платежів за прийнятий товар понад 10 календарних днів, Покупець додатково до суми боргу сплачує Продавцю відсоток за невиконаними грошовими зобов'язаннями в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день користування грошовими коштами.

Також, Позивачем нараховано відсоток за невиконання грошового зобов'язання в сумі 7 923,75 грн. за період з 31.12.2017р. по 28.11.2018р. в розмірі 7 923,75 грн.

Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок, приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача відсоток за невиконання грошового зобов'язання в сумі 7 923,75 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Відповідно до ст.. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на Відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.193, 216-218, 230 Господарського Кодексу України, ст. ст. 509, 525-526, 530, 549, 610-612, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст.123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Смєльчанського Євгена Вадимовича (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАКОРТ" (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 74-а, приміщення 2; код 36394005) заборгованість у розмірі 24 347,14 грн., пеню у розмірі 7 563,42 грн., відсоток за невиконання грошового зобов'язання у розмірі 7 923,75 грн., судовий збір у розмірі 1 762,00 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

04.02.2019р.

Повне рішення складено 04.02.2019