ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Справа №906/654/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання - Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - адвокат (представник за довіреністю від (28.12.2018р.)

відповідача: ОСОБА_2 (голова, посвідчення №17 від 26.10.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.11.2018 р. по справі №906/654/18 (суддя Тимошенко О.М., повний текст рішення складено 14.11.2018р.)

за позовом Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс"

до Горинської сільської ради Малинський район Житомирська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство "Екоресурс" Малинської міської ради Житомирської області

про визнання договору недійсним

(За клопотанням Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" судове засідання 21.01.2019 року проводилось в режимі відеоконференції з Залізничним районним судом м. Львова)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05.11.2018 р. по справі №906/654/18 у задоволенні позову Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" до Горинської сільської ради про визнання договору недійсним - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які є підставами для визнання недійсним договору.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач ОСОБА_3 комунальне підприємство "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 05.11.18р. по справі № 906/654/18 повністю та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі, відшкодування судових витрат покласти на відповідача.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим, таким, що прийняте з неповним та неправильним з'ясуванням обставин справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено в чому саме полягало сприяння відповідача у безперервному вивезенні, прийомі та захороненні твердих побутових відходів.

Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували вжиття ним конкретних заходів для забезпечення безперешкодного вивезення, прийому та захоронення твердих побутових відходів.

Зокрема апелянт посилається на те, що судом помилково зроблений висновок про те, що Відповідач сприяв автомобілям-сміттєвозам Позивача, оскільки жоден сміттєвоз Позивача за час дії договору № 11-17/Л від 03.07.2017 року, як і до його укладення не їздив на полігон ТПВ, який знаходиться на території Горинської сільської ради, на це вказує відсутність подорожніх листів та товаро-транспортних накладних.

Листом суду апеляційної інстанції від 04.12.2018 р. справа №906/654/18 витребовувалася із суду першої інстанції, 12.12.2018 р. справа №906/654/18 надійшла на адресу суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 р. у справі №906/654/18 колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.11.2018 р. по справі №906/654/18, розгляд справи призначено на 21.01.2019 року об 10:30 год.

14.01.2019 р. на адресу суду від Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеконференції, в якому позивач просить забезпечити проведення судового засідання 21.01.2019 року об 10:30 год. в режимі відеконференції з дорученням її проведення Залізничному районному суду м. Львова (79000, м. Львів, вул. Степана Бандери, 3).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 р. у справі №906/654/18 клопотання Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/654/18 задоволено доручено Залізничному районному суду м. Львова забезпечити проведення судового засідання 21.01.2019 р. о 10:30 год. в режимі відеоконференції.

17.01.2019 року від комунального підприємства "Екоресурс" надійшла заява, в якій посилається на те, що не має відношення до оскаржуваного договору №11/17 від 03.07.2017 року та просить провести судове засідання 21.01.2019 року без участі представника комунального підприємства.

21.01.2019 року від Горинської сільської ради Житомирської області надійшов відзив на апелшяційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судове засідання 21.01.2019 року з'явились представники позивача та відповідача.

Апелянт в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, відповідач вимоги апеляційної скарги заперечив з підстав викладекних у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши відзив на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.06.2017 року ОСОБА_3 комунальним підприємством Транспортна фірма Львівспецкомунтранс (позивач,замовник) та Комунальним підприємством Екоресурс Малинської міської ради Житомирської області (Виконавець/третя особа) укладено Договір №24/06/17 щодо організації Виконавцем переробки та утилізації (захоронення) відходів Замовника (а.с.13).

Оскільки позивач відходи (сміття) завозив на територію сміттєзвалища, що знаходиться на території Горинської сільської ради, біля села Горинь, його мешканці не давали згоди на такі дії і перешкоджали завезенню відходів із адміністративної території ОСОБА_3 міської ради, що зумовило надання Підприємством Львівспецкомунтранс Горинській сільській раді пропозиції щодо укладення Договору про співпрацю, умовами якого передбачено обов'язок Сільської ради сприяти у безперешкодному доступі автомобілів-сміттєвозів позивача до полігону ТПВ та обов'язок позивача оплачувати такі послуги за встановленими тарифами.

Договір про співпрацю укладено 03.07.2017 року, згідно з умовами якого позивач зобов'язується брати участь у заходах, спрямованих на покращення благоустрою території, на яку поширюється повноваження Горинської сільської ради, а відповідач зобов'язується сприяти позивачу у безперешкодному вивезенні, прийомі та захороненні твердих побутових відходів із адміністративної території ОСОБА_3 міської ради на полігоні твердих побутових відходів, що знаходиться на території Горинської сільської ради, згідно договору №24/06/17 від 24.06.2017 року.

Згідно п.2.1 Договору, позивач зобов'язаний оплатити відповідачу надані послуги безперешкодного вивезення сміття виходячи з розрахунку: 2000,00грн. за кожен прийнятий полігоном автомобіль сміттєвіз згідно договору №24/06/17.

Рішення зборів мешканців села Горинь від 03.07.2017 року вирішено не чинити перешкод у заїзді автомобілів Відповідача у випадку укладення Договору про співпрацю, за яким Відповідач сплачуватиме відповідні кошти (а.с.13).

Договір про співпрацю затверджено Рішенням сесії Горинської сільської ради від 12.07.2017 (а.с.12).

Господарським судом Львівської області при розгляді справи №906/117/18 було встановлено, що упродовж 03.07.2017-30.09.2017 на сміттєзвалище заїхало 183 автомобілі-сміттєвози Позивача, у зв'язку з чим позивач заборгував відповідачу 366000,00грн. по договору №11-17/Л від 03.07.17.

Таким чином, сторони здійснили дії, які свідчать про виконання ними спірного договору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що на підставі Договору від 24.06.2017, укладеного із Комунальним підприємством Екоресурс Малинської міської ради Житомирської області, здійснював вивіз ТПВ на полігон біля села Горинь, проте мешканці села перешкоджали вільному пересуванню автомобілів Відповідача до полігону, що змусило укласти Договір на невигідних умовах; Горинська сільська рада порушила публічний порядок, оскільки правочин спрямований на незаконне заволодіння коштами Підприємства, так як господарські операції між Сторонами відсутні.

Відповідач жодного разу не надавав позивачу інформацію про вжиті ним заходи щодо забезпечення безперешкодного доїзду автомобілів до полігону. Відсутні акти приймання-передавання послуг за Договором; згідно з нормою ч.2 ст.228 ЦК України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним; а відповідно до норми ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення; має місце перевищення повноважень сільською радою при укладенні Договору, оскільки, згідно з нормами статей 27, 33 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, правочин вправі укладати лише Виконавчий комітет Ради. Договір від 03.07.2017 (про співпрацю) припинив свою дію у зв'язку з припиненням дії Договору від 24.06.2017, укладеного Позивачем та Комунальним підприємством Екоресурс, - у день укладення нового Договору від 10.01.2018.

Розглянувши позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Господарський суд, вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами.

Статею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. При цьому суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Тобто, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним має бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним.

Матеріали справи свідчать, що Сторонами укладено Договір №11-17/Л від 03.07.2017 про надання Відповідачем (виконавець) послуг Позивачу (Замовник) щодо сприяння у безперешкодному доступі автомобілів-сміттєвозів Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс до полігону твердих побутових відходів (для захоронення ТПВ), який знаходиться на території Горинської сільської ради Житомирської області, виходячи з норм ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом першої інстанції, проект спірного Договору було підготовлено Позивачем, тобто усі умови правочину ним визначено самостійно.

Місцевим судом було враховано, що відповідач - Горинська сільська рада не проявляв ініціативи щодо укладення договору. Також судом першої інстанції не встановлено будь-яких дій відповідача, які б були спрямовані на укладання договору №11-17/Л від 03.07.2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав визнання недійсним договору як такого, що вчинений під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах на підставі ст. 233 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України (ГК України) при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Із договору №11-17/Л від 03.07.2017 вбачається, що сторони добровільно погоджено взаємні права та обов'язки, у тому числі грошові зобов'язання Підприємства ТФ "Львівспецкомунтранс" стосовно сплати обумовлених коштів, що зумовлює безпідставність твердження позивача про введення його Горинською сільською радою в оману та про вимагання коштів за Договором.

А факт укладення Позивачем та Комунальним підприємством Екоресурс Малинської міської ради Житомирської області 10.01.2018 нового Договору №24/06/18, з метою припинення Договору №24/06/17 від 24.06.2017, зумовив, відповідно, припинення дії Договору №11-17/Л від 03.07.2017 (укладеного Позивачем та Відповідачем).

Оскільки Договір №11-17/Л від 03.07.2017 був чинним упродовж 03.07.2017 -10.01.2018, його умови були обов'язковими до виконання Сторонами упродовж зазначеного часу.

Рішенням господарського суду Львівської області по справі №906/117/18 за невиконання умов Договору №11-17/Л від 03.07.2017 року було стягнуто з Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" на користь Горинської сільської ради Малинський район Житомирська области кошти в сумі 366 000 грн.

Розглядаючи справу №906/117/18 та надаючи оцінку умовам договору господарським судом Львівської області було встановлено факт надання відповідачем послуг позивачу згідно договору про співпрацю №11-17/Л від 03.07.2017 на суму 366 000,00грн.

Також, господарським судом Львівської області не встановлено факту невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сприяння позивачу у безперешкодному вивезенні, прийомі та захороненні ТВП, а також обставин, які б вказували на нікчемність договору про співпрацю №11-17/Л від 03.07.2017.

Рішення господарського суду Львівської області по справі №906/117/18 оскаржувалося ОСОБА_3 комунальним підприємством "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" в апеляціійному порядку та було залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.11.2018 року.

Відповідно до частини 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25.07.2002, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22.11.2007 встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені рішенням господарського суду Львівської області по справі №906/117/18 обставини мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони, у зв'язку з чим факт надання відповідачем послуг не потребує повторного доведення, а також не потребує повторного доведення факт виконання/невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сприяння позивачу у безперешкодному вивезенні, прийомі та захороненні ТВП.

Відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі-Закон), якими, зокрема, передбачено: загальні збори громадян за місцем проживання є формою їх безпосередньої участі у вирішенні питань місцевого значення і Рішення загальних зборів враховуються органами місцевого самоврядування в їх діяльності (ст.8 Закону).

Рішенням зборів громадян села Горинь від 03.07.2017 доручено Сільському голові укласти Договір про співпрацю з ОСОБА_3 комунальним підприємством, яке вивозить сміття на полігон, який розташований на території Горинської сільської ради.

Сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування (ст.10 Закону).

Виконавчим комітетам сільських рад належать певні повноваження у сфері соціально-економічного розвитку (ст.27 Закону) і у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища (ст.33 Закону), проте жодною нормою не передбачено виключного права Виконкому на укладення договорів про співпрацю.

Тобто, укладення Горинською сільською радою Договору про співпрацю вчинено за дорученням територіальної громади та в її інтересах, а тому не суперечить Закону.

А тому, посилання апелянта на перевищення Відповідачем повноважень при укладенні Договору, зокрема на те, що правочин повинен був укладатись Виконавчим комітетом Горинської сільської ради, а не сільською радою, колегія суддів вважає необгрунтованим.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що мешканцями с. Горин чинилися перешкоди руху автотранспорту, що створило тиск на ОСОБА_3 комунальне підприємствоа "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" та призвело до укладення договору №11-17/Л від 03.07.2017 року на невигідних умовах, оскільки в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження будь-яких дій відповідача, які були б спрямовані на укладення спірного договору. Також в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження дій відповідача по перешкоджанню вивозу сміття на сміттєзвалище.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, що мешканці с. Горин чинили перешкоди автомобілям позивача, тобто перешкоджали його господарській діяльності (звернення до правоохоронних органів, порушення кримінального провадження, тощо).

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що апелянтом не надано жодних доказів в підтвердження обставин, які можуть бути підставою для визнання недійсним договору, а також доказів вчинення Відповідачем протиправних дій, передбачених нормою ч.1 ст.228 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відмови позивачу в задоволенні позову, у зв'язку з чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням обставин справи, а тому не вбачає правових підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.11.2018 р. по справі №906/654/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 05.11.2018 р. по справі №906/654/18 залишити без змін.

3. Справу №906/654/18 повернути до Господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "29" січня 2019 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Савченко Г.І.