ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р. Справа№ 911/1478/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №5211/15 від 12.11.2018 (вх. №09.1-04.1/2962/18 від 22.11.2018) Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018

у справі №911/1478/18 (суддя - Горбасенко П.В.)

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш»

до Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія»

про стягнення 73 981, 84 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш»

про стягнення 3 932, 58 грн. інфляційних втрат та 3 % річних

за участю представників учасників справи:

від позивача (за первісним позовом) - не з'явився

від відповідача (за первісним позовом) - Мельник С.В

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» про стягнення 73 981,84 грн. заборгованості, з яких: 52 937,74 грн. пені та 21 044,10 грн. штрафу.

03.09.2018 до Господарського суду Київської області від Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» надійшла зустрічна позовна заява до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» про стягнення 3932, 58 грн. інфляційних втрат та 3 % річних. Також позивач за зустрічним позовом просив суд зменшити вдвічі розмір пені та штрафу, нарахованих позивачем за первісним позовом за невиконання поставки шліф шкурки водостійкої на тканинній основі зерно Р-40 згідно з ТУ У 26.8-4:2005 з 71 611,65 грн. до 35 805,83 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі № 911/1478/18 (повний текст рішення складено 23.10.2018) первісний позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 26 468, 87 грн. пені, 10 522,05 грн. штрафу.

У задоволенні решти первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» 3 080,59 грн. інфляційних втрат та 851, 99 грн. 3 % річних та 1 762,00 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач (за первісним позовом) - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 12.11.2018 подав апеляційну скаргу №5211/15 від 12.11.2018, просить рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі №911/1478/18 скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 26 468,87 грн. та штрафу в сумі 10 522,05 грн. та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню як прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У своїй скарзі апелянт зазначає, що штрафні санкції нараховані у відповідності до положень договору та норм чинного законодавства, не є надмірно великими, а тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій на 50%.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою №5211/15 від 12.11.2018 (вх. №09.1-04.1/2962/18 від 22.11.2018) Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі №911/1478/18. Розгляд справи №911/1478/18 призначено на 30.01.2019. Встановлено відповідачу за первісним позовом строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а учасникам провадження - заяв, клопотань, пояснень.

Представник відповідача за первісним позовом 17.12.2018 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача за первісним позовом, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У своєму відзиві відповідач за первісним позовом зазначає про необґрунтованість посилання апелянта на необхідність наявності виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій, оскільки така норма в чинній редакції Господарського процесуального кодексу України відсутня, а крім того вказує, що позивач безпідставно пов'язує розмір штрафних санкцій та вартість продукції, оскільки важливим є саме розмір реальних збитків, а позивачем не доведено наявності реальних збитків.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання 30.01.2019 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 191-192 том І). Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання відповідачем не повідомлено.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків з розгляду апеляційної скарги, унормованих ст. 273 ГПК України, а також з врахуванням того, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), повідомленого належним чином про здійснення перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представники відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 30.01.2019 проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

06.06.2017 між Приватним акціонерним товариством «Нова Лінія» (Постачальник) та Відокремленим підрозділом «Атоменергомаш» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» було укладено договір поставки № 20/05/71 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язався поставити в передбачений договором строк покупцю продукцію згідно переліку.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 06.06.2017 до Договору загальну суму договору було зменшено до 326 325,31 грн. разом з ПДВ.

Відповідно до п. 5.1. Договору поставка продукції за договором здійснюється до 30.06.2017 партіями відповідно до заявок покупця, в яких зазначається номенклатура, кількість продукції, що постачається, та строки її поставки.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що постачальник (відповідач за договором) позовом поставив позивачу продукцію з порушенням строків поставки, а саме:

16.07.2017 Круги абразивні 125x1,2x22 14А F36 41 BF в кількості 1 421 шт. на суму 9 480,91 грн. згідно видаткової накладної № Рнк/NZ1-0004564 від 16.07.2017;

16.07.2018 Круги абразивні 180x1,2x22 14А F36 41 BF в кількості 200 шт. на суму 2 832 грн. згідно видаткової накладної № Рнк/NZ1-0004564 від 16.07.2017;

16.07.2017 Круги абразивні 180x3x22 14А F36 41 BF в кількості 300 шт. на суму 10 548 грн. згідно видаткової накладної № Рнк/NZ1-0004564 від 16.07.2017;

29.08.2017 Круги абразивні 180x6x22 14А F36 41 BF в кількості 500 шт. на суму 17 580 грн.

Поставка шліфшкурки водостійкої на тканевій основі зерно Р-40 згідно з ТУ У 26.8-4:2005 станом на 20.06.2018 не відбулась, що є порушенням умов Договору.

Договором (п.7.2договору) сторони передбачили матеріальну відповідальність сторін за неналежне виконання зобов'язань за договором, а саме за порушення вказаних в даному договорі строків поставки та/або недопоставку продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленої та/або недопоставленої продукції за кожен день прострочення, а у випадку якщо прострочення поставки складає більше 30 днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

За прострочення поставки продукції на суму 25 695,31 грн (приходний ордер № ПН-0000511 від 17.07.2017) позивач нарахував відповідачу (постачальник за договором) 411,12 грн. пені (16 днів прострочення) (25695,31 грн. х 0,1% х 16 днів) за період з 30.06.2017 по 15.07.2017.

За прострочення поставки продукції на суму 17 850,00 грн (приходний ордер № ПН-0000548 від 29.08.2017) позивач нарахував відповідачу (постачальник за договором) 1 037,22 грн. пені (59 днів прострочення).за період з 01.07.2017 по 29.08.2017 та штраф за прострочення поставки продукції на суму 17 850 грн. більш ніж на 30 днів в розмірі 1230,60 грн. ( 17 850 грн. х 7% )

За прострочення поставки продукції на суму 283.050,00 грн. (шліфшкурка водостійка на тканевій основі зерно Р-40 згідно з ТУ У 26.8-4:2005) за Договором від 06.06.2017 позивачем нараховано постачальнику (відповідач у справі) пеня за період з 30.06.2017 по 31.12.2017 (117 днів) в сумі 51798,15 грн та штраф за прострочення поставки продукції більш ніж на 30 днів в розмірі 19.813,50 грн. (283.050 грн. x 7 %).

Таким чином, предметом первісного позову є вимоги про стягнення з постачальника за договором неустойки (пені та штрафу) відповідно умов договору в сумі 73981,84 грн (як визначено позивачем).

Частиною першою статті 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 7.1. Договору у випадку невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством України та цим договором.

Відповідно до п. 7.2. Договору за порушення вказаних в договорі строків поставки та/або недопоставку продукції постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1 % вад вартості несвоєчасно поставленої та/або недопоставленої продукції за кожен день прострочення, а у випадку, якщо прострочення поставки складає більше 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7 % вказаної вартості. Якщо в результаті допущеного прострочення та/або недопоставки поставка продукції втратить інтерес для покупця, він має право відмовитися від прийняття продукції та вимагати відшкодування завданих збитків.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про обґрунтованість первісних позовних вимог про стягнення 52 937,74 грн пені та 21 044,10 грн штрафу.

Натомість, відповідачем за первісним позовом заявлено клопотання про зменшення вдвічі розміру пені та штрафу, нарахованих позивачем за первісним позовом за неналежне виконання поставки шліфшкурки водостійкої на тканинній основі зерно Р-40 згідно з ТУ У 26.8-4:2005 з 71 611,65 грн. до 35 805,82 грн.

В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій за первісним позовом, відповідач за первісним позовом вказав на те, що поставка шліфшкурки водостійкої на тканинній основі зерно Р-40 згідно з ТУ У 26.8-4:2005 не відбулася з причин, які не залежали від волі постачальника та не могли бути передбачені ним під час подання тендерної пропозиції та під час укладення договору поставки.

Після укладення договору поставки, відповідач за первісним позовом звернувся до ПрАТ «Запоріжабразив», яке є єдиним виробником шліфшкурки водостійкої на тканинній основі зерно Р-40 згідно ТУ У 26.8-4:2005, із заявкою про відвантаження необхідних обсягів товару.

У відповідь на своє звернення відповідач за первісним позовом отримав інформацію про зупинення виробництва вказаного товару у зв'язку з закриттям цеху на профілактичні роботами. Залишків вказаної продукції на складі виробника не залишилося.

З вказаних причин поставка вказаної продукції виявилася неможливою.

Дії відповідача за первісним позовом щодо пошуку іншого продавця аналогічного товару виявилися безрезультатними.

Крім того, до матеріалів справи було додано копії листів № 1117 від 16.08.2017, № 1318 від 26.10.2017 та № 1704 від 27.11.2917 (а.с. 76-78), зі змісту яких вбачаються неодноразові письмові звернення ТОВ «Нова Лінія» до позивача за первісним позовом з повідомленнями про неможливість виконання частини зобов'язань за договором та розірвання договору в даній частині.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Дослідивши обставини справи у їх сукупності, а також доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено факту заподіяння збитків у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору відповідачем за первісним позовом, а тому, враховуючи, що фактично позивачу за первісним позовом було поставлено продукції на 43 275,31 грн., а позивач просить стягнути штрафних санкцій на суму 73 981, 84 грн., а також враховуючи обставини, які не дали змогу відповідачу за первісним позовом належним чином виконати умови Договору, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені та штрафу які підлягають сплаті на користь позивача за первісним позовом на 50%. З огляду на наведене, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню 26 468,87 грн. пені та 10 522,05 грн. штрафу, за неналежне виконання умов Договору.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом на підставі вірної оцінки усієї сукупності обставин справи та з урахуванням принципів співмірності і пропорційності правомірно було задоволено клопотання про зменшення суми штрафних санкцій. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України.

Предметом зустрічного позову є вимоги про стягнення 3.080, 59 грн. інфляційних втрат та 851,99 грн. 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов'язань за договором поставки.

Суд встановив, що на виконання Договору поставки № 20/05/71 від 06.06.2017 (НАЕК № 53-143-01-17-00758 від 06.06.2017) позивачем за зустрічним позовом поставлено відповідачу за зустрічним позовом товар на суму 25 695,31 грн. за видатковою накладною Рнк/NZ1-0004564 від 16.07.2017, а також на суму 17 580 грн. за видатковою накладною Рнк/NZ1-0005043 від 29.08.2017.

Згідно п. 4.1. Договору оплата продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в договорі, протягом двох місяців після отримання покупцем партії продукції.

Таким чином, оплата за видатковою накладною Рнк/NZ1-0004564 від 16.07.2017 мала бути здійснена не пізніше 16.09.2017, а за видатковою накладною Рнк/NZ1-0005043 від 29.08.2017 не пізніше 29.10.2017.

Водночас, оплата поставленої продукції була здійснена 01.06.2018, тобто з простроченням, що не спростовано сторонами.

Означені обставини не оспорюються сторонами, а відтак не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 75 ГПК України.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом свого грошового зобов'язання за Договором поставки № 20/05/71 від 06.06.2017 (НАЕК № 53-143-01-17-00758 від 06.06.2017) позивачем за зустрічним позовом на суму простроченого платежу (25 695,31 грн) нараховано 542,77 грн. інфляційних втрат (за період з 17.09.2017 по 31.05.2018) та 1 118,22 грн. інфляційних втрат на суму простроченого платежу 17 580 грн.(за період з 30.10.2017 по 31.05.2018), всього 3 080,59 грн. інфляційних втрат; Крім того, за період з 17.09.2017 по 31.05.2018 на суму простроченого платежу 25 695,31 грн. нараховано 542,77 грн. 3 % річних та 309,22 грн. 3 % річних на суму простроченого платежу 17 580 грн.(за період з 30.10.2017 по 31.05.2018), всього 851,99 грн. 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 62-63), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що він є арифметично правильним, а отже вимоги зустрічної позовної заяви є обґрунтованими, а з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню 3 080,59 грн. інфляційних втрат та 851,99 грн. 3 % річних.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі №911/1478/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача за первісним позовом).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі №911/1478/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2018 у справі № 911/1478/18 залишити без змін.

3. Справу № 911/1478/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 04.02.2019