ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2019 р. Справа№ 910/10588/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В

без повідомлення (виклику) учасників справи

перевіривши матеріали апеляційної скарги Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України

на рішення господарського суду міста Києва

від 16.10.2018 (повний текст рішення складено 16.10.2018)

у справі №910/10588/18 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України

до Приватного підприємства "Глорія-дей"

про стягнення 54290,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Інститут вугільних енерготехнології Національної академії наук України звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Глорія-дей" про стягнення 54290,70 грн.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ним на виконання умов договору оренди №6-2017к відповідачеві на підставі підписаного між сторонами акту приймання-передачі було передано у строкове платне користування державне майно, проте відповідач порушив своє зобов'язання щодо оплати послуг за договором оренди та договором №6-2017к у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 54290,70 грн. з відшкодування витрат балансоутримувача за період з липня 2017 по квітень 2018 (також позивачем нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних, що вбачається з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості).

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.10.2018 в позові відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Інститут вугільних енерготехнологій Національної академії наук України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/10588/18, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України до Приватного підприємство "Глорія-дей" про стягнення грошових коштів у сумі 54290,70 грн.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. Також скаржник вказує на порушення суддею Барановим Д.О. положень статей 1, 6 Кодексу суддівської етики. В тексті апеляційної скарги міститься клопотання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, обґрунтовуючи неможливість подання їх суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього - порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2018 апеляційну скаргу Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Коротун О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 апеляційну скаргу Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України на рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/10588/18 поновлено Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/10588/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України на рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/10588/18. Постановлено, що апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

14.03.2017 між Інститутом вугільних енерготехнологій Національної академії наук України, як орендодавцем, та Приватним підприємством "Глорія-дей", як орендарем, був укладений договір оренди майна №6-2017 (далі - договір) за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне майно (далі - майно): нежитлові приміщення загальною площею 160,7 кв.м. (км. № 136 -№ 140 першого поверху та №229 - № 230 другого поверху головного корпусу), вартість якого визначена згідно з висновком про незалежну оцінку станом на 31.10.2016 і становить 1990538,00 гривень без ПДВ, що розташовані за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 19, перебувають на балансі Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України.

Згідно п.1.2 договору майно передається в оренду з метою використання для розміщення виробництва одягу.

Відповідно п.3.1 договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 зі змінами, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунок лютий 2017-18 267,96 грн. ( без ПДВ ), ПДВ - 3653,59 грн., разом 21921,55 грн.

Крім орендної плати орендар сплачує орендарю за рахунками орендодавця: відшкодування податку на землю, відшкодування комунальних платежів , витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендного нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Згідно п.3.4. договору орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщення щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.3.7 договору.)

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від суми заборгованості (п.3.8.договору).

Цей договір укладено строком на 2 роки 10 місяців, діє з 14 березня 2017 до 01.01.2020 (п.10.1. договору).

15.03.2018, на виконання п. 3.1. договору, сторонами було укладено договір №6-2017к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - договір №6-2017к).

Згідно з п.п.2.1.1 п. 2.1. договору № 6-2017к балансоутримувач (Інститут вугільних енерготехнологій Національної академії наук України) зобов'язується забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, у тому числі орендарю і його співробітниками, згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями.

Перелік таких робіт та послуг, порядок та умови оплати встановлюються в розрахунку (додаток № 1) до цього договору.

Розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень будівлі залежить від складу робіт і послуг, які надаються балансоутримувачу житлово-експлуатаційними, ремонтно-будівельними організаціями та іншими суб'єктами господарювання, і визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за обслуговування та ремонт будівлі, комунальні та інші послуги балансоутримувача.

Підпунктом 2.2.3. п. 2.2. договору № 6-2017к встановлено, що орендар зобов'язується не пізніше 20-ого числа місяця, наступного за звітним місяцем отримувати рахунки та в повному обсязі внести плату за рахунок балансоутримувача ( або організації, що обслуговує будівлю) за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, за комунальні послуги, а також відшкодувати податок на землю.

При своєчасному внесенні плати орендар зобов'язується сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної суми наданих послуг за кожен день прострочення.

Договір № 6-2017к укладено на строк дії договору оренди від 14 березня 2017 року №6-2017к, та його термін не може бути більшим, ніж термін дії договору оренди від 14.03.2017 № 6-2017к (п.5.1. договору № 6-2017к).

Спір у справі виник внаслідок порушення (на думку позивача) відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди та договором №6-2017к в частині оплати наданих позивачем послуг у зв'язку з чим останній звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за період з липня 2017 по квітень 2018 у сумі 54290,70 грн. (також позивачем нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних, що вбачається з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 193 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами на виконання умов договору оренди №6-2017 14.03.2017 було підписано акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування державне майно, а саме нежитлові приміщення загальною площею 160,7 кв.м., розташовані за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 19, км.-№136 - №140 першого поверху та км. №229-№230 другого поверху головного корпусу, що перебувають на балансі Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, договір оренди №6-2017 та зазначений вище акт підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками сторін, а тому, суд вважає, що у зв'язку з прийняттям відповідачем майна передбаченого умовами договору оренди, останній взяв на себе обов'язок виконувати передбачені умовами договору оренди № 6-2017 зобов'язання в частині внесення орендної плати, а також, в частині укладення договору № 6-2017к, як це передбачено п. 3.1. договору оренди.

Відповідно до зазначено вище пункту договору оренди, сторонами 15.03.2017 було укладено договір № 6-2017к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Підпунктом 2.2.3. п. 2.2. договору № 6-2017к встановлено, що орендар зобов'язується не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним місяцем отримувати рахунки та в повному обсязі внести плату на рахунок балансоутримувача (або організації, що обслуговує будівлю) за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, за комунальні послуги, а також відшкодування податок на землю.

Перелік робіт та послуг, порядок та умови їх оплати встановлюється розрахунком вартості комунальних послуг та енергоносіїв (додаток № 1 до договору №6-2017к).

При цьому, виходячи зі змісту п.п.2.2.6. договору №6-2017к, оплата здійснюється на підставі виставлених рахунків.

В п. 1 додатку №1 до договору №6-2017к, також зазначено, що підставою для здійснення розрахунків є рахунок, що подається орендодавцем з періодичністю та у строки, встановлені договором.

Отже, відповідно до порядку оплати наданих балансоутримувачем (або організацією, що обслуговує будівлю) послуг з утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, відповідач повинен оплачувати надані позивачем (балансоутримувачем) послуги на підставі рахунків, які виставляються згідно діючих розцінок і тарифів відповідно до розрахунку (додатку №1 до договору №6-2017к), а відтак, обов'язок щодо оплати за надані позивачем послуги у відповідача виникає виключно після виставлення такого рахунку у встановленому порядку.

Проте позивачем не надано суду відповідних рахунків, що вказує на те, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування належного виконання ним обов'язку з виставлення зазначених рахунків на оплату, які б стали підставою для належного виконання відповідачем своїх зобов'язань в належний спосіб.

Відсутність рахунків також позбавляє суд можливості встановити дійсний розмір витрат, обсяг та види витрат, які позивач просить відшкодувати.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В тексті апеляційної скарги міститься клопотання про прийняття судом апеляційної інстанції доказів, а саме: довідки щодо сум нарахувань, оплат, заборгованості та нарахованих штрафних санкцій за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №6-2017к від 15.03.2017 за період березень 2017-червень 2018; реєстр актів до договору № 6-2017к від 15.03.2017 за період 15.03.2017-30.06.2018; копії актів до договору № 6-2017к від 15.03.2017 за період 15.03.2017-30.06.2018; реєстр рахунків до договору № 6-2017к від 15.03.2017-30.06.2018; копії рахунків до договору №6-2017к від 15.03.2017-30.06.2018; реєстр платіжних доручень Інституту вугільних енерготехнологій про сплату комунальних послуг за період березень 2017-червень 2018; копії платіжних доручень Інституту вугільних енерготехнологій про сплату комунальних послуг за період березень 2017-червень 2018; казначейські виписки по реєстраційному рахунку №4337 за період 01.03.2017-31.08.2018, обґрунтовуючи неможливість подання їх суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього - порушення судом першої інстанції норм процесуального права. При цьому скаржником не зазначено які саме норми процесуального права порушені судом.

За приписами ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що звертаючись з вказаним клопотанням, Інститут вугільних енерготехнологій не надав належних та допустимих доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції із причин, що об'єктивно не залежали від нього, а тому і підстави для прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів відсутні.

Стосовно доводів скаржника про порушення суддею Барановим Д.О. положень статей 1, 6 Кодексу суддівської етики, колегія суддів зазначає, що до компетенції господарського суду не відноситься встановлення відповідних порушень.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Інституту вугільних енерготехнологій Національної академії наук України залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2018 у справі №910/10588/18 - без змін.

Матеріали справи №910/10588/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім

повний текст постанови складено 25.01.2019