ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/7/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М.А., секретар судового засідання Феденько Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

Нафтогаз України"

вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: ОСОБА_1 підприємства "Теплосервіс" Калуської районної ради

вул. Каракая, 25, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77301

про стягнення заборгованості в сумі 16 616,74 грн, а саме: пені 2 490,52 грн, трьох процентів річних 747,21 грн та інфляційних втрат 13 379,01 грн.

За участю:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" до ОСОБА_1 підприємства "Теплосервіс" Калуської районної ради про стягнення заборгованості в сумі 16 616,74 грн, а саме: пені 2 490,52 грн, трьох процентів річних 747,21 грн та інфляційних втрат 13 379,01 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначено на 22.01.2019.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені у позовні заяві та у відповіді на відзив підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснив оплату отриманого від позивача природного газу із порушенням визначених в укладеному між сторонами договорі строків, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу 2 490,52 грн пені, 747,21 грн трьох процентів річних та 13 379,01 грн інфляційних втрат.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги викладені у відзиві на позовну заяву підтримав та просив суд зменшити штрафні санкції, три проценти річних, інфляційні втрати, оскільки прострочення оплати за природний газ виникло через несвоєчасну сплату бюджетних установ за використання теплової енергії. З огляду на несвоєчасну оплату споживачами за надані послуги з теплопостачання ОСОБА_1 підприємству "Теплосервіс", важкий фінансовий стан підприємства, що підтверджується довідкою про фінансову діяльність за 9 місяців 2018 року, підприємство не в змозі заплатити такі непомірні високі штрафні санкції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд встановив наступне.

22.01.2019 судом здійснено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача ОСОБА_1 підприємства "Теплосервіс" Калуської районної ради. Відповідно до даних витягу відповідач є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

31.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" (далі - продавець) та ОСОБА_1 підприємством "Теплосервіс" Калуської районної ради (далі - покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 2406/14-КП-15 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору продавець передав у власність покупця природний газ на загальну суму 22 826,95 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 на суму 17 300,22 грн, від 31.03.2014 на суму 4 050,86 грн, від 30.04.2014 на суму 47,38 грн, від 31.10.2014 на суму 1 428,49 грн. Акти підписані представниками обох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору.

Відповідач здійснив остаточний розрахунок за отриманий газ із порушенням строків, встановлених п. 6.1 договору. Вартість природного газу на загальну суму 22 826,95 грн сплачена у повному обсязі станом на 29.05.2015. Вказані обставини не заперечуються обома сторонами.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що належним чином виконавши свої договірні зобов'язання позивач передав у власність відповідача природний газ, який останній оплатив із порушенням визначених в укладеному між сторонами договорі строків.

30.11.2016 набрав чинності Закон України № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон № 1730-VIII), що визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, а дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

За змістом ст. 1 Закону № 1730-VIII, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Як визначено в ч. 1 ст. 3 Закону № 1730-VIII, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п. 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Згідно з даними сайту Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України http://www.minregion.gov.ua/wp-content/uploads/2018/03/Reyestr-14.12.2018.pdf, відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 22.03.2018 у справі № 914/123/17, від 02.05.2018 у справі № 914/102/17, від 25.07.2018 у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується обома сторонами, що станом на 29.05.2015 відповідач повністю погасив заборгованість за природний газ, поставлений йому позивачем у 2014 році, тобто відповідач погасив заборгованість до набрання чинності Законом N 1730-VIII. Отже, з дня набрання чинності названим Законом (з 30.11.2016) не підлягали нарахуванню пеня, інфляційні нарахування та 3% річних на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності Законом N 1730-VIII, а нараховані неустойка (пеня), інфляційні нарахування та 3% річних підлягали списанню без процедури включення відповідача в реєстр.

З огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позову, розгляд клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є недоцільним.

За правилами, встановленими п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір по справі покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" до ОСОБА_1 підприємства "Теплосервіс" Калуської районної ради про стягнення заборгованості в сумі 16 616,74 грн, а саме: пені 2 490,52 грн, трьох процентів річних 747,21 грн та інфляційних втрат 13 379,01 грн відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до п.п 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.02.2019.

Суддя М.А. Шіляк