УХВАЛА

м. Київ

17.01.2019Справа № 910/391/19

За заявою Зафорпо Венчурс Лімітед

про вжиття заходів забезпечення позову

За позовом Зафорпо Венчурс Лімітед

до 1) Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг"

про визнання недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг №№ 210409, 190704, 190705, 190706, 190707

Суддя Бондаренко Г. П.

Секретар с/з Бабаджанян М. Б.

За участю представників сторін:

Від позивача: не прибув;

Від відповідача -1: не прибув;

Від відповідача - 2: Ткачук С. В. (довіреність № б/н від 20.12.2018).

ВСТАНОВИВ:

Зафорпо Венчурс Лімітед (Zaforpo Ventures Limited), компанія зареєстрована за законодавством Кіпру (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - відповідач - 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (далі - відповідач - 2) з позовом про визнання недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг, а саме позивач просить суд:

- визнати недійсними повністю свідоцтва на знаки для товарів і послуг №210409 від 11.04.2016, № 190704 від 10.09.2014, № 190705 від 10.09.2014, № 190706 від 10.09.2014, №190707 від 10.09.2014, зареєстровані на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг";

- зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсними повністю Свідоцтв України №210409 від 11.04.2016, № 190704 від 10.09.2014, № 190705 від 10.09.2014, № 190706 від 10.09.2014, № 190707 від 10.09.2014, які зареєстровані на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені „Промислова власність";

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" () використовувати позначення "НАША МАРКА КАЛИНОВА", "НАША МАРКА ПШЕНИЧНАЯ", "НАША МАРКА ПШЕНИЧНАЯ ЕКСПОРТНА", "НАША МАРКА КЕДРОВА ЕКСПОРТНА", "НАША МАРКАКЛАСИЧНА ЕКСПОРТНА", а також інші позначення, які є схожими настільки, що їх можна сплутати із знаком Зафорпо Венчурс Лімітед за свідоцтвом України № 14590 відносно всіх товарів і послуг, для яких він зареєстрований, в тому числі шляхом нанесення їх на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься і такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь - якої послуги, застосовування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищезазначені знаки для товарів і послуг належні відповідачу - 2 є настільки схожими із знаком для товарів і послуг № 14590 зареєстрованим раніше за позивачем, що їх можна сплутати.

14.01.2019 через відділ канцелярії господарського суду позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (, місцезнаходження 01135, м. Київ, просп. Перемоги, будинок 5А) передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №210409 від 11.04.2016, № 190704 від 10.09.2014, № 190705 від 10.09.2014, № 190706 від 10.09.2014, № 190707 від 10.09.2014, стосовно товарів класу 33 МКТП іншим особам, видавати ліцензії (дозволи) на використання знаків за вищезазначеними свідоцтвами, відмовлятися від зазначених свідоцтв України на знаки для товарів та послуг, укладати з будь-якими особами ліцензійні договори на використання знаків для товарів і послуг за зазначеними свідоцтвами України на знаки для товарів та послуг;

- заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України (ідентифікаційний код 37508596; 01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2) вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно власника знаку для товарів і послуг за свідоцтвами України №210409 від 11.04.2016, № 190704 від 10.09.2014, № 190705 від 10.09.2014, № 190706 від 10.09.2014, № 190707 від 10.09.2014 стосовно товарів класу 33 МКТП або ж відмови від зазначених свідоцтв України на знаки для товарів та послуг, та здійснювати офіційні публікації щодо зазначених свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

14.01.2019 від відповідача - 2 надійшло клопотання про розгляд заяви про забезпечення позову з викликом, в якій останній просив суд здійснювати розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні із викликом сторін.

15.01.2019 господарським судом з огляду на наявність відповідних підстав залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви, про що постановлено ухвалу, яка внесена до Бази даних діловодства Господарського суду міста Києва та направлена позивачеві у справі.

За змістом ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

З огляду на заяві відповідача-2, наявність в Господарському суді міста Києва декількох зареєстрованих заяв від одного позивача, суд прийшов до висновку про необхідність розгляду заяви про вжиття заходів до забезпечення позову в судовому засіданні, про що постановлено ухвалу від 15.01.2019 та викликано повноважних представників сторін в судове засідання на 17.01.2019 для розгляду заяви про забезпечення позову, про що сторін повідомлено телефонограмами, а також додатково відправлено ухвалу про виклик сторін в судове засідання.

17.01.2019 через відділ канцелярії господарського суду від позивача надійшла заява про відкликання позовної заяви, в якій позивач просив суд вважати відкликаною позовну заяву та заяву про забезпечення позову у справі № 910/391/19 (про визнання недійсними повністю свідоцтв України на знаки для товарів і послуг №210409 від 11.04.2016, № 190704 від 10.09.2014, № 190705 від 10.09.2014, № 190706 від 10.09.2014, № 190707 від 10.09.2014) та повернути позовну заяву і додані до неї документи та заяву про забезпечення позову і додані до неї документи позивачу, проте на час розгляду заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, дана заява не була передана загальним відділом діловодства суду судді для розгляду.

В судове засідання 17.01.2019 для розгляду заяви про забезпечення позову представники позивача та відповідача - 1 не прибули. Представник відповідача - 2 прибув та надав суду письмові заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких просив відмовити компанії Зафорпо Венчурс Лімітед в задоволенні заяви про забезпечення позову по справі № 910/391/19.

Представник відповідача-2 заперечив проти задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову з огляду на те, що вжиття заходів забезпечення позову може завдати шкоди відповідачу, вжиття таких заходів є фактично вирішенням спору по суті, дії позивача по поданню таких заяв про вжиття заходів до забезпечення позову є зловживання процесуальними правом позивача, оскільки попереднім власником знаків для товарів та послуг - Компанії І-Бі-Сі Істерн Беверідж Компані, права на які передані компанії Зафорпо Венчурс Лімтед вже подавались позови з таким самим предметом, а також заяви про забезпечення позову, які в подальшому були відкликані позивачем.

Дослідивши матеріали позовної заяви, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по справі № 910/391/19, заслухавши пояснення представника відповідача-2, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову з огляду на нижченаведене.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії та заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання. Отже, чинне законодавство України передбачає можливість вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії щодо предмету спору.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: 1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана тим, що у разі невжиття заходів до забезпечення позову можлива зміна правовласника оспорюваних свідоцтв, передання майнових прав повністю чи частково третім особам тощо, що може утруднити виконання рішення суду та сприяти затягуванню розгляду справи, у зв'язку з чим заявник вважає, що необхідним є вжиття заходів до забезпечення позову.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак, саме лише посилання заявника на можливість утруднення чи неможливість виконання рішення у разі зміни правовласника свідоцтв, передання майнових прав повністю чи частково третім особам, не є тими достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову в розумінні норм ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Виходячи зі змісту заяви Компанії Зафорпо Венчурс Лімітед (Zaforpo Ventures Limited) та доказів, наявних у матеріалах доданих до неї, а також дій позивача щодо розгляду поданої позовної заяви, суд дійшов висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів жодним чином не обґрунтована і документально не підтверджена.

Крім того, суд при виготовленні ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову, дослідив подану позивачем заву заяву про відкликання позовної заяви, в якій позивач відкликав як позовну заяву, так і заяву про забезпечення позову, та зазначає з цього приводу наступне.

За переконанням суду, дії представника позивача - адвоката Коваль М. С. містяться ознаки зловживання процесуальними правами, наданими Господарським процесуальним кодексом України позивачеві, та не спрямовані на реальне вирішення спору судом по суті для відновлення порушених прав довірителя.

Так, згідно інформації, яка міститься в базі даних «Діловодство спеціалізованого суду», в грудні 2018 року компанією "І-Бі-Сі Беверідж Кампані Лімітед" (EBC Eastern Beverage Company Limited, юридична особа за законодавством Республіки Кіпр) - яка була попереднім власником свідоцтв були подані до Господарського суду міста Києва декілька позовних заяв до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" про визнання недійсними свідоцтв на знаки для товарів та послуг, до яких також були додані заяви про забезпечення таких позовів, які також були передані на розгляд судді Бондаренко Г.П.

При цьому, компанією "І-Бі-Сі Беверідж Кампані Лімітед" в особі представника позивача адвоката Коваль М.С. також до відкриття проваджень у справах за відповідними позовами були відкликані такі позовні заяви та додані до них заяви про забезпечення позову. Зазначені обставини на переконання суду, можуть свідчити про вчинення планомірних дій, що містять ознаки маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями та порушення принципу вірогідності визначення складу суду.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Зафорпо Венчурс Лімітед про забезпечення позову у справі №910/391/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу

Повний текст ухвали виготовлено на підписано 22.01.2019 року

Суддя Г. П. Бондаренко