СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа № 905/1669/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі судового засідання Шило А.М.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (посвідчення адвоката №5101 від 25.07.2012, ордер серія КС №419982 від 28.01.2019);

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" (вх.№1352Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 12.11.2018 (суддя Г.В. Левшина, повне рішення складено 13.11.2018 року) у справі №905/1669/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАТЕРРА", м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго", м. Курахове, Донецька область,

про стягнення заборгованості в сумі 760024,11 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Катерра" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго" про стягнення заборгованості в сумі 760024,11 грн., у тому числі основний борг в сумі 720000,00 грн., неустойка в сумі 36000,00 грн., три проценти річних в сумі 4024,11 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №1167-ВЭ від 24.10.2016р. в частині повної та своєчасної оплати товару.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.11.2018 року у справі №905/1669/18 (суддя Г.В. Левшина) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерра", м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго", м.Курахове про стягнення заборгованості в сумі 760024,11 грн., у тому числі основний борг в сумі 720000,00 грн., неустойка в сумі 36000,00 грн. та три проценти річних в сумі 4024,11 грн., задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерра" основний борг в сумі 720000,00 грн., неустойку в сумі 36000,00 грн. та три проценти річних в сумі 4024,11 грн., всього заборгованість в сумі 760024,11 грн., судовий збір в сумі 11400,36 грн.

Відповідач, ТОВ "ДТЕК Східенерго", з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом не було повно зясовано обставини, що мають значення для справи та не доведено обставини, які суд визнав встановленими. Просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.11.2018 року у справі №905/1669/18 і відмовити у задоволенні позовних вимог, також просить призначити судову товарознавчу експертизу продукції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не надано правової оцінки наявності правових підстав для визнання договору недійсним. Вказує, що позивач ввів його в оману щодо предмету договору, а саме щодо якостей паливної добавки.

Крім того, посилається не некоректність розрахунку пені, інфляційних та річних.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі №905/1669/18 у зв'язку з тим, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 258 Господарського процесуального кодексу, а саме: апелянтом не надано доказів сплати судового збору та доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу, залишено без руху апеляційну скаргу відповідача та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідач подав заяву про усунення недоліків (вх.№2850 від 28.12.2018) в якій просить долучити до матеріалів справи оригінал платіжного доручення від 12.12.2018 року № та докази надсилання копії апеляційної скарги позивачу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Східенерго" на рішення Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 року у справі №905/1669/18 та призначено її до розгляду на 28.01.2019.

11.01.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№292), в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судове засідання 28.01.2019 зявився представник позивача, який заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№849 від 25.01.2019) про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника у визначені судом дату та час розгляду справи.

Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду залишає його без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про час, дату і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини будуть визнані судом поважними.

Згідно матеріалів справи, ухвалу суду від 02.01.2019 апелянт отримав 09.01.2019, отже, судом апеляційної інстанції забезпечено належне та завчасне повідомлення апелянта про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги.

У клопотанні апелянт зазначає, що він не має можливості забезпечити участь свого представника в судовому засіданні 28.01.2019.

Проте, судова колегія визнає наведені апелянтом причини неявки його представника в судове засідання неповажними, оскільки апелянт не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно зі статтею 56 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, при чому участь представника в іншому судовому засіданні не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

А апелянт не наводить суду обставин щодо неможливості розгляду справи без участі його представника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2019 повідомлено учасників справи, що нез'явлення у судове засідання апеляційної інстанції їх представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання їх представників не перешкоджає розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2016 між сторонами укладено договір поставки №1167-ВЭ, згідно з яким позивач (постачальник) зобовязався поставити у власність покупця товар виробничо-технічного призначення, добавка технологічна до вуглецевого палива, в асортименті, кількості, в строки, по ціні та якісними характеристиками, погодженими сторонами та специфікаціях, а відповідач (покупець) взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити поставлений товар у відповідності до умов договору (п.п.1.1-1.2 договору).

За умовами п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в даному договорі.

Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними характеристиками, що супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Згідно з п.4.2 договору умовами поставки продукції є DDP, згідно (Інкотермс 2010), з урахуванням умов та поправок, що містяться у договорі.

Погоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Постачальник несе всі витрати, повязані з поставкою продукції, до моменту її поставки в погоджене місце призначення поставки.

Датою поставки товару є дата вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом, датою поставки вважається дата, вказана представником у видатковій накладній (п.4.7 договору).

Згідно п.8.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.03.2018р., а в частині виконання зобовязань до повного та належного виконання сторонами своїх обовязків (з урахуванням додаткової угоди №1 від 22.12.2017).

Згідно з наявною в матеріалах справи специфікацією до договору поставки №1167-ВЭ від 24.10.2016, сторонами узгоджено асортимент, кількість та умови поставки товару, а саме:

- найменування продукції: добавка технологічна до вуглецевого палива KATWILL, в кількості 10400,00л, загальною вартістю 12480000,00 грн.;

- строк поставки: грудень 2016-2017 протягом 15 днів з моменту відправлення заявки покупця;

- умови та місце призначення поставки: DDP, згідно (Інкотермс 2010), ДТЕК Луганська ТЕС,91482, м.Щастя, Луганської обл., вул.Гагаріна,1 О.

Як встановлено, згідно видаткової накладної №РН-0000005 від 06.02.2018 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято на підставі наряду на отримання ТМЦ №3015 від 06.02.2018 товар за договором №1167-ВЭ від 24.10.2016 на загальну суму 720000,00 грн.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача на вказану суму за договором не спростований та не заперечується.

Доказів наявності претензій, звернень відповідача до позивача з приводу кількості, якості отриманого товару згідно з вимогами розділу 2 договору №1167-ВЭ від 24.10.2016 до матеріалів справи не надано.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд визнав їх доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.5.4 договору №1167-ВЭ від 24.10.2016 розрахунки за поставлену продукцію за даним договором здійснюються покупцем в порядку та в терміни погоджені сторонами у відповідних специфікаціях, що є невідємною частиною договору.

Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Кінцеві розрахунки між покупцем та продавцем здійснюються на підставі даних про якість, кількість, асортимент та комплектність продукції, визначених у відповідності з розділом 2 даного договору (п.5.5 договору).

Згідно з п.5 специфікації до договору поставки №1167-ВЭ від 24.10.2016 розрахунки за поставлену продукцію здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 120 календарного дня з дати поставки продукції на підставі врученого покупцем рахунку за умови надання постачальником належно оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору.

Таким чином, відповідач повинен був розрахуватися за поставлений товар у строк до 13.06.2018 включно.

Як вірно встановлено місцевим судом та підтверджено матеріалами справи, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 720000,00 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач належним чином не виконав.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Згідно з п.6.8 договору №1167-ВЭ від 24.10.2016 в разі несвоєчасної оплати продукції покупець, за письмовою вимогою постачальника, виплачує неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно оплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції.

Згідно вказаного пункту договору, у звязку з тим, що сума пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 14.06.2018 по 20.08.2018 перевищує 5% від вартості неоплаченої продукції в розмір 720000,00 грн., позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача неустойки в сумі 36000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення три проценти річних в сумі 4024,11 грн. за період з 14.06.2018 по 20.08.2018.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розрахунок неустойки та трьох процентів є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки наявності підстав для визнання договору №1167-ВЭ від 24.10.2016 недійсним. Посилається на те, що позивач ввів його в оману щодо справжніх якісних характеристик продукції.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи апелянта необґрунтованими.

Відповідно до частин 2, 3 статті 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині повязаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, законодавець повязує повноваження суду вийти за межі позовних вимог та визнати недійсним правочин, повязаний з предметом спору виключно в інтересах позивача при доведенні неможливості включити таку вимогу до позовної заяви.

Відтак, такі доводи апелянта є безпідставними.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо некоректності розрахунку 3% річних, оскільки такі твердження відповідача позбавлені фактичного правового обґрунтування. Апелянтом наданий власний розрахунок 3% річних, в якому замість суми боргу 720000,00 грн. за розрахункову величину взято 36000,00 грн. (сума заявленої до стягнення неустойки) та невірний період нарахування.

Посилання апелянта на дефляцію та сукупний індекс інфляції у спірний період, судова колегія не приймає, оскільки позивачем не заявлялась вимога про стягнення з відповідача втрат від інфляції.

Щодо клопотання апелянта про призначення судової товарознавчої експертизи, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заявлялось вказане клопотання в суді першої інстанції та не обґрунтовано неможливості заявити таке клопотання.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Східенерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.11.2018 по справі №905/1669/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов