ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/355/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Колоколова С.І, ОСОБА_1

секретар судового засідання Молодов В.С.,

за участю представників учасників справи:

Від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 230318/1, дата видачі : 23.03.18; Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК ОСОБА_3;

Від відповідача-1 - ОСОБА_4, довіреність № б/н, дата видачі : 03.01.19; Публічного акціонерного товариства Футбольний клуб Чорноморець;

Від відповідача-2 - ОСОБА_4, довіреність № б/н, дата видачі : 16.01.19; Товариство з обмеженою відповідальністю НОВА-ХВИЛЯ;

Від третьої особи - ОСОБА_5, довіреність № 27-26499/17, дата видачі : 27.12.17; Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2018 року, суддя Волков Р.В., м. Одеса, повний текст складено 27.06.2018 року

по справі № 916/355/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" ОСОБА_3

до відповідача 1: Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець", м. Одеса

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА-ХВИЛЯ", м. Одеса за за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про визнання недійсним договору управління майном від 31.10.2017,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" ОСОБА_3 (далі - ПАТ "ІМЕКСБАНК") звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА-ХВИЛЯ" (далі - ТОВ "НОВА-ХВИЛЯ") та Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" (далі ПАТ "ФК"Чорноморець") в якому просило визнати недійсним договір управління нерухомим майном укладений від 31.10.2017 року між ПАТ "ФК"Чорноморець" та ТОВ "НОВА-ХВИЛЯ".

В обґрунтування заявлених позовних вимог ПАТ "ІМЕКСБАНК" зазначає, що 21.10.2013р. між ПАТ "ІМЕКС БАНК" та ТОВ "БУГАЗ ДЕЛЮКС" було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 81/13. В забезпечення виконання зобов'язань Боржника за вищевказаним Кредитним договором між Банком та майновим поручителем па "ФК "Чорноморець" був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, Банку в іпотеку було передано нерухоме майно: нежитлові будівлі учбово-спортивної бази "Чорноморець", яка складається з будівель літ. "А", літ. "Б", літ. "В", літ. "Е", літ. "Г", літ. "Д", літ. "Ж", літ. "К", загальною площею 1678,4 кв.м., літ. "Л", відображених у технічному паспорті від 13.06.2008 року, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Вавілова академіка, будинок 5-а та розташована на земельній ділянці, площею 42585 кв.м., кадастровий номер: :36:002:0025, яка знаходиться в оренді у ПАТ "ФК "Чорноморець, згідно договору оренди землі, і який належить Пат "ФК "Чорноморець" на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі учбово-спортивної бази "Чорноморець", серії САС №636389.

Також, 12.06.2014р. між ПАТ "ІМЕКСБАНК" та ТОВ "ДЕЛІВЕР" було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №28/14. . В забезпечення виконання зобов'язань Боржника за вищевказаним Кредитним договором між Банком та майновим поручителем па "ФК "Чорноморець" був укладений іпотечний договір посвідчений 28.10.2014р., відповідно до умов якого, Банку в іпотеку було передано нерухоме майно: нежитлові будівлі учбово-спортивної бази "Чорноморець", яка складається з будівель літ. "А", літ. "Б", літ. "В", літ. "Е", літ. "Г", літ. "Д", літ. "Ж", літ. "К", загальною площею 1678,4 кв.м., літ. "Л", відображених у технічному паспорті від 13.06.2008 року, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Вавілова академіка, будинок 5-а та розташована на земельній ділянці, площею 42585 кв.м., кадастровий номер: :36:002:0025, яка знаходиться в оренді у ПАТ "ФК "Чорноморець, згідно договору оренди землі, і який належить Пат "ФК "Чорноморець" на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі учбово-спортивної бази "Чорноморець", серії САС №636389.

У грудні 2014 року між Банком та майновим поручителем ПАТ "ФК"Чорноморець" укладено договір про зміни №1.

У січні 2018 року Банком отримана інформаційна довідка № 114166463 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права щодо вищезазначеного іпотечного майна, а саме: 31.10.2017р. приватним нотаріусом Одеського МНО ОСОБА_6 було посвідчено та зареєстровано договір управління нерухомим майном, укладений між ПАТ "ФК"Чорноморець" та ТОВ"НОВА-ХВИЛЯ" строком дії до 31.10.2027р.

Як зазначав позивач, жодної згоди на укладання Договору управління ПАТ "ІМЕКСБАНК" не надавало. Так, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, позивач звертає увагу на те, що іпотекодавець має прав виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передача в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб, не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.

За таких обставин, позивач вважав, що ПАТ "ФК "Чорноморець" було обмежено в можливості укладати договір управління нерухомим майном не отримавши попередньої згоди Іпотекодержателя ПАТ "ІМЕКСБАНК".

Згода Банку, як іпотекодержателя, на укладення договору управління нерухомим майном, реєстровий номер 1914, укладеного між ПАТ "ФК "Чорноморець та ТОВ "НОВА- ХВИЛЯ" не надавалась, отже, позивач просив визнати зазначений договір управління недійсним.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.06.2018 року по справі №916/355/18 (суддя Волков Р.В.) у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА-ХВИЛЯ та Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення судом першої інстанції, щодо недійсності договору управління нерухомим майном від 31.10.2014 р., зазначено, що ані правові норми ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.12 ЗУ «Про іпотеку», ані договірні зобов'язання сторін не передбачають заборони щодо передачі предмету іпотеки в управління в порядку глави 70 Цивільного Кодексу України навіть без наявності згоди іпотекодержателя.

Більш того, п.1 ст.1039 Цивільного Кодексу України прямо встановлює наступне, - "ОСОБА_6, що є предметом договору застави, може бути передане в управління". Тобто вказана правова норма не пов'язує можливість передачі майна в управління з наявністю згоди іпотекодержателя. Крім того, з ч.2 вказаної статті вбачається, що на іпотекодавця при такій передачі покладається лише обов'язок попередити управителя про те, що майно, яке передається в управління, є предметом договору застави та передбачені наслідки якщо таке повідомлення не було зроблено. Вказані наслідки полягають у тому, що управитель має право вимагати розірвання договору та виплати належної йому за договором плати відповідно до строку управління цим майном. Про недійсність договору управління у цій нормі не йдеться. Суд зазначив, що п.5.2 спірного договору містить повідомлення про наявність обтяжень щодо майна у вигляді іпотеки та заборони відчуження.

Суд першої інстанції переконаний, що позивачем не доведено наявності обставин, з якими діюче законодавство пов'язує можливість визнання договору недійсним та зауважив, що чинне законодавство України не ототожнює інститут управління майном зі спільною діяльністю, лізингом, орендою або користуванням.

Не погодившись із даним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" ОСОБА_3 з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2018 р. у справі №916/355/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення постановлено із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт, посилаючись на чинне законодавство, зазначає, що правочин, який передбачає передачу майна, переданого в іпотеку, в користування, є недійсним в силу закону (нікчемним), що також не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання його недійсним.

Крім того, відповідно до Іпотечного договору, перелік зобов'язань, якими Іпотекодавець не міг без отримання попередньо письмової згоди Іпотекодержателя обтяжувати предмет іпотеки, встановлений п.4.1.4, не є вичерпним.

Також, відповідно до Договору управління, сторонами було визначено, що Управитель володіє та користується об'єктом.

Скаржник зазначає, що сутність правовідносин управління та користування майном не є тотожною. Оскільки, користування майном більш широке поняття, яке може виникати і на підставі інших, ніж договір управління, підставах (оренда, позичка, сервітут, тощо).

Згідно п. 2.1 Договору управління установник управління передає майно управителю, то він є такою особою, яка фактично тримає його у себе, тобто є його володільцем.

Посилання на ст. 396 ЦК України у п.п. 6.3.4. Договору управління лише підтверджує вищевикладене, адже вказана норма стосується саме захисту речових прав на чуже майно.

Апелянт зазначає, що в даному випадку передача майна управителю дійсно не тягне за собою переходу права власності на майно, але це не спростовує факту передачі майна власником в користування та володіння іншій особі при наявності прямої законодавчої заборони на вчинення таких дій.

З огляду на зазначене, скаржник зазначає, що знаючи про перебування майна в іпотеці та необхідність отримання згоди ПАТ "ІМЕКСБАНК" на укладання Договору управління, при відсутності такої згоди, уклавши 29.12.2014 року Договір управління ПАТ "ФК "Чорноморець" фактично розпорядилось предметом іпотеки без згоди Іпотекодержателя, чим були порушені норми абз. 4 ч.3 ст.9 ЗУ "Про іпотеку" та умови Іпотечного договору, зокрема п.4.1.4 Іпотечного договору.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 року відкрито апеляційне провадження по справі №916/355/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_3 на рішення господарського суду Одеської області від 18.06.2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_3 на рішення господарського суду Одеської області від 18.06.2018 року призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.09.2018 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 року відкладено судове засідання по справі №916/355/18 на 26.09.2018 року о 12-00 год. в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 року в судовому засідання по справі №916/355/18 оголошено перерву до 01.10.2018 року о 14-00 год. в режимі відеоконференції.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України та ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, повязані зі здійсненням таким судом повноважень, зокрема, архівні справи з основної діяльності, строки тимчасового зберігання яких ще не закінчилися, документи, не завершені в діловодстві, а також документи з кадрових питань в паперовому та електронному вигляді, фонди бібліотек, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

На виконання положень абз. 2 ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, матеріали справи №916/355/18 передані до Південно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 06.11.2018 року, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Ярош А.І., суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 року колегією суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів Колоколова С.І., Савицького Я.Ф. справу № 916/355/18 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою від 20.11.18 розгляд справи №916/355/18 призначено на 18 грудня 2018 року о 09-50 год. в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 18.12.18 оголошено перерву по справі до 08 січня 2019 року об 11-00 год.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2019 року, справу розподілено на розгляд колегії суддів у складі головуючого Ярош А.І., суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

Ухвалою від 08.01.19 прийнято справу до провадження зміненим складом колегії суддів.

У письмових поясненнях по апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб підтримує апеляційну скаргу ПАТ «Імексбанк» та просить її задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ФК Чорноморець» заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, безпідставними, незаконними, зауважує що договір управління майном є договором про надання послуг, але ніяк не договором про надання майна в довірчу власність, оренду, користування, спільну діяльність тощо.

Відповідач зазначає, що позивач не пояснив, яким чином порушено його права оспорюваними договорами управління та оренди, доказів наявності перешкод у розпорядженні на користуванні іпотечним майном.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, між Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУГАЗ ДЕЛЮКС» 21.10.2013р. був підписаний Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 81/13, відповідно до п.1.1 якого позивач взяв на себе обов'язок надати ТОВ «БУГАЗ ДЕЛЮКС» кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (а.с.23-28).

Пунктом 1.3.1 договору в редакції додаткової угоди №3 від 25.12.2014р. сторони встановили, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор укладає з майновим поручителем АТ „Футбольний клуб „ЧОРНОМОРЕЦЬ" іпотечний договір, предметом якого є не житлові будівлі учбово-спортивної бази „ЧОРНОМОРЕЦЬ", розташованої за адресою місто Одеса, вулиця Вавілова академіка, будинок 5-а. Заставна вартість іпотеки 80000000грн.

22.10.2013р. між позивачем та відповідачем-1 був підписаний „Іпотечний договір з майновим поручителем" (а.с.29-31), посвідчений 22.10.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 4513.

30.05.2014 до п.1.1 вказаного іпотечного договору були внесені зміни (а.с.32.).

Відповідно до п.1.1 іпотечного договору, він забезпечує вимоги позивача за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 81/13 від 21.10.2013р. з додатковою угодою №1 від 20.05.2014р. стосовно неповернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо.

Згідно з п.1.3 іпотечного договору, предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець» , яка складається з: будівель - літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Е», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Ж», літ «К», загальною площею 1678,4 кв.м., літ. «Л», відображених у технічному паспорті від 13.06.2008 року, що знаходяться за адресою: місто Одеса, вулиця Вавілова академіка, будинок 5-а (п'ять - «а») та розташована на земельній ділянці, площею 42585 кв.м., кадастровий номер: :36:002:0025, яка знаходиться в оренді у АТ «ФК «ЧОРНОМОРЕЦЬ», згідно договору оренди землі, посвідченого 06 липня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим №2065, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у місті ОСОБА_5, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 серпня 2011 року за № 00067, і який належить ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ «ЧОРНОМОРЕЦЬ» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», серії САС №636389, виданого 23 лютого 2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, право власності на яку зареєстровано 26.02.2009 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі 82неж-191, номер запису 6144, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21997676, виданим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 26.02.2009 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 26562961.

В зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «БУГАЗ ДЕЛЮКС» своїх зобов'язань за кредитним договором № 81/13 позивач звертався з позовами до господарського суду Одеської області.

Так, рішенням господарського суду Одеської області від 19.06.2015 по справі №916/1533/15-г на користь позивача стягнуто з ТОВ «БУГАЗ ДЕЛЮКС» прострочену заборгованість за відсотками за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №81/13 від 21.10.2013р. у розмірі 10576689,04грн. та 624633,94грн. пені. Також рішенням господарського суду Одеської області від 08.02.2016 по справі №916/4094/15 стягнуто з ТОВ «БУГАЗ ДЕЛЮКС» на користь позивач заборгованість за кредитом у сумі 146932000,00 грн.

12.06.2014р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕР» було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 28/14, відповідно до п.1.1 якого позивач взяв на себе обов'язок надати ТОВ «ДЕЛІВЕР» кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (а.с.39-43).

Пунктом 1.3 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 25.12.2014р. (а.с.46) сторони встановили, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор укладає з майновими поручителями:

- ТОВ «Агропродукт» договір застави корпоративних прав на ТОВ Агрофірма «АВГУСТІВКА», а саме 100% статутного (складеного) капіталу ТОВ Агрофірми «АВГУСТІВКА». Заставна вартість предмету забезпечення складає 200000000,00грн. Договір застави майнових прав укласти не пізніше 30.12.2014р.;

- ПАТ „Футбольний клуб „ЧОРНОМОРЕЦЬ" іпотечний договір (наступної черги), предметом якої є нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вавілова,5-а, загальною площею 1678,4 кв.м. Заставна вартість іпотеки 80 000 000,00 грн.

- ТОВ «НОВА - ХВИЛЯ» - договір застави майнових прав на кошти в сумі 20500000,00 грн. за договором банківського вкладу № 24 («стандарт») від 17.09.2013р., укладеного між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «НОВА - ХВИЛЯ».

Між позивачем та ТОВ «НОВА - ХВИЛЯ» був укладений іпотечний договір (з майновим поручителем, другої черги) (а.с.47-50), посвідчений 28.10.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим №5200 (далі - Іпотечний договір 2).

17.12.2014р. до п.1.1 вказаного іпотечного договору були внесені зміни (а.с.51.).

Відповідно до п.1.1 іпотечного договору-2, він забезпечує вимоги позивача за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №28/14 від 12.06.2014р. з додатковою угодою № 1 від 28.10.2014р. та додатковою угодою № 2 від 16.12.2014р. стосовно неповернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо.

Згідно з п.1.3 іпотечного договору, предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», яка складається з: будівель - літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Е», літ. «Е», літ. «Д», літ. «Ж», літ «К», загальною площею 1678,4 кв.м., літ. «Л», відображених у технічному паспорті від 13.06.2008 року, що знаходяться за адресою: місто ОСОБА_5, вулиця академіка Вавілова, будинок 5-а (п'ять - «а») та розташована на земельній ділянці, площею 42585 кв.м., кадастровий номер: :36:002:0025, яка знаходиться в оренді у АТ «ФК «ЧОРНОМОРЕЦЬ», згідно договору оренди землі, посвідченого 06 липня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим №2065, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у місті ОСОБА_5, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 серпня 2011 року за № 00067, і який належить ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ «ЧОРНОМОРЕЦЬ» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», серії САС №636389, виданого 23 лютого 2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, право власності на яку зареєстровано 26.02.2009 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі 82неж-191, номер запису 6144, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21997676, виданим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 26.02.2009 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 26562961.

Положення абз.3 ч.1 ст.1 Закону України "Про іпотеку" визначають, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 3 Закону України „Про іпотеку", іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Положеннями ч.ч. 4-7 ст. 3 Закону України „Про іпотеку" визначено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про іпотеку", обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

31.10.2017р. між Приватним акціонерним товариством ,,Футбольний клуб ,,Чорноморець" (Установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Стадіон ,,Чорноморець" (Управитель) був підписаний спірний договір управління нерухомим майном (а.с.103-110), який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 1914.

Відповідно до п.1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Установник управління передає в управління Об'єкт, визначений у п. 1.2. даного Договору, а Управитель приймає Об'єкт та зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління Об'єктом виключно в інтересах Установника управління.

Згідно п.1.2 договору, в управління було передано нерухоме майно, що складається з нежитлових будівель учбово-спортивної бази «Чорноморець», загальною площею приміщень - 1678,4 (одна тисяча шістсот сімдесят вісім цілих чотири десятих) кв.м., а саме з будівель літ. «А», літ. «Б», літ. «В», літ. «Е», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Ж», літ.«К», літ. «Л», що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Академіка Вавілова. 5-а та належить Установнику управління на праві приватної власності.

Пунктом 1.5 договору визначено, що вигодонабувачем (особою, яка набуває вигоду від управління обєктом, наданим в управління) є Установник управління.

Пунктом 1.7 договору встановлено, що метою передачі обєкта Установником управління Управителю в управління є:

- Організація ефективного управління обєктом,

- Підтримання обєкту в належному технічному стані,

- Забезпечення належної експлуатації обєкта,

- Отримання вигоди від управління обєктом.

Згідно до п.1.8. Договору, у відносинах із третіми особами повноваження Управителя укладати правочини спрямовані на реалізацію положень цього Договору, підтверджуються безпосередньо цим Договором, а також додатково можуть бути підтверджені виданим установником управління дорученням. При здійсненні Сторонами дій у рамках цього договору, щодо яких даним договором не встановлена необхідність додаткового узгодження із іншою Стороною, згодою Сторони вважається цей договір.

Пунктом 1.10. Договору сторони погодили, що діяльність з управління Об'єктом за Договором здійснюється безпосередньо працівниками Управителя або залученими ним на підставі окремих цивільно-правових / господарських договорів особами (юридичними та/або фізичними). Посадова особа, що здійснює керівництво управлінням Об'єктом призначається управителем, зокрема, нею виступає - вища посадова особа Управителя.

Положеннями п. п. 3.1, 3.2 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення у відповідності до законодавства України. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент зазначений у п. 3.1 договору та діє 10 років. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до п. 5.2. Договору, на день підписання договору, Об'єкт який є предметом цього договору, перебуває під обтяженням іпотекою та забороною відчуження у Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК".

Відповідно до п.5.4. Договору, його укладання відносно Об'єкту не припиняє права власності Установника управління. Установник управління вправі реалізувати свої повноваження щодо розпорядження Об'єктом у повному обсязі.

За умовами п.5.5. Договору, з підписанням даного договору Установник управління повідомляє Управителя, що він не надає згоди на відчуження Об'єкта (його частини), переданого в управління, укладання щодо нього договорів застави (іпотеки). Вчинення даних юридичних дій Установник управління залишає виключно за собою.

Згідно з п. 6.3.1. Договору, Управитель має право володіти та користуватись об'єктом у встановлених чинним законодавством та цим договором межах (зокрема п. 5.5 цього договору), зокрема, укладати будь-які контракти, угоди на договори із третіми особами, які направлені на досягнення мети цього договору, в тому числі самостійно без погодження з Установником управління та на власний розсуд визначати умови договорів, угод та контрактів, які укладаються.

Право управління майном на нежитлові будівлі центрального стадіону "ЧОРНОМОРЕЦЬ" зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 31.10.2017р., номер запису про інше речове право 23110943, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (№ інформаційної довідки: 114166463 від 15.02.18р.). (а.с.55)

Звертаючись до суду з позовом, Публічне акціонерне товариство ,,Імексбанк" обґрунтовує позовні вимоги приписами ст.ст. 9, 12 ЗУ «Про Іпотеку», ч. 2, 4 ст. 215 Цивільного Кодексу України, вважає Договір управління нерухомим майном від 29 грудня 2014 року, укладений між Приватним акціонерним товариством ,,Футбольний клуб ,,Чорноморець" та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Стадіон ,,Чорноморець", посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №1772 недійсним, оскільки його укладено без згоди іпотекодержателя.

Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №105 від 27.05.2015р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Імексбанк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 27.05.2015р., призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ "Імексбанк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_10 строком на 1 рік з 27.05.2015р. по 26.05.2016р. включно.

За рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №638 від 28.04.2016р., строк здійснення процедури ліквідації АТ "Імексбанк" продовжено на два роки по 26.05.2018р. включно, продовжено повноваження ліквідатора АТ "Імексбанк" ОСОБА_11 на два роки по 26.05.2018р. включно

01.09.2016р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1697, відповідно до якого відсторонено від виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Імексбанк" та відкликано всі повноваження ліквідатора банку у ОСОБА_11 з 05.09.2016р., призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Імексбанк", визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі з підписанням всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3 з 05.09.2016р.

У відповідності до ч. 1 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. (ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України).

При цьому, ст.12 Цивільного Кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Главою 70 ЦК України (статті 1029-1045 ЦК України) передбачено особливості укладення, виконання та припинення договорів управління майном, як різновиду цивільно-правових договорів, що визначають взаємні права та обов'язки установника управління, як власника майна, що є предметом управління, та управителя майна, який в силу взятих на себе договірних зобов'язань за плату здійснює від свого імені управління належним установнику управління майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Поняття договору управління майном закріплено ст. 1029 ЦК України, якою передбачено можливість виникнення на підставі зазначеного договору двох видів прав управителя на отримане в управління майно: права управителя на чуже майно (власником майна, що перебуває в управлінні, залишається установник); або права довірчої власності (право власності на довірене майно переходить від установника до управителя).

Відповідно до ч. 1 ст. 1029 Цивільного Кодексу України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Відповідно до ст. 1031 Цивільного Кодексу України, договір управління майном укладається в письмовій формі. Договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню.

Істотними умовами договору управління майном є: перелік майна, що передається в управління, розмір і форма плати за управління майном (ст. 1035 Цивільного кодексу України)

Строк управління майном встановлюється у договорі управління майном. Якщо сторони не визначили строку договору управління майном, він вважається укладеним на п'ять років (ч. 1 ст. 1036 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено перелік майна, що передається в управління; п.3.1 визначено строк дії договору 10 років.

Статтею 1032 ЦК України визначено, що установником управління є власник майна.

Управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління (ст. 1033 ЦКУ).

При цьому майно, передане в управління, має обліковуватися в управителя на окремому балансі, і щодо нього ведеться окремий облік (ст. 1030 ЦКУ).

Відповідно до ст. 1034 ЦК України вигоди від майна, що передане в управління, належать установникові управління.

Установник управління може вказати в договорі особу, яка має право набувати вигоди від майна, переданого в управління (вигодонабувача).

Згідно зі ст. 1042 ЦКУ управитель має право на плату, встановлену договором, а також на відшкодування необхідних витрат, зроблених ним у зв'язку з управлінням майном.

Управитель майном, якщо це передбачено законом або укладеним відповідно до нього договором, має право відраховувати належні йому відповідно до частини першої цієї статті грошові суми безпосередньо з доходів від використання майна, переданого в управління.

Отже, на відміну від права власності як цивільного права власника щодо володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном (частина 1 статті 316 ЦК України), що здійснюється власником в межах закону на власний розсуд та незалежно від волі інших осіб, право довірчої власності (частина 2 статті 316 ЦК України) може обмежуватись (частина 2 статті 1029 ЦК України) в силу закону або відповідно до умов договору управління майном.

Відтак, право довірчої власності залежить від волі іншої особи - законодавця, вираженої за змістом відповідного закону, або установника управління, встановленої в договорі управління майном, укладеного з управителем, правомочності якого щодо переданого йому в управління майна власника обмежуються умовами договору управління майном (частина 5 статті 1033, частина 1 статті 1037 ЦК України) та не можуть перевищувати обсяг прав та обов'язків установника управління щодо володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності майном.

Положеннями ч. 1 ст. 1039 Цивільного Кодексу України визначено, що майно, що є предметом договору застави, може бути передане в управління.

Установник управління зобов'язаний попередити управителя про те, що майно, яке передається в управління, є предметом договору застави. (ч. 2 ст. 1039 Цивільного Кодексу України.)

Згідно до ч. 3 ст. 1039 Цивільного Кодексу України, якщо установник управління не попередив управителя і сам управитель не знав і не міг знати про те, що майно, яке передане в управління, є предметом договору застави, управитель має право вимагати розірвання договору та виплати належної йому за договором плати відповідно до строку управління цим майном.

Відповідно до аналізу зазначених норм вбачається, що передача майна управителю за договором управління майна не тягне переходу права власності на нього як на управителя, останній отримує право на здійснення окремих, визначених установником управління у рамках закону, повноваження щодо управління майном.

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавчими приписами ст.1039 ЦК України передбачена можливість передання майна, що знаходиться у заставі, в управління іншій особі, при цьому, зазначеною нормою не передбачено наявність обовязкової згоди заставодержателя на передачу майна в управління.

Приписами ч. 3 ст. 9 Закону України „Про іпотеку" визначено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

У п.4.1.4 договору іпотеки від 22.10.2013, зазначено, що іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження Предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України „Про іпотеку", правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Отже, судова колегія доходить висновку про те, що чинним законодавством передбачено можливість передання в управління майна, що є предметом іпотеки за відсутності встановленого положеннями Закону України „Про іпотеку" обов'язку іпотекодавця отримувати згоду іпотекодержателя на укладання такого різновиду цивільно-правових угод, як договору управління майном.

Сторонами, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 1039 Цивільного Кодексу України, було визначено у п.5.2 договору, що Об'єкт який є предметом цього договору, перебуває під обтяженням іпотекою та забороною відчуження у Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК".

Таким чином, судова колегія вважає, що управителя було вчасно та належним чином повідомлено про перебування майна в іпотеці Банку.

Судова колегія вважає хибними доводи апелянта про ототожнення права управління з правом користування майном, іпотеки, відчуження майна, спільної діяльності, лізингу тощо, оскільки наведені різновиди інститути прав регулюються різними правовими нормами та мають різні ознаки, притаманні кожному з них.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, ані Цивільний кодекс України, ані Закон України „Про іпотеку", ані будь-які інші норми права не ототожнюють інститут управління майном зі спільною діяльністю, лізингом, орендою або користуванням.

Спірним договором управління майном від 31.10.17 року надано управителю права організації ефективного управління обєктом, підтримання обєкту в належному технічному стані, забезпечення належної експлуатації обєкта, отримання вигоди від управління обєктом.

При цьому, матеріали справи не містять доказів користування нерухомим майном, що є предметом спірного договору, управителем ТОВ «Нова-Хвиля».

В підтвердження підстав порушення спірним договором прав іпотекодержателя апелянт посилався на пункт 6.3.1. договору, яким визначено, що Управитель має право володіти та користуватися обєктом у встановлених чинним законодавством та цим договором межах (зокрема п.5.5 договору), зокрема укладати будь-які контракти, угоди та договори з третіми особами, які направлені на досягнення мети цього договору, в тому числі самостійно, без погодження з установником управління та на власний розсуд визначати умови договорів, угод та контрактів, які укладаються.

Як зазначено вище, правомочності управителя щодо переданого йому в управління майна власника обмежуються умовами договору управління майном (частина 5 статті 1033, частина 1 статті 1037 ЦК України) та не можуть перевищувати обсяг прав та обов'язків установника управління щодо володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності майном.

Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів перевищення управителем обсягу наданих йому повноважень довірчої власності, зокрема, шляхом укладання ним правочинів, які могли б порушувати права власника щодо володіння та користування майном, які охороняються законодавцем відповідно до статті 41 Конституції України та статей 317, 319 ЦК України.

Таким чином, доводи апелянта про те, що передача майна управителю в управління фактично є передачею майна власником в користування та володіння іншій особі при наявності прямої законодавчої заборони на вчинення таких дій, не підтверджені належними та допустимим доказами по справі.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що чинне законодавство, а також договірні зобов'язання сторін не передбачають заборони щодо передачі предмету іпотеки в управління в порядку глави 70 Цивільного Кодексу України без наявності згоди іпотекодержателя.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, доказів того, що насправді договір управління майном від 31.10.17 є прихованим договором оренди, користування, апелянтом не надано, матеріали справи не містять, отже, належними та допустимими доказами не доведено.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст.215 ЦК України, для визнання недійсним договору управління майном від 31.10.17 року №1914.

Відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на дату подання позовної заяви) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (абзац другий частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (у згаданій редакції)).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Як роз'яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв'язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

У відповідності до приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судова колегія зазначає, що позивачем не обґрунтовано ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі, чим саме порушені його права чи законні інтереси, також в матеріалах справи відсутні докази будь-якого порушення прав Банку відповідачами при укладенні спірного правочину не доведено неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки; втрати, знищення, пошкодження, вилучення нерухомого майна з іпотеки, надання майна в користування третім особам, тощо.

Наявні матеріали справи не містять доказів звернення іпотекодержателя до іпотекодавця з приводу порушення його прав при укладенні оскаржуваного договору управління нерухомим майном від 31.10.17 року.

Отже, колегія суддів зазначає, що сам лише факт укладення відповідачами договору управління нерухомим майном від 31.10.17 року не порушує прав АТ «Імексбанк», оскільки договір укладено у відповідності до ст.1039 ЦК України, майно продовжує знаходитись в іпотеці, обовязок іпотекодавця ПрАТ «ФК Чорноморець» згідно п.4.1.4 договорів іпотеки не порушений.

Передача заставленого майна в управління не позбавляє заставодержателя права звернути стягнення на це майно, що обумовлено речовим характером заставного права. Володіючи повноваженням слідування, заставодержатель зберігає своє право на річ і тоді, коли вона переходить до нового власника чи володільця, в тому числі й управителя. У даному випадку майно переходить до нового володільця, оскільки його власником і заставодавцем залишається установник управління.

Отже, враховуючи наявність можливості передання в управління майна, що є предметом іпотечного договору, наявність у договорі управління майном попередження управителя про те, що майно перебуває в іпотеці, а також відсутність законодавчо визначеного обов'язку іпотекодавця отримувати згоду іпотекодержателя на укладання договору управління майном, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на нікчемність договору управління майном.

Підсумовуючи викладене, оскільки судовою колегією не встановлено порушень законодавства відповідачами при укладенні спірного правочину - договору управління нерухомим майном від 31.10.17 року, а також за недоведеності порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, судова колегія доходить висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність доводів апеляційної скарги, відтак - відсутність підстав для зміни чи скасування оскарженого судового рішення.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.06.2018 року по справі № 916/355/18 залишити без змін.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 24.01.19

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Н.М. Принцевська