ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Справа № 906/769/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

без виклику сторін у справі

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 01.11.18р. суддею Машевською О.П. о 10:55 год. у м.Житомирі, повний текст складено 06.11.18р.

у справі № 906/769/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богуна,5", м.Житомир

про стягнення 13499,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 01.11.2018р. у справі №906/769/18 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богуна, 5" про стягнення 13499,39грн. задоволено частково.

Зменшено розмір пені на 90% від суми 12 704,34грн. до суми 1270,43грн..

Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богуна, 5" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1270,43грн. пені, 795,05грн. 3% річних, 1762,00грн. судового збору.

Відмовлено у стягненні 11 433,91грн. пені.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині зменшення пені та ухвали нове в цій частині, яким стягнути з відповідача 11433,91грн. пені. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що правила застосування господарськими судами зазначених положень ст.233 Господарського кодексу України визначені рядом роз’яснювальних листів з цього питання та практикою суду. У постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015р. у справі №902/1568/14 зазначено, що пунктом. 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. За ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокій розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов’язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

- вказує про те, що підставою для зменшення судом пені стало те, що основне зобов'язання за договором - оплата за поставлений природний газ у 2015 році, відповідачем виконано, а найбільша кількість днів прострочення - 87 мала місце лише за грудень 2015 року;

- покликається на те, що господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання). Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018р. по справі №908/1453/14;

- зазначає про те, що збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки. Крім того, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було створено з метою сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей економіки України, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, повнішого задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах Указом № 151/98 від 25.02.1998р. Президента України;

- враховуючи правову позицію Верховного Суду, принципи добросовісності та справедливості, приймаючи до уваги мету створення та завдання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", зважаючи на майнові інтереси обох контрагентів за спірним договором, позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача і вважає рішення Господарського суду Житомирської області в частині зменшення пені незаконним, таким що порушує права Позивача, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 01.11.2018р. у справі №906/769/18 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги і надання суду відповідних доказів, зокрема, доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Надалі, 26.12.2018р. на адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на виконання ухвали Північно - західного апеляційного господарського суду від 13.12.2018р. надійшла заява з додатками, зокрема, із платіжним дорученням від 04.12.2018р. №6010710 про сплату судового збору в сумі 2643,00грн..

Як вбачається з вкладки "Табель" програмного забезпечення "Діловодство спеціалізованого суду" суддя Павлюк І.Ю. перебувала у відпустці з 26.12.2018р. по 04.01.2019р..

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 08.01.2019р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 01.11.2018р. у справі №906/769/18, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 01.11.18р. у справі №906/769/18, зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 01.11.2018р. у справі №906/769/18, постановлено розглянути апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 01.11.2018р. у справі №906/769/18 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Також, запропонувати відповідачу подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та роз'яснено учасникам справи про їх право подати до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи згідно абз.2 ч.10 ст.270 ГПК України.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 29.12.2014р між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богуна, 5" (покупець) укладений договір №1347/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу (далі – договір №1347/10-ТЕ-10), згідно умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (а.с.13-17).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.1.2 договору №1347/10-ТЕ-10).

Відповідно до п.2.1 договору №1347/10-ТЕ-10, продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 327, 67 тис.куб.м, у тому числі по місяцях кварталів, наведених у таблиці.

Порядок та умови передачі газу сторони погодили у розділі 3 договору №1347/10-ТЕ-10, згідно п.3.4 якого сторони визначили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна газу сторони погодили в розділі 5 договору №1347/10-ТЕ-10, відповідно до п.5.1 якого, вказано, що до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 091,00грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20грн., всього з ПДВ 1309, 20грн..

Згідно п.6.1 договору №1347/10-ТЕ-10, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числі (виключно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідальність сторін сторони погодили в розділі 7 договору №1347/10-ТЕ-10, згідно п.7.2. якого передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до п.9.3 договору №1347/10-ТЕ-10 сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Строк дії договору №1347/10-ТЕ-10, - до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 до договору №1347/10-ТЕ-10 сторони погодили, що до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 2495,25грн., крім того ПДВ - 20% - 499,05грн., всього з ПДВ 2994,30грн. (а.с.18).

Додатковою угодою №2 до договору №1347/10-ТЕ-10 сторони узгодили, що за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором (а.с.19).

Додатковою угодою №3 до договору №1347/10-ТЕ-10 сторони встановили, що до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 2495,25грн., крім того ПДВ - 20% - 499,05грн., всього з ПДВ 2994,30грн. (а.с.20).

Факт належного виконання позивачем свого зобов'язання по передачі відповідачу у власність природного газу на загальну суму 408 787,99грн. свідчать акти приймання-передачі природного газу від 13.01.2015р, 28.02.2015р, 31.03.2015р, 30.04.2015р, 31.05.2015р, 30.06.2015р, 31.07.2015р, 31.08.2015р, 30.09.2015р, 31.10.2015р, 30.11.2015р, 31.12.2015р (а.с.22-33).

При цьому, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богуна,5" свої зобов'язання по сплаті коштів за переданий йому у власність природний газ виконало, однак не належним чином, допустивши прострочення в його оплаті, про що свідчать копія банківської виписки та операції по підприємству за період з 01.12.2014р. по 30.09.2017р. (а.с.39-54, 55-56).

За вказаних обставин, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богуна,5" про стягнення 13499,39грн. за неналежне виконання умов договору №1347/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 29.12.2014р..

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого грошового зобов'язання по сплаті коштів за переданий у власність природний газ, згідно умов, порядку та строків, визначених договором №1347/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 29.12.2014р.. В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст.216, 230, ГК України, ч.2 ст.625 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 07.09.2018р. господарський суд відкрив провадження у справі №906/769/18 за правилами спрощеного позовного провадження.

26.09.2018р. відповідач надіслав суду відзив на позов в порядку ст.ст.165, 261 ГПК України, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні 3% річних та пені на суму 13499,39грн. повністю, з огляду на наступне:

- аналізуючи п.3.4. та п.6.1. договору вбачається, що у відповідача виникає обов'язок для остаточних розрахунку перед відповідачем тільки після повернення від останнього підписаного акта приймання-передачі газу, оскільки в акті зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість;

- крім того, на підставі п.3.4 позивач має право надати в письмовій формі мотивувальну відмову від підписання акта, з огляду на це, у відповідача знову ж таки є відтермінування для остаточного розрахунку до моменту отримання відповідачем узгодженого сторонами акту;

- отже остаточний розрахунок за природний газ відбувався після отримання відповідачем підписаних позивачем актів приймання-передачі газу;

- акти приймання-передачі газу до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу жодного разу не отримували, у зв'язку із цим і відбулося порушення відповідачем п.6.1 договору;

- невиконання п.6.1 договору щодо проведення остаточних розрахунків, проводилося не з вини відповідача, а навпаки, пов'язано з неналежним виконанням своїх господарських зобов'язань по договору позивачем (а.с.65-67).

01.10.2018р. засобами електронної пошти місцевого господарського суду позивач надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі за №14/4-2452 від 01.10.2018р., однак який не підписано ЄЦП (а.с.72-73).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.10.2018р. господарський суд відклав розгляд справи по суті на 25.10.2018р., зобов'язав позивача у строк до 17.10.2018р. надіслати на адресу суду та відповідача аргументовано викладену відповідь на відзив відповідно до ст.251 ГПК України та надати суду докази належного виконання п.п.3.4, 6.1 договору №1347/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу від 29.12.2014р. в частині повернення відповідачу підписаного та скріпленого печаткою позивача акта приймання-передачі газу у спірний період. Також, суд зобов'язав відповідача у строк до 23.10.2018р. надіслати на адресу суду та позивача обґрунтовано викладені заперечення, відповідно до ст.251 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.10.2018р. господарський суд відклав розгляд справи по суті на 01.11.2018р..

24.10.2018р. відповідач надіслав клопотання від 23.10.2018р. в якому просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені, посилаючись, зокрема, на те, що відповідач є неприбутковою організацією, а у разі задоволення позову поставить його у скрутне фінансове становище, оскільки функціонує за рахунок внесків звичайних громадян, які проживають в квартирах будинку (а.с.84).

31.10.2018р. засобами електронної пошти Господарського суду Житомирської області позивач надіслав суду відповідь на відзив за №14/4-2823 від 30.10.2018р., згідно якого поновити строк для надання відповіді на відзив та долучити до матеріалів, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, однак без дотримання вимог про ЄЦП (а.с.89-95).

31.10.2018р. засобами електронної пошти суду позивач надіслав Господарського суду Житомирської області клопотання про розгляд справи без його участі, однак без дотримання вимог про ЄЦП (а.с.96).

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 01.11.2018р. у справі №906/769/18 позов задоволено частково.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.526 ЦК України, положення якої кореспондуються зі ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до приписів ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Як вже зазначалось вище, що 29.12.2014р між ПАТ "НАК"Нафтогаз України" (продавець) та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богуна, 5" (покупець) укладений договір №1347/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу (договір №1347/10-ТЕ-10), згідно умов якого, продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.1.2 договору №1347/10-ТЕ-10).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив кошти за переданий у власність природний газ, однак з простроченням платежу.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 12 704,34грн. пені , нарахованої за період прострочення, слід зазначити наступне.

За приписами ст.ст.546, 548 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив остаточний розрахунок за отриманий природний газ, спожитий у 2015 році - 27.04.2016р..

Пунктом 7.2 договору №1347/10-ТЕ-10 сторони встановили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Також, п. 9.3 договору №1347/10-ТЕ-10, сторони змінили строк позовної давності, зокрема щодо пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, - тривалістю у 5 (п'ять) років.

Позивачем нарахована до стягнення з відповідача пеня в сумі 12704,34грн. по кожному періоду прострочення, починаючи з 17.02.2015р. по 10.04.2016р..

Судом відхилено покликання відповідача на те, що порушення п.6.1 договору відбулось внаслідок неналежного виконанням своїх господарських зобов'язань по договору позивачем, який не надавав підписані акти приймання-передачі газу до 14-го числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.

При цьому, слід звернути увагу на те, що акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу (п.4.1 договору), відповідач мав достовірні дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником.

Також, відповідно до абз.1 п.6.1 договору №1347/10-ТЕ-10, який зобов'язує відповідача здійснювати оплату за газ грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Таким чином, час підписання сторонами відповідного акта не впливає на момент виникнення обов'язку відповідача щодо здійснення оплати, тобто, прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не залежить від моменту реального підписання відповідного акта.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, нарахованої на заборгованість за прострочення оплати природного газу з урахуванням п.9.3 договору №1347/15-ТЕ-10, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з ним та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача 12704,34грн. пені нарахованої за вказані вище періоди.

Водночас, відповідач просив суд зменшити розмір пені з посиланням, зокрема, на повне виконання зобов'язання за договором, на відсутність у позивача збитків , завданих простроченням його виконання відповідачем та на його статус неприбуткової організації.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ґрунтується на тому, що місцевий господарський суд неправомірно зменшив належний до сплати розмір пені.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) передбачені ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст.233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов'язання, відповідність / невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, основне зобов'язання за договором №1347/15-ТЕ-10 - оплата за поставлений природний газ у 2015 році, відповідачем виконано, а найбільша кількість днів прострочення - 87 мала місце лише за грудень 2015 року.

Згідно ст.4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" №2866-III, діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Таким чином, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Зокрема з матеріалів справи вбачається, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богуна,5" є юридичною особою, основним видом діяльності якого є Комплексне обслуговування об'єктів (основний) за КВЕД 81.10., тому основною метою є задоволення потреб мешканців багатоквартирного будинку, а не отримання прибутку.

Слід відмітити, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Водночас, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач жодними належними та допустимими засобами доказування не довів, які негативні наслідки для його господарської діяльності виникли у зв'язку з незначним простроченням виконання зобов'язання відповідачем у 2015 році, звернувшись з цим позовом до суду у вересні 2018 року.

Отже, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду про зменшення до стягнення з відповідача розміру пені на 90 % від суми 12704,34грн. до суми 1270,43грн..

Стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 795,05грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас, обов'язковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов'язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування 3% річних позивачем проведено за період прострочення з 17.02.2015р. по 11.04.2016р., зокрема, в сумі 795,05грн..

Перевіривши здійснений позивачем та судом розрахунок 3%, нарахованих за вказаний період прострочення, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з його висновком та зазначає, що задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача 795,05грн. 3% річних.

Доводи апеляційної скарги про збитковість підприємства не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, мету створення та завдання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки та відхиляються колегією суддів, оскільки мотивом для задоволення такого клопотання оцінено в сукупності з іншими обставинами.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 01.11.2018р. у справі №906/769/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 247-252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 01.11.2018р. у справі №906/769/18 - без змін.

2. Справу №906/769/18 повернути до Господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "31" січня 2019 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.