ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

м. Київ

23.01.2019

Справа № 910/662/19

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» про забезпечення позову

до подання позовної заяви Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІПРО», м. Київ

про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» (далі – АТ «Укрбудінвестбанк») звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом:

-          накладення арешту на предмет застави за договором застави № LN/U/04-0305/Z1 від 28.12.2015 – товари в обороті, які знаходяться за адресами: м. Київ, вул. Алмаатинська, 35 «а», м. Київ, вул. Машиністівська, 1, та які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АВІПРО» (далі – ТОВ «АВІПРО»), а саме: гранула поліетилен в асортименті, поліетилен вторинний в асортименті, а у разі їх відсутності на товари будь-якого іншого виду, але такого ж роду, як передбачено п. 2.1.1 Договору застави, які належать Заставодавцю, в межах заставної вартості предмета застави 2 772 100,00 грн;

-          накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ «АВІПРО», в межах ціни позову 1 244 946,39 грн.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує, що ТОВ «АВІПРО» не виконує свої зобов'язання за кредитним договором №/U/04-0305 від 21.12.2015 (з урахуванням змін та доповнень до нього) зі своєчасного повернення кредиту та процентів за користування кредитом, внаслідок чого у позичальника утворилась заборгованість у сумі 1 244 946,39 грн. Виконання кредитного зобов’язання забезпечене заставою належних позичальнику товарів в обороті відповідно до договору застави № LN/U/04-0305/Z1 від 28.12.2015, укладеного між АТ «Укрбудінвестбанк» та ТОВ «АВІПРО». Проте, боржник у порушення умов договору застави не підтримує на складі ту кількість товару, яку передбачено умовами цього договору для забезпечення кредитного зобов’язання. Заявник зазначає, що заставодавець переробляє та реалізує товари в обороті, не поновлює їх згідно з умовами договору застави, а отримані від цього кошти не направляє на погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, необхідність застосування обраних засобів забезпечення у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача заявник обґрунтовує потребою в гарантуванні реального виконання рішення суду.

Враховуючи, що заяву про забезпечення позову АТ «Укрбудінвестбанк» було подано до суду до подання позовної заяви, останнім було зазначено про намір звернутись в подальшому до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «АВІПРО» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Заява відповідає вимогам статті 139 Господарського процесуального кодексу України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву АТ «Укрбудінвестбанк» про забезпечення позову до подання позовної заяви, господарський суд зазначає наступне.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позов. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1).

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків накладення арешту на майно та грошові кошти боржника.

Як правильно вказує сам заявник, достатньо обґрунтованою підставою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред’явлення вимоги (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем).

З поданих до суду матеріалів вбачається, що у вересні 2018 року банком було направлено боржнику повідомлення (вимогу) про виконання порушених зобов’язань вих. № 2569 від 06.09.2018, згідно з якою висунуто вимогу погасити заборгованість за кредитним договором № LN/U/04-0305 від 21.12.2015, яка виникла станом на 06.09.2018 в розмірі 1 900 725,83 грн, з них прострочена сума кредиту – 1 860 000,00 грн.

Натомість, як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, який додано АТ «Укрбудінвестбанк» до заяви про забезпечення позову, станом на 13.01.2019 заборгованість ТОВ «АВІПРО» за кредитним договором № LN/U/04-0305 від 21.12.2015 становить 1 244 946,39 грн, з них прострочена сума кредиту – 1 060 688,36 грн (всього за період з вересня 2018 року по січень 2019 року сплачено 799 311,64 грн, а останній платіж зроблено у січні 2019 року).

Окрім того, згідно з поясненнями заявника, за умовами пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 3.5 договору застави №/U/04-0305/Z1 від 28.12.2015 заставодавець був зобов’язаний підтримувати на складі кількість товарів в обороті не менше узгодженої сторонами оціночної вартості предмету застави, а саме на суму 2 722 100,00 грн.

На підтвердження власних доводів про незабезпечення заставодавцем кількості товарів на складі, що складають предмет застави за договором застави № LN/U/04-0305/Z1 від 28.12.2015, заявником надано суду копії актів перевірки від 04.09.2018, від 13.12.2018 та від 09.01.2019, складених представниками АТ «Укрбудінвестбанк» та ТОВ «АВІПРО», а також балансові довідки про наявність у товариства на праві власності товарно-матеріальних цінностей в обороті. При цьому, заявник вказує, що існує тенденція до зменшення предмета застави – товарів в оборотів, а саме станом на 09.01.2019 фактичний залишок товарів на складі становить 1 613 594,00 грн.

Дослідивши надані суду копії актів перевірки від 04.09.2018, від 13.12.2018 та від 09.01.2019, судом було встановлено, що балансова вартість фактично наявних товарів на складі боржника становила:

станом на 04.09.2018 - 1 529 035,60 грн;

станом на 13.12.2018 – 1 001 850,00 грн;

станом на 09.01.2019 – 1 613 594,00 грн.

Тобто, матеріалами справи не підтверджуються твердження заявника про тенденцію до постійного заниження боржником обсягу товарів на складі, які є предметом застави за договором застави № LN/U/04-0305/Z1 від 28.12.2015. З поданих суду документів вбачається, що обсяг товарів на складі боржника у період з грудня 2018 по січень 2019 року було збільшено (а не знижено, як вказує заявник) на суму понад 600 тис. грн., чим спростовуються доводи останнього про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред’явлення вимоги.

Також судом прийнято до уваги, що балансова вартість фактично наявних товарів станом на 09.01.2019 на суму 1 613 594,00 грн перевищує визначену банком суму заборгованості (ціну позову) станом на 13.01.2019 в розмірі 1 244 946,39 грн.

Господарський суд наголошує, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення або порушення прав або інтересів заявника не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так само, і сам факт наявності кредитної заборгованості не є безумною підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову до подання позову про стягнення такої заборгованості.

За висновками суду, заявником не було наведено достатніх належних, допустимих та достатніх доказів наявності обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов’язує можливість вжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, не доведено ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, оскільки не підтверджено, що в діях боржника вбачається ухилення останнього від виконання зобов'язання після пред’явлення вимоги банком.

Також при здійсненні оцінки адекватності обраного заявником заходу забезпечення позову судом враховано, що арешт на товари в обороті ТОВ «АВІПРО» може мати негативні наслідки для господарської діяльності товариства та, як наслідок, не сприятиме належному виконанню боржником своїх грошових зобов’язань перед АТ «Укрбудінвестбанк».

Ураховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Укрбудінвестбанк» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти боржника.

Керуючись ст. ст. 136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» вих. № 83 від 18.01.2019, яку подано до суду 21.01.2019, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІПРО».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Відповідно до пункту 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя                                                                                           В.В. Князьков