ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" лютого 2019 р. м. Київ Справа № 911/337/19

Суддя Д.Г.Заєць, розглянувши заяву Міністерства оборони України б/н від 31.01.2019 року (вх.№27/19 від 31.01.2019 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчинення дій

відповідно до позовної заяви Міністерства оборони України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик», с. Наливайківка, Макарівського району Київської області

треті особи: 1. Всеукраїнська громадська організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, м. Київ

2.Виробничо-комерційне підприємство «Військовий мисливець» Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, м. Київ

3.Фонд державного майна України, м. Київ

4.Балковий ОСОБА_1, м. Київ

про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 31.01.2019 року (вх.№355/19 від 31.01.2019 року) Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик» за участю третіх осіб: Всеукраїнської громадської організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Виробничо-комерційного підприємства «Військовий мисливець» Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Фонду державного майна України, ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Одночасно з предявленням позову Міністерство оборони України звернулось до суду із заявою про забезпечення позову б/н від 31.01.2019 року (вх.№27/19 від 31.01.2019 року) шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони Міністерству юстиції України, його територіальним органам, субєктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь які дії, спрямовані на внесення змін до відомостей про обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 210, громадський (виробничий) будинок (приміщення) загальною площею 1649,6 кв.м., який складається з нежитлового приміщення (готель) літ. «Ф» площею 1206,6 кв.м., побутова літ. «И» площею 124,2 кв.м., господарська літ. «ї» площею 45,4 кв.м., єгерська літ. «О» площею 54,0 кв.м., конюшня-склад літ «Є» площею 219,4 кв.м., навіси літ. «Й», «X», «Ц», «Ч», «Я», вольєр літ. «Ш» та розташований за адресою: Київська обл., Бородянський р-н, с. Пороскотень, вул. Миру, 23.

Частиною першою ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик» не набув права власності на спірне майно, а державну реєстрацію права власності на спірне майно здійснено за відсутності у ТОВ «Ярик» відповідних правовстановлюючих документів, а тому, на думку заявника, відповідач володіє спірним майном без достатньої правової підстави та є недобросовісним набувачем. Як вказує заявник, між відповідачем та третьою особою - ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобовязання на суму 350000,00 грн. 17.09.2018 року укладено договір №1245 іпотеки нерухомого майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно.

Вказані обставини, на думку заявника, свідчать про недобросовісність поведінки відповідача та третьої особи та створення ними передумов для відчуження відповідачем спірного майна. За таких обставин, у разі вчинення відповідачем зазначених дій, це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вищенаведеної норми, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими повязано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

(Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 року у справі №904/5971/17, постанові від 07.06.2018 року у справі №910/23468/17, постанові від 04.06.2018 року у справі №910/23741/17, постанові від 04.05.2018 року у справі №910/339/18).

В поданій заяві про забезпечення позову містяться загальні міркування та припущення заявника про можливе відчуження відповідачем спірного майна. Заявник в обґрунтування заяви про забезпечення позову не надав належних і допустимих доказів на підтвердження дій відповідача щодо реалізації майна або підготовчих дій до його реалізації, а лише вказав про таку вірогідність, що в силу наведених розяснень не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Таким чином, заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, заявник не навів обставин, з якими законодавство повязує необхідність для їх вжиття та не підтвердив їх належними доказами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи викладене, заявником не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами, яким чином невжиття заходів до забезпечення позову може призвести до утруднення або до неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову.

За таких обставин, зважаючи на безпідставність та необґрунтованість, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 136-140, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Міністерству оборони України у задоволенні заяви б/н від 31.01.2019 року (вх.№27/19 від 31.01.2019 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони Міністерству юстиції України, його територіальним органам, субєктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь які дії, спрямовані на внесення змін до відомостей про обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 210, громадський (виробничий) будинок (приміщення) загальною площею 1649,6 кв.м., який складається з нежитлового приміщення (готель) літ. «Ф» площею 1206,6 кв.м., побутова літ. «И» площею 124,2 кв.м., господарська літ. «ї» площею 45,4 кв.м., єгерська літ. «О» площею 54,0 кв.м., конюшня-склад літ «Є» площею 219,4 кв.м., навіси літ. «Й», «X», «Ц», «Ч», «Я», вольєр літ. «Ш» та розташований за адресою: Київська обл., Бородянський р-н, с. Пороскотень, вул. Миру, 23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту її складення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання апеляційної скарги з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць