ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року Справа № 908/2522/16

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Орєшкіної Е.В., Кузнєцової І.Л.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Цецик І.М., ордер КС №361230 від 14.01.2019, адвокат;

від відповідача: Фролков В.А., відомості з ЄДРПОУ від 15.02.2017, керівник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.11.2018 за результатами розгляду скарги ТОВ «Торговий дім «Украгропром» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у справі №908/2522/16 (суддя Носівець В.В., повна ухвала складена 12.11.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Украгропром», м. Київ

до відповідача - Державного підприємства «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України», с. Таврія Веселівського району Запорізької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Національна академія аграрних наук, м. Київ

про стягнення 602 854,91 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.11.2018 у справі №908/2522/16 (суддя Носівець В.В.) скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задоволено частково.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документу від 19.09.2018, виконавче провадження ВП №53885809, наказу №908/2522/16 від 12.12.2016.

Скасовано постанову про повернення стягувачу виконавчого документу від 19.09.2018, виконавче провадження ВП №53885809.

Ухвала суду мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів вжиття органом ДВС всіх передбачених законодавством заходів для перевірки наявності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, та дій щодо отримання коштів від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування; матеріалами справи доведена бездіяльність державного виконавця та неправомірність винесення ним оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа. Відмовляючи в іншій частині скарги суд зазначив, що вимога про скасування постанови про повернення виконавчого провадження за своєю правовою природою є тотожною вимогам про визнання постанови недійсною і має ті самі правові наслідки; вимога про визнання неправомірними дій ДВС щодо порушення строків і способу надіслання стягувачеві постанови про повернення виконавчого документа судом визнана обгрунтованою частково в частині порушення строків направлення постанови. Разом з тим, суд зазначив, що для відновлення прав скаржника окремого задоволення цієї вимоги не потребується.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в якій, посилаючись на необгрунтованість ухвали суду, просив скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.11.2018 у справі №908/2522/16 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні скарги ТОВ «Торговий дім «Украгропром».

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд не взяв до уваги, що повернення документа відбулося не в зв'язку із відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, а на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з нездійсненням додаткового авансування витрат виконавчого провадження, тому висновки суду не відповідають обставинам справи;

- виконавець листом від 17.07.2018 за №12925-7-03.4 звернувся до стягувачів щодо авансування витрат виконавчого провадження, пов'язаних з оцінкою нерухомого майна, втім стягувач не здійснив такого авансування, що є підставою для повернення виконавчого документа;

- суд не врахував наведені обставини щодо не здійснення стягувачем авансування та всупереч встановленому такому факту безпідставно скасував постанову про повернення виконавчого документа;

- вказує, що порушення строків прийняття рішень або вчинення дій виконавцем не є підставою для скасування такого рішення;

- суд вийшов за межі повноважень, ухваливши рішення про зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вчинити дії, вчинення яких передбачено на законодавчому рівні, відтак невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 29.12.2018 для розгляду справи №908/2522/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач), суддів: Орєшкіної Е.В., Кузнєцової І.Л.

Зазначеною колегією справу прийнято до свого провадження ухвалою від 29.12.2018 та призначено судове засідання на 28.01.2019.

Відповідач надав клопотання, в якому просив закрити провадження по розгляду скарги на дії ДВС у зв'язку з порушенням предметної підсудності, оскільки відносно боржника існує зведене виконавче провадження, в якому виконуються рішення судів різної юрисдикції, в тому числі і наказ господарського суду №908/2522/16 від 12.12.2016. Посилаючись на правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14.03.2018 у справі №660/612/16ц та постанові від 12.09.2018 у справі №906/530/17, вважає, що спір повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також заперечив проти клопотання відповідача про закриття провадження по розгляду скарги на дії ДВС, вважає, що вірно звернувся зі скаргою до господарського суду, оскільки в названих відповідачем постановах Верховного Суду оцінювалися зовсім інші обставини, а саме дії державного виконавця саме у зведеному виконавчому провадженні. На думку позивача, в даному випадку поверненню виконавчого документа стягувачу передувало виведення виконавчого провадження щодо виконання наказу №908/2522/16 від 12.12.2016 зі зведеного виконавчого провадження.

Повноважний представник апелянта в судове засідання не з'явився, в апеляційній скарзі просив провести розгляд справи без участі його представника.

Зважаючи на вказане клопотання розгляд скарги проводиться без участі апелянта.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а провадження у цій справі за скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

На виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 24.11.2016 у справі №908/2522/16 про стягнення з ДП «Дослідне господарство «Таврія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» на користь ТОВ «Торговий дім «Украгропром» заборгованості - 306310,25 грн, 3% річних - 25856,00 грн, інфляційних втрат - 270688,66 грн та 9042,82 грн судового збору було судом видано наказ від 12.12.2016.

За заявою стягувача старшим державним виконавцем Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження ВП №53885809, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.05.2017 (а.с.96 т.2).

Постановою про передачу виконавчого провадження від 08.06.2017 старшим державним виконавцем Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області матеріали виконавчого провадження ВП №53885809 були передані на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у зв'язку із перебуванням в ньому зведеного виконавчого провадження у відношенні боржника (а.с.98 т.2).

15.06.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області були прийняті постанови про прийняття виконавчого провадження ВП №53885809 з примусового виконання наказу №908/2522/16 та про приєднання цього виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №44561389 (а.с.100-103 т.2).

З матеріалів справи також вбачається, що раніше постановою заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 15.07.2015 про передачу матеріалів виконавчого провадження передані матеріали зведеного виконавчого провадження Відділу державної виконавчої служби Веселівського Районного управління юстиції у відношенні боржника державного підприємства Дослідне господарство "Соцземлеробство" Донецької державної сільськогосподарської станції Національної академії аграрних наук України на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, до складу якого входить 47 виконавчих проваджень на загальну суму стягнення 2738726,10 грн (а.с.112-117 т.2).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про арешт коштів боржника у зведеному виконавчому провадженні №44561389 від 29.09.2015 було накладено арешт на кошти боржника з урахуванням виконавчого збору (а.с.118 т.2).

Також державним виконавцем 12.04.2016 у зведеному виконавчому провадженні №44561389 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та 06.06.2016 прийнято постанову про розшук майна боржника (а.с.123-127 т.2).

В межах зведеного виконавчого провадження 12.07.2018 державним виконавцем здійснено вихід за юридичною адресою боржника. За результатами вжитих заходів встановлено відсутність рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, про що складено відповідний акт. При цьому державним виконавцем описано і арештовано нерухоме майно, належне боржнику, що відображено в постанові від 12.07.2018 про опис та арешт майна (коштів) боржника (а.с.138-150 т.2).

На лист від 16.07.2018 Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області суб'єкт оціночної діяльності Жиров А.К. надав відповідь щодо орієнтовної вартості робіт незалежної оцінки арештованого майна, яка становить 177000,00 грн (а.с.151-157 т.2).

У липні 2018 року на адресу стягувачів у зведеному виконавчому провадженні старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень направив лист №12925-7-03.4 про необхідність перерахування ними додаткового авансування витрат на виконавче провадження у сумі 177000,00 грн. Лист було направлено десяти стягувачам, серед яких зазначено і позивача у цій справі (а.с.158 т.2).

19.09.2018 означеним старшим державним виконавцем Половніковим Р.С. у виконавчому провадженні ВП №53885809 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку із тим, що він не здійснив додаткового авансування витрат виконавчого провадження (а.с.105 т.2).

Також 19.09.2018 старшим державним виконавцем Половніковим Р.С. у виконавчому провадженні ВП №53885809 винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження, підставою зазначено «повернення виконавчого документа стягувачеві» (а.с.219 т.2).

Оскаржуючи постанову старшого державного виконавця Половнікова Р.С. про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.09.2018 у виконавчому провадженні ВП №53885809 позивач (стягувач) вказував, що вимога державного виконавця щодо здійснення додаткового авансування витрат виконавчого провадження є протиправною, оскільки відповідно до Статуту підприємство боржника засноване на основі державної власності та перебуває у відданні Національної академії аграрних наук України. Частка держави у підприємстві становить 100%, відповідно на нерухоме майно боржника поширюється дія встановленого Законом України від 29.11.2001 №2864-ІІІ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" мораторію - заборона примусової реалізації об'єктів нерухомого майна. Кошти, отримані державною виконавчою службою від примусової реалізації вказаного нерухомого майна боржника не можуть бути спрямовані на погашення заборгованості перед ТОВ "Торговий дім "Украгропром", що виключає об'єктивну необхідність здійснення додаткового авансування товариством витрат виконавчого провадження на вказані цілі. Позивач вважає, що виконавцем не вчинено всіх передбачених законодавством заходів для перевірки наявності у боржника майна. Є майно, щодо якого державним виконавцем накладено арешт, щодо якого тривають судові провадження у адміністративних судах. Позивач також посилався на порушення строків надсилання йому постанови про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов'язок державного виконавця з вжиття всіх можливих заходів (у тому числі примусового характеру) щодо своєчасного і повного виконання рішення випливає зі змісту Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та Закону України "Про виконавче провадження".

Як вбачається із пункту 1.1. Статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", боржник є державним підприємством, 100% статутного капіталу якого належить державі Україна в особі Національної академії аграрних наук України.

Статтею 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна. Для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (стаття 2 Закону).

Частиною першою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина друга статті 4 Закону).

Разом з тим, частиною третьою статті 4 вказаного Закону передбачено, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п. 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу визначені у статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Так відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що державною виконавчою службою не враховані положення наведеного вище законодавства та не вчинено відповідних дій щодо перевірки наявності оборотних активів підприємства, надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та зупинення у зв'язку з цим вчинення виконавчих дій.

Суд також вважав, що матеріалами справи доведено обставини, які свідчать про часткове порушення державним виконавцем строків надсилання сторонам виконавчого провадження постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.09.2018 ВП №53885809, оскільки матеріали справи свідчать, що оскаржувана постанова державної виконавчої служби була направлена з супровідним листом №15400-7034 від 19.09.2018 на адресу стягувача рекомендованим листом, що підтверджується копією поштового конверту, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №590, інформацією з сайту Укрпошти по відстеженню рекомендованих повідомлень за ідентифікатором поштового відправлення, натомість направлено постанову було 21.09.2018 - з порушенням визначеного строку направлення, та визнав неправомірними дії по поверненню виконавчого документа стягувачеві та скасував постанову державного виконавця від 19.09.2018.

Втім, суд першої інстанції правову оцінку наявності зведеного виконавчого провадження не надав, розглянув скаргу по суті вимог та задовольнив її частково.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до частини четвертої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами Господарського процесуального кодексу України, та його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VI цього Кодексу "Судовий контроль за виконанням судових рішень". Крім того, частиною третьою стаття 129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення покладено на суд.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторонам виконавчого провадження надано право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів державної виконавчої служби також передбачено частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII.

Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до приписів статті 30 цього ж Закону виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Отже, при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких указані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів. Для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження вимагається наявність підстав для завершення виконавчого провадження, а таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову.

Водночас цим законом не передбачено порядку розгляду скарг щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Як було зазначено вище та вбачається з матеріалів оскарження, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову від 15.06.2017 про прийняття виконавчого провадження ВП №53885809 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №908/2522/16 від 12.12.2016 та постанову від 15.06.2017 про приєднання виконавчого провадження ВП №53885809 до зведеного виконавчого провадження №44561389, в межах якого здійснюється виконання низки виконавчих документів, які видані як судами господарської так і цивільної юрисдикції, зокрема Веселівським районним судом Запорізької області, а також Веселівським відділенням Мелітопольської ОДПІ.

А отже, зведене виконавче провадження №44561389 об'єднує виконавчі провадження з виконання судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій.

У зведеному виконавчому провадженні виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця при виконанні зведеного виконавчого провадження не визначено.

У статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно з положеннями частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У частині п'ятій цієї ж статті передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина п'ята статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об'єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у такому випадку застосовується частина перша статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства. Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №927/395/13.

Отже, оскарження діяльності державної виконавчої служби під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки позивач просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в межах виконавчого провадження ВП №53885809, яке одночасно було виведено з підстав повернення виконавчого документа із зведеного виконавчого провадження ВП №44561389 з виконання рішень суду, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для прийняття скарги до розгляду та розгляду її по суті.

З'ясувавши в процесі розгляду справи вище зазначені обставини щодо наявності зведеного виконавчого провадження, в якому виконуються як рішення господарських судів, так судів цивільної юрисдикції, суд першої інстанції повинен був врахувати правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі №660/612/16-ц, від 17.10.2018 у справі №927/395/13, закрити провадження із розгляду скарги на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України - скарга не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства та роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідні доводи позивача не спростовують означеного висновку суду апеляційної інстанції, оскільки визнання правомірними чи неправомірними дій державного виконавця, які є предметом розгляду у даній справі за скаргою позивача, у будь-якому випадку буде мати правові наслідки не тільки для позивача, а й для всіх стягувачів у межах зведеного виконавчого провадження ВП №44561389, оскільки у разі відновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №908/2522/16 від 12.12.2016 таке провадження має бути знову приєднане до зведеного виконавчого провадження.

Крім того, зі змісту вказаної вище постанови державного виконавця від 19.09.2018 про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження вбачається, що підставою такої дії є факт повернення виконавчого документу стягувачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм процесуального права, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для розгляду скарги позивача на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, які вчинялись в межах зведеного виконавчого провадження ВП №44561389 по суті.

Відповідно до частин першої і другої статті 278 Господарського процесуального кодексу України оскаржена ухвала першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у цій справі з розгляду скарги позивача на дії державного виконавця підлягає закриттю.

Разом з тим, не підлягає задоволенню і апеляційна скарга, оскільки апелянтом також не враховані вище наведені приписи законодавства та оскаржується ухвала суду першої інстанції по суті, а не з процесуальних порушень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачений апелянтом судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1762,00 грн може бути повернутий за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 269, 275, 278, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.11.2018 у справі №908/2522/16 відмовити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.11.2018 у справі №908/2522/16 скасувати повністю.

Провадження у справі щодо розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Украгропром», м. Київ на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області закрити.

Роз'яснити учасникам справи, що вказані вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 01 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнєцова

Суддя Е.В. Орєшкіна