ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р. Справа№ 910/7266/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі

від апелянта: ОСОБА_2 (ордер серії №ХВ 000035 від 23.11.2018);

інші учасники провадження у справі не з'явилися;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.06.2017

у справі № 910/7266/14 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича

до ОСОБА_5

ОСОБА_3

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи №910/7266/14

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромісто"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/7266/14 заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре -Агро" арбітражного керуючого Гусара І.О. про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено; визнав право власності на комплекс об'єктів нежитлових приміщень та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлову будівлю вагової з навісом (літера А, а); склад для зерна (літера Б); майстерню МТМ (літери В, Г, г); ангар сільгосп машин (літера Д); ангар сільгосп інвентаря (літера Е); насіннєвий склад (літера Ё); склад (літера Ж); сторожу (літера 3); ЗАВ (літери К,к, Л, л) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» (03022, м. Київ, пров. Василя Жуковського, буд. 13/16, код ЄДРПО України 34287465); витребував із незаконного володіння ОСОБА_3 комплекс об'єктів нежитлових приміщень та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлову будівлю вагової з навісом (літера А, а); склад для зерна (літера Б); майстерню МТМ (літери В, Г, г); ангар сільгосп машин (літера Д); ангар сільгосп інвентаря (літера Е); насіннєвий склад (літера Ё); склад (літера Ж); сторожу (літера 3); ЗАВ (літери К,к ,Л, л) за актом приймання- передачі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 14.06.2017 № 910/7266/14 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре -Агро" арбітражного керуючого Гусара І.О. від 19.02.2017 № 02-01/4-554 відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/7266/14; розгляд апеляційної скарги призначено на 23.01.2019.

20.12.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ліквідатора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.01.2019 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності тих учасників провадження у справі, які не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду м. Києва від 21.05.2014 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро". .Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромісто" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" в розмірі 2 836 113,06 грн. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро". Постановлено оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро". Розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" призначено арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду від 06.10.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 481 430 926, 06 грн.

Постановою господарського суду міста Києва від 16.05.2016 відкрито ліквідаційну процедуру ТОВ "Лотуре-Агро" та призначено ліквідатора арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича.

У лютому 2017 ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре -Агро" арбітражний керуючий Гусар І.О. звернувся до Господарського суду м. Києва з заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння з посиланням, зокрема, на ст. 20 Закону.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції задовольнив заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре -Агро" арбітражного керуючого Гусара І.О. про витребування майна з чужого незаконного володіння.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції, винесена з неповним дослідженням матеріалів справи та є такою, що не відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

В заяві заявник просить суд визнати право власності на комплекс об'єктів нежитлових приміщень та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлову будівлю вагової з навісом (літера А, а); склад для зерна (літера Б); майстерню МТМ (літери В, Г, г); ангар сільгосп машин (літера Д); ангар сільгосп інвентаря (літера Е); насіннєвий склад (літера Ё); склад (літера Ж); сторожу (літера 3); ЗАВ (літери К,к, Л, л) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» (03022, м. Київ, пров. Василя Жуковського, буд. 13/16, код ЄДРПО України 34287465); витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 комплекс об'єктів нежитлових приміщень та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлову будівлю вагової з навісом (літера А, а); склад для зерна (літера Б); майстерню МТМ (літери В, Г, г); ангар сільгосп машин (літера Д); ангар сільгосп інвентаря (літера Е); насіннєвий склад (літера Ё); склад (літера Ж); сторожу (літера 3); ЗАВ (літери К,к ,Л, л) за актом приймання- передачі.

Обґрунтовуючи наявність права вимоги заявник зазначає наступне.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 01.08.2016 у справі №433/1410/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Лотуре-Агро» про визнання права власності на комплекс нежитлових приміщень та споруд позовні вимоги задоволено у повному обсязі, визнано за ОСОБА_5 право власності на комплекс об'єктів нежитлових приміщень та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлову будівлю вагової з навісом (літера А, а); склад для зерна (літера Б); майстерню МТМ (літери В, Г, г); ангар сільгосп машин (літера Д); ангар сільгосп інвентаря (літера Е); насіннєвий склад (літера Е); склад (літера Ж); сторожу (літера 3); ЗАВ (літери К,к ,Л, л).

В зазначеному вище рішенні «судом було встановлено, що ТОВ «Лотуре-Агро» на підставі права власності належить комплекс об'єктів нежитлових приміщень та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлова будівля вагової з навісом (літера А, а); склад для зерна (літера Б); майстерня МТМ (літери В, Г, г); ангар сільгосп машин (літера Д); ангар сільгосп інвентаря (літера Е); насінневий склад (літера Ё); склад (літера Ж); сторожа (літера З); ЗАВ (літери К,к ,Л, л).

Між ОСОБА_5 та ТОВ «Лотуре-Агро» була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного відповідачу вказаного нерухомого майна. Позивачем було передано відповідачу домовлену суму за відчуження зазначеного вище нерухомого майна у сумі 250 000 гривень, про що було вчинено відповідний договір купівлі-продажу від 08 січня 2015 року.

Згідно п. 3 Договору купівлі-продажу від 08 січня 2015 року на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 передав, а ТОВ «Лотуре-Агро», отримав від ОСОБА_5 гроші в сумі 250 000 гривень. Передачу грошей здійснено готівкою в національній валюті України.

При цьому, на даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на своє ім'я на вказане нерухоме майно.

З огляду на вищезазначене, позивач домовився з відповідачем щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачу у власність перейшло вказане вище нерухоме майно, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення даного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку».

Апеляційним судом Луганської області ухвалою від 13.01.2017 у справі № 433/1410/16-ц апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ «Лотуре-Агро» задоволено частково, рішення Троїцького районного суду Луганської області від 01.08.2016 у справі № 433/1410/16-ц скасовано, провадження у справі №433/1410/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Лотуре-Агро» про визнання права власності на комплекс нежитлових приміщень та споруд закрито.

Крім того, ліквідатором банкрута встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2017 вказаний вище майновий комплекс ОСОБА_5 було відчужено ОСОБА_3

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ліквідатора ТОВ «Лотуре-Агро» дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння ТОВ «Лотуре-Агро» не з його волі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з приписами статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом права власності, визначеного у статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (пункт 1 статті 321 вказаного Кодексу).

Позитивний аспект права власності означає можливість реалізації прав на річ (майно) без участі всіх інших осіб, а негативний - усунення всіх інших осіб від речі і захист її від всіх цих осіб.

За приписами статті 388 Цивільного кодексу України власник може витребувати майно від добросовісного набувача у разі коли: воно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник також має право витребувати майно від добросовісного набувача в усіх випадках, коли він набув його безвідплатно.

Таким чином статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

Зазначені позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати право власності (інше суб'єктивне право титульного володільця) позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (безтитульний статус його володіння).

На підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права на витребуване майно останній повинен надати суду відповідні докази.

Отже, можливість витребування майна за віндикаційним позовом залежить від того, є набувач майна добросовісним чи недобросовісним та від того, чи придбане майно набувачем відплатно чи безвідплатно.

Набувач майна визнається добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що особа, яка відчужила йому майно, не мала на це права.

У свою чергу, набувач, який, придбаваючи майно, знав або міг знати, що особа, яка здійснила відчуження майна, не мала на це права, визнається недобросовісним набувачем, наприклад, особа придбала майно у особи, яка не мала права його відчужувати. У недобросовісного набувача майно може бути витребувано у будь-якому разі.

Можливість витребування майна від добросовісного набувача залежить від того, чи набуто ним майно відплатно або безвідплатно.

Якщо майно було придбане за відплатним договором добросовісним набувачем, можливість його витребування залежить від того, яким саме чином майно вибуло з володіння позивача: за його волею чи поза неї.

Позивач має право витребувати майно у будь-якого набувача, в тому числі добросовісного, що відплатно придбав його, якщо майно: було загублене власником або іншою особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після безпосереднього незаконного вибуття від власника, це майно може бути витребувано від особи, яка є його володільцем, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України, оскільки у такому випадку чинне законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів (правочинів) договором(правочином), права відчужувати це майно. Зазначена норма передбачає необхідність встановлення обставин вибуття майна саме безпосередньо із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила відчуження цього майна відповідачу (відповідна правова позиція наведена в постановах Верховного суду України від 17.10.2011 у справі № 3-103 гс 11 та від 21.11.2012 у справі № 6-136цс12).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 22.11.2018, на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2014 № 456 ОСОБА_3 набула права власності на спірне майно, що не заперечувалося ні заявником, ні апелянтом.

Як стверджував апелянт у судовому засіданні апеляційної інстанції та зазначалося ліквідатором у відзиві до апеляційної скарги, спірне майно перейшло ОСОБА_3 від ОСОБА_5, а до ОСОБА_5 спірне майно перейшло від ТОВ «Лотуре-Агро» за договором купівлі-продажу від 08.01.2015.

Так, в матеріалах справи відсутні вказані вище договори купівлі-продажу, проте, про договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, згадується у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 22.11.2018.

З огляду на викладене, оскільки спірне майно передано новому власнику за договором купівлі-продажу, не можна стверджувати, що є доведеним фактом вибуття об'єкта права власності від особи, якій воно передано власником, поза волею цієї особи, що, як зазначено вище, є передумовою застосування п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

В матеріалах справи відсутні докази визнання будь-яких договорів недійсними або ж будь-яка інформація про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта змін стосовно статусу спірного майна.

Також, дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що спірне майно взагалі належало ТОВ «Лотуре-Агро», а тим більше, що воно вибуло з його володіння поза його волею.

З огляду на вищевикладене суд вважає що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, задовольнивши заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре -Агро" арбітражного керуючого Гусара І.О. про витребування майна з чужого незаконного володіння без належних доказів та правових підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню, як така, що прийнята з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, та прийняттям нового рішення, за яким слід відмовити у задоволенні заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" арбітражного керуючого Гусара І.О. про витребування майна з чужого незаконного володіння.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 52, 269, 270, 271, 275, 277, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 14.06.2017 у справі № 910/7266/14 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким:

"Відмовити у задоволенні заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро" арбітражного керуючого Гусара І.О. про витребування майна з чужого незаконного володіння".

4. Матеріали справи № 910/7266/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 28.01.2019.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

А.А. Верховець