СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р. Справа № 922/3890/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Кладька А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Харківводоканал (вх. №1529Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2018, ухваленого колегією суддів: головуючий суддя Байбак О.І., суддя Жигалкін І.П., суддя Присяжнюк О.О., повний текст рішення складено 30.05.2018 у справі №922/3890/16

за позовом Акціонерної компанії Харківобленерго, м.Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

до Комунального підприємства Харківводоканал, м.Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 міської ради, м. Харків

про стягнення 36 882 662,89 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (вх.№734 від 11.01.2018) просить суд стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" суму заборгованості за спожиту електричну енергію, без врахування спожитої енергії в якості втрат в ТМ і ЛЕП, в розмірі 49 369 182,27 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.05.2018 по справі №922/3890/16 позов задоволено. Стягнуто з КП "Харківводоканал" на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" 49369182,27 грн заборгованості за спожиту електричну енергію без врахування спожитої електричної енергії в якості втрат в ТМ і ЛЕП; 206700,00 грн судового збору.

Не погодившись з даним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до ОСОБА_2 апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.05.2018 по справі №922/3890/16 повністю, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, його було прийнято з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Існуюча невідповідність висновків, викладених у мотивувальній частині дійсним обставинам справи, призвела до прийняття господарським судом неправильного рішення по суті вимог.

Зокрема, апелянтом зазначено, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено доводи КП "Харківводоканал" щодо заперечень проти застосування до нього позивачем, при розрахунках за електроенергію, тарифу 2 класу. Також, на думку відповідача, судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст. 610, 613 ЦК України, п.п. 5, 10 додатку № 2 до договору № 4, які, на думку заявника, підлягають обовязковому застосуванню.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2018 для розгляду справи №922/3890/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Істоміної О.А., судді Ільїна О.В., судді Крестьянінова О.О.

Ухвалою ОСОБА_2 апеляційного господарського суду від 02.08.2018 у даній справі відкрито апеляційне провадження. Ухвалою ОСОБА_2 апеляційного господарського суду від 17.08.2018 апеляційну скаргу призначено до розгляду на 11.09.2018.

08.08.2018 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та висновку експерта, а саме: постанову ОСОБА_2 апеляційного господарського суду від 01.08.2018 у справі №922/4198/17 та висновок комісійного електротехнічного експертного дослідження №15302/17135 складеного на замовлення КП «Харківводоканал».

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018 у звязку з відпусткою судді Ільїна О.В. для розгляду справи №922/3890/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Крестьянінов О.О.

11.09.2018 протокольною ухвалою ОСОБА_2 апеляційного господарського суду в судовому засіданні було оголошено перерву до 02.10.2018.

02.10.2018 від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Верховним Судом (касаційної інстанції) справи №922/4198/17 за касаційною скаргою АТ «Харківобленерго» на рішення Господарського суду Харківської області від 16.05.2018 та постанову ОСОБА_2 апеляційного господарського суду від 01.08.2018.

02.10.2018 ухвалою ОСОБА_2 апеляційного господарського суду в судовому засіданні з розгляду справи №922/3890/16 оголошено перерву до 23.10.2018.

Відповідно до Указу Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" від 29.12.2017 №454/2017 постановлено ліквідувати ОСОБА_2 апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

У відповідності до частини 6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у газеті "Голос України" (№185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

На виконання розпорядження керівника апарату ОСОБА_2 апеляційного господарського суду від 03.10.2018 "Про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційних господарських судів" відділом документального забезпечення та контролю здійснено передачу судової справи №922/3890/16, що перебувала у провадженні ОСОБА_2 апеляційного господарського суду за відповідним актом до Східного апеляційного господарського суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2018 для здійснення розгляду справи №922/3890/16 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Фоміної В.О., судді Пуль О.А., судді Білоусової Я.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 справу №922/3890/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.11.2018.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 оголошено перерву до 06.12.2018, запропоновано АК Харківобленерго надати письмові обгрунтування заявленого клопотання про зупинення провадження у справі з урахуванням питань, що виникали в ході судового засідання, а також з урахуванням набрання законної сили постанови ОСОБА_2 апеляційного господарського суду від 01.08.2018 у справі №922/4198/17 та зупиненням виконання постанови ОСОБА_2 апеляційного господарського суду від 01.08.2018 та рішення Господарського суду Харківської області від 16.05.2018 у справі №922/4198/17, відповідачу запропоновано надати письмові заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

06.12.2018 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Верховного Суду у справі №922/741/16 від 20.11.2018 та врахування позиції Верховного Суду при вирішенні даної справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2018 у звязку з перебування у відрядженні судді Пуль О.А., для розгляду справи №922/3890/16 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.

В судовому засіданні 06.12.2018 представник позивача просила не розглядати клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній справі до розгляду Верховним Судом справи №922/4198/17, оскільки 28.11.2018 Верховним Судом прийнято постанову у справі №922/4198/17. Враховуючи, що обставини, які наведені заявником в обгрунтування підстав зупинення відпали, колегія суддів залишає клопотання позивача про зупинення провадження у справі без розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 оголошено перерву до 22.01.2019.

В судовому засіданні 22.01.2019 представники присутніх учасників справи підтримали свої позиції по справі, надали відповідні пояснення. Представник КП «Харківводоканал» просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2018 та відмовити у задоволенні позову. Представник АК «Харківобленерго» зазначила, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, просила суд оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені відповідно до вимог статті 268 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

07.05.2004 року між АК «Харківобленерго» (постачальник) та КП «Водоканал» (споживач), укладено договір про постачання електричної енергії №4, за умовами якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

За змістом п. 2.1.2 договору, позивач, як постачальник, зобовязався поставляти відповідачу, як споживачу, електроенергію, як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням умов розділів 6, 7 договору, відповідно до додатку № 1 Договірні величини постачання електричної енергії і потужності Споживачу та додатку № 2 Порядок розрахунків.

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до правил улаштування електроустановок (далі ПУЕ) та гарантованого рівні надійності електропостачання згідно фактичної категорії, визначеної додатком № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін;

- із дотриманням граничних показників якості електричної енергії на межі балансового розмежування, а саме: - відхилення напруги (тривалість часу відхилення від напруги понад нормальне припустиме визначається у відповідності до ГОСТ 13109-97): нормально припустиме значення для рівня напруги 0,22 кВ та вище - +/- 5%, гранично припустиме значення для рівня напруги 0,22 кВ та вище - +/-10%; - провал напруги (зниження рівня нижче гранично припустимого значення) не більше 30 секунд.

Відповідно до пункту 2.2.5 договору споживач зобовязаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно за умовами додатка № 2 "Порядок розрахунків".

Згідно з пунктом 1 додатку №2 "Порядок розрахунків" до договору розрахунковий період встановлено споживачу з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 4.5 додатку №2 "Порядок розрахунків" до договору споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. За наявності фінансової можливості та за погодженням з постачальником електричної енергії споживач може здійснювати попередню оплату вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії. У платіжному дорученні споживач чітко вказує в розділі призначення платежу:

- за який вид нарахувань проводиться оплата (види нарахувань вказані в п. 4.1. та п. 4.2);

- за який період здійснюється оплата;

- номер і дату укладеного договору про постачання електроенергії.

Згідно пункту 5 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 Акт про використану електричну енергію, який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

На підставі п. 9.11 договору, він був пролонгований також на 2016 рік.

Рішенням 12 сесії 6 скликання ОСОБА_2 міської ради від 23.12.2011 № 577/11 Комунальне підприємство каналізаційного господарства Харківкомуночиствод було перейменовано на Комунальне підприємство Харківводоканал (відповідач у даній справі), яке є повним правонаступником прав та обов'язків Підприємства, в т.ч. й по Договору про постачання електричної енергії № 4 від 07.05.2004.

Підставою звернення позивача з даним позовом є невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором щодо оплати за отриману електричну енергії за період з лютого 2016 по жовтень 2016 року.

Заперечуючи проти позовних вимог, КП «Харківводоканал» зазначив, що надані позивачем в обґрунтування наявності заборгованості в відповідному розмірі розрахункові таблиці, звіти не є первинними документами в розумінні ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами наявності заявленої суми заборгованості.

До того ж, відповідач вказує, що з урахуванням положень п. 3.1. Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ України від 13.08.1998 № 1052 підприємство відповідача відноситься до споживачів 1 класу напруги, що, на думку останнього є підставою для перерахунку заборгованості, який необхідно відобразити у відповідному рахунку на сплату. Позивач, не здійснивши відповідний перерахунок заборгованості з застосування до відповідача тарифу за 1 класом напруги допустив прострочення кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а відповідач, як наслідок, не має зобовязань з оплати вартості спожитої електричної енергії за період з лютого по жовтень 2016 року до моменту вчинення позивачем дій з перерахунку вартості спожитої електроенергії.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням підтвердження матеріалами справи отримання відповідачем поставленої електричної енергії та підписаних особами сторонами актів про використану електричну енергію у звітному періоді, а також звітів відповідача про використану електричну енергію, відомості в яких щодо кількості обсягів електричної енергії співпадають. При цьому, суд першої інстанції відхилив, як безпідставні доводи відповідача щодо застосування до нього тарифів, як до споживача 1 класу напруги, оскільки станом на момент укладання між сторонами договору № 4, тобто 07.05.2004, постанова НКРЕКП № 1110 від 30.06.2011 ще не була прийнята, а тому відповідно, не могла бути застосована, до того ж відповідні зміни до договору № 4 від 07.05.2004 не внесені.

Що ж до застосування умов договору викладених в пункту 3.1.2 договору щодо зобовязання сторін керуватися нормами чинного законодавства, які прийняті впродовж дії договору та змінюють його умови, про що наводив відповідач, суд першої інстанції, з посиланням на ст. 652, 653, 654 ЦК України, такі доводи відповідача вважав неправомірними.

Розглянувши вказане рішення на предмет правильного застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з положень частин 1, 3 статті 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов пункту 3.1.2 договору від 07.05.2004, в разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього договору .сторони зобовязуються до внесення до договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів.

Як зазначалось, згідно умов п. 2 договору від 07.05.2004, постачальник зобовязався постачати споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок підприємства. А під час виконання його умов, а також вирішення питань, що не обумовлені договором, сторони зобовязались керуватися чинним законодавством України.

Пунктом 3 Додатку №2 «Порядок розрахунків», розрахунки за електричну енергію, ПДВ на електричну енергію, потужність та інші платежі здійснюються виключно коштами за тарифами, діючими на початок розрахункового періоду, відповідно до тарифних груп кожної точки обліку та класу напруги.

Відповідно до частини 6 статті 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі (цін) тарифів, встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 3 Закону України «Про ОСОБА_1 комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», державний регулятор здійснює формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що у 2011 році внесено зміни до постанови НКРЕ «Про затвердження Порядку визначення класів споживачів» від 13.08.1998 №1052, якими доповнено п.п.3.1 пунктом 4 Порядку такого змісту:

- до 1 класу відносяться споживачі, які є промисловими підприємствами, що збільшити обсяг річного споживання більш ніж у тричі порівняно з 2008 роком або ввели нові потужності після 2008 року та місячне споживання яких складає понад 20 млн кВт/год на технологічні потреби виробництва, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу.

Як зазначалось, сторони в п.3.1.2 Договору № 4 передбачили, що в разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього Договору, сторони зобов'язуються до внесення до Договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів. В подальшому, Постановою НКРЕ №1110 від 30.06.2011, були внесені зміни до Порядку визначення класів споживачів електричної енергії та розширено перелік випадків віднесення суб'єкта до споживачів 1 класу.

Відповідач зазначає, що він є споживачем 1 класу та посилається на висновок експерта №2021, проведеної у справі №922/4198/17, та якою встановлено, що КП «Харківводоканал» (до перейменування комунальне підприємство каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод») з 31.12.2011 ввело нові виробничі потужності, які наразі використовуються та споживають електричну енергію для виробничих потреб, а саме - для надання послуг з централізованого водопостачання централізованого водовідведення. У порівнянні з обсягом річного споживання електричної енергії за 2008 рік у кількості 65 313 209 кВт*год, у продовж періоду 2014-2017 років комунальне підприємство «Харківводоканал» щорічно споживало обсяги електричної енергії більш ніж у тричі у порівнянні з 2008 роком.

Досліджуючи питання відповідності відповідача критеріям споживачів 1 класу, колегія суддів зазначає, що постановою ОСОБА_2 апеляційного господарського суду від 01.08.2018 у справі № 922/4198/17 (залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.11.2018) АК «Харкіобленерго» зобов'язано здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії КП «Харківводоканал» у заявлений у справі №922/4198/17 період: з листопада 2014 року по жовтень 2017 року відповідно до Договору, шляхом застосування тарифів для 1 (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в рахунках за листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2017 року.

При розгляді справи №922/4198/17 апеляційний господарський суд встановив обставини відповідності КП «Харківовдоканал» критеріям споживача 1 класу напруги та зазначив, що у період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року відповідачем було неправомірно застосовано до КП "Харківводоканал" тариф за 2 класом напруги споживача за всіма об'єктами Підприємства, що потягло за собою необґрунтоване збільшення вартості електричної енергії спожитої за Договором № 4 в пред'явлених до сплати Рахунках.

При цьому апеляційним господарським судом у справі №922/4198/17 було відхилено доводи АК «Харківобленерго» про встановлення класу напруги згідно додатку № 3.1 до Договору за кожною точкою приєднання окремо, оскільки відповідно до пункту 3.1.2 Договору ще до внесення відповідних змін до Договору, АК «Харківобленерго» зобов'язана застосувати положення постанови НКРЕ від 30.06.2011 № 1110, які змінили умови договірних правовідносин.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість (преюдиційність) судових рішень для інших судів встановлена законом.

Так, згідно з частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеною нормою встановлено, що факти, які містяться у прийнятих раніше судових рішеннях мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Таким чином, в силу приписів статті 75 ГПК України не потребує доказування під час розгляду цієї справи настання зобов'язання АК «Харківобленерго» щодо проведення перерахунку вартості електричної енергії за період, який входить до предмета вимог даної справи за тарифами для споживачів 1 класу, адже таке зобов'язання встановлене чинним рішенням суду.

Також до такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №922/741/16. Зокрема, Верховний Суд залишив без змін постанову ОСОБА_2 апеляційного господарського суду у цій справі, якою скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2018 за позовом АК «Харківобленерго» до КП «Харківводоканал» про стягнення заборгованості з квітня 2015 по січень 2016. При розгляді справи №922/741/16 апеляційний господарський суд застосував до спірних правовідносин положення статті 75 ГПК України, та встановив преюдиційними обставини, які встановлені судом апеляційної інстанції у справі №922/4198/17 щодо віднесення відповідача до споживачів 1 класу напруги. Відповідно, Верховний Суд визначив правомірними такі висновки суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів враховує, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення у даній справі (21.05.2018), постанови ОСОБА_2 апеляційного господарського суду у справі №922/4198/17 від 01.08.2018, ще не існувало. Але, виходячи з приписів статті 75 ГПК України, та висновків Верховного Суду зроблених при розгляді справи №922/741/16, колегія суддів зазначає про обовязковість застосування преюдиціальних фактів при вирішенні даного спору.

Отже, факт відповідності Підприємства критеріям споживачів 1 класу підтверджений належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

При розгляді апеляційної скарги судами встановлено, що вищенаведена постанова суду від 01.08.2018 АК «Харківобленерго» виконана не була, перерахунок з пред'явленням до сплати рахунків за спірний період не проведено, що було підтверджено поясненнями сторін в судовому засіданні.

Таким чином, пред'явлені до сплати рахунки на оплату вартості електричної енергії за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2016 року, на які посилається АК «Харківобленерго», як на підставу виникнення зобов'язання з їх оплати, є незаконними та такими, що не можуть встановлювати настання обов'язку відповідача щодо остаточного розрахунку за спожиту електричну енергію відповідно до пункту 5 додатку № 2 до Договору.

Зазначене є підставою для застосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 613 ЦК України, згідно з якою кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Під бездіяльністю кредитора у спірних правовідносинах судом визнається неприведення позивачем своїх рахунків на оплату спожитої енергії у відповідність з належним класом споживання, що є обов'язковим в силу умов пункту 3.1.2 Договору від 07.05.2004.

Так, відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.210 ГПК суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Доречним в контексті викладеного є посилання на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", де було констатовано, що одним із завдань вмотивованого рішення суду є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. До того ж, хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland),№ 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Таким чином, незважаючи на те, що визначення класу споживання було предметом дослідження у іншому спорі (№922/4198/17), процесуальне законодавство не звільняє суд у даному спорі від обовязку надати мотивоване обґрунтування причин, з яких відхилені заперечення відповідача. Однак мотивованого обґрунтування причин, з яких судом були відхмлені заперечення відповідача щодо визначення класу споживання, рішення місцевого господарського суду не містить.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження посилання апелянта на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне зясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому наявні підстави для його скасування та прийняття нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ст. 275, ч.1 п. 1, 4 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2018 у справі № 922/3890/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.01.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.В. Шевель