ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Справа № 903/583/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників:

позивача - адвокат Олійник О.В.

відповідача - адвокат Шишута Ю.В.

третя особа - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни на рішення Господарського суду Волинської області від 19.11.2018р. (ухвалене у м. Луцьку, об 12:13 год., повний текст складений 26.11.2018р.)

у справі №903/583/18 (суддя Костюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ-Захід-Логістик"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Волиньхолдінг"

про стягнення 32772,95 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни на рішення Господарського суду Волинської області від 19.11.2018р. у справі №903/583/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Гупало Людмили Василівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТ-Захід-Логістик" 32 772,95 грн. збитків, а також 1762,00 грн. витрат по судовому збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не доведено обставини справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що факт заподіяння збитків не доведений належними та допустимими доказами, в матеріалах справи відсутні будь-які первинні та інші документи (висновки експертів, довідки ТПП, тощо), які б описували кількісні та якісні характеристики ушкоджень товару, а також механізм чи причинно-наслідковий зв'язок утворення таких ушкоджень. Посилання суду першої інстанції на локальні нормативні акти третьої особи "Вимоги ринку" є неправомірними.

У запереченнях на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСТ-Захід-Логістик" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечила, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа у справі була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак наданим процесуальним правом не скористалася та в судове засідання не з'явилася, своїх повноважних представників не направила, про причин своєї неявки суд не повідомила.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників скаржника та позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.02.2016р. між ТзОВ "ІСТ-Захід-Логістик" (експедитор) та Фізичною особою-підприємцем Гупало Людмилою Василівною (перевізник) було укладено договір № 86 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні /а.с.12-15/.

Згідно із п. 1.2 договору перевізник зобов'язується доставити довірений йому вантаж в пункт призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а Експедитор зобов'язується оплатити вартість послуг перевізника.

Пунтком 2.3 договору передбачено, що заявка є безумовним та невід'ємним додатком до цього договору, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування вантажовідправника, вантажоотримувача, перевізника, експедитора та їх уповноважених осіб, вид та найменування вантажу, розмір плати за надані транспортні послуги, пункти відправлення та доставки вантажу, тип та об'єм автофургона (причіпа, напівпричіпа), терміни подачі транспорту на завантаження, терміни доставки вантажу, окремі вказівки експедитора, додаткові чи особливі умови перевезення, державні номери транспортних засобів (тягача, автофургона, причіпа, напівпричіпа).

Відповідно до п. 3.1.3 перевізник зобов'язується забезпечити обов'язкову присутність водія при завантаженні/розвантаженні транспортного засобу, контроль за розміщенням і кріпленням вантажу на вантажній платформі автомобіля з метою уникнення пошкодження вантажу і рухомого складу під час транспортування.

Згідно заявки на перевезення вантажу № 407-08/17Л від 15.08.2017р. перевізник зобов'язався доставити 3-й особі - ТзОВ "Волиньхолдінг" томатну пасту 20 тонн, 86 м.куб. від вантажовідправника ФГ "Інтегровані Агросистеми", Херсонська область, Голопристанський район, м.Гола Пристань, Московська,25автомобілем НОМЕР_1, НОМЕР_2, водій ОСОБА_5 /а.с.18/.

Згідно ТТН № ИА-00001730 від 17.08.2017р. водій/експедитор ОСОБА_5 прийняв до перевезення вантаж - томатну пасту в кількості 19,274 тонн по видатковій накладній №НА-00001849 від 17.08.2017р.

Як зазначено в листі контролю погрузки вантажовідправника водій ОСОБА_5 знаходився при загрузці автомобіля продукцією, претензій до якості загрузки готової продукції не було, схема загрузки запропонована особисто водієм, вантаж закріплено надійно, про що свідчить підпис водія /а.с.29/, вантажовідпраником проведено фотофіксацію завантаженого в автомобіль товару /а.с.106-108/.

Згідно з п.п. 3.1.8 п. 3.1 договору №86 від 26.02.2016р. перевізник зобов'язався забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття для перевезення і до моменту видачі його в пункті призначення вантажоотримувачу, зазначеному в товарно-транспортній накладній (CMR). Видача вантажу здійснюється уповноваженій особі вантажоотримувача за умови надання документу, що посвідчує його особу.

Пунктом 3.1.9 передбачено, що перевізник у випадку виявлення при розвантаженні розбіжностей щодо кількості/якості/комплектності вантажу брати участь у складанні відповідного акту та підписати його. При необхідності акт складається за участю представника торгово-промислової палати, страхової компанії, незалежного експерта, тощо.

19.08.2017р. при доставці та розвантаженні вантажу вантажоотримувачем - ТзОВ "Волиньхолдінг" виявлено пошкодження тари (бочок), а саме №134, 137, 143, 140, 21, 27, 25, 23, 16, 18, 976, 30, про що складено акт про приймання товару №66 від 19.08.2017р., який підписаний водієм /а.с.21-22/.

Із відзиву ТзОВ "Волиньхолдінг" на позовну заяву вбачається, що при отримані вантажу з лівої та правої сторін причіпа діжки з томатною пастою були перекинуті, виявлено обірвані стрейч-плівки на них; в акті приймання №66 комісією з приймання зроблено висновок, що пошкодження вантажу мало місце внаслідок невірного завантаження та поганого стрейчування вантажу, тому третя особа звернулася з претензіями до позивача, як перевізника, та вантажовідправника - ФГ "Інтегровані агросистеми" про відшкодування збитків; вантажовідправник відмовився відшкодовувати збитки, що підтверджено відповіддю на претензію №ИА/Ис-398 від 25.08.2017р. та надав документи: фотофіксацію з місця завантаження, кріплення та розміщення ватажу, а також лист контролю завантаження від 17.08.2017р. підписаний водієм ОСОБА_5, з яких вбачається, що водій особисто брав участь при завантаженні автомобіля, претензій до завантаження не мав, схема завантаження запропонована ним особисто, вантаж закріплено надійно; вищенаведене дає підстави дійти висновку про пошкодження вантажу під час перевезення, тобто з вини перевізника.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з договору.

Згідно із частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж: до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 307 Господарський кодекс України; далі - ГК України). Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (частина 1 статті 314 ГК України).

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

В силу ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно ст. 133 Статуту автомобільного транспорту, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення до моменту його видачі вантажоодержувачу, що узгоджується з п.п.3.1.8 п.3 договору №86.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержанні нею доходу, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦK України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків та їх розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як зазначалося вище, 19.08.2017р. при доставці та розвантаженні вантажу вантажоотримувачем - ТзОВ "Волиньхолдінг" виявлено пошкодження тари (бочок). Вказаний факт не заперечуються відповідачем.

В результаті такого пошкодження ТзОВ "Волиньхолдінг" зазнало збитків в сумі 65545,90 грн. Позивач звернувся із позовною вимогою про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 32 772,95 грн в порядку регресу (така сума збитків сплачена позивачем за погодженням із ТзОВ "Волиньхолдінг").

Колегія суддів зазначає, що сума збитків заявленої підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, вимогою третьої особи від 09.09.2017р. №665/01-12 про відшкодування збитків та розрахунком суми збитків /а.с. 20, 35/, відповіддю позивача на претензію третьої особи, в якій визначено збитки на суму 32772,95 грн. /а.с. 36/, факт відшкодування збитків в даній сумі - платіжним дорученням №433 від 27.12.2017р. /а.с.37/, рахунком №324 від 11.12.2017р. /а.с. 34/.

Доводи відповідача в частині того, що позивач не довів факту псування томатної пасти та неможливості її подальшого використання, спростовуються доказами, які подано позивачем та третьою особою.

Зокрема, факт утилізації томатної пасти в кількості 1445,00 гк на суму 32269,25 грн. підтверджено актом №2 від 12.01.2018р., ТТН № 1-2 від 12.01.2018 року /а.с. 25-26, 28/, фотокопіями знищення пасти, факт утилізації томатної пасти в кількості 1452 кг на суму 32269,25 грн. - актом № 16RP від 06.03.2018 року, накладною №800000047 від 22.02.2018р., рахунком № 4 від 10.01.2018р., ТТН від 23.02.2018р.

Вищезазначені докази спростовують твердження відповідача щодо можливості використання томатної пасти в пошкодженій тарі (діжках).

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків та їх розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини.

Крім того, колегія суддів вважає правомірними посилання третьої особи в підтвердження своїх дій щодо утилізації томатної пасти на такі норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" оператори ринку відповідають за виконання вимог законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів у межах діяльності, яку вони здійснюють.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 20 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" оператори ринку зобов'язані забезпечувати дотримання вимог Закону, щодо гігієнічних вимог до харчових продуктів на всіх стадіях їх виробництва та обігу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 20 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" розробляти, вводити в дію та застосовувати постійно діючі процедури, що засновані на принципах системи аналізу небезпечних факторів та контролю у критичних точках, а також забезпечувати належну підготовку з питань застосування постійно діючих процедур, що базуються на принципах системи аналізу небезпечних факторів та контролю у критичних точках, осіб, які є відповідальними за ці процедури, під час виробництва та обігу харчових продуктів.

Відповідно до зазначеного Закону, третьою особою розроблено "Вимоги ринку", які стосуються обробки, реалізації та використання продукції "Томатна паста". Зазначені вимоги сертифіковані міжнародними стандартами компанії Nestle, до групи якої входить ПрАТ "Волиньхолдінг" - "продукт повинен поставлятися в герметичній полімерній упаковці, яка поміщена у щільно закриту металеву бочку або пластиковий піддон". Полімерна тара повинна відповідати вимогам щодо пакування харчових продуктів". При доставці вантажу вантажоодержувачу було виявлено, що кришки на діжках були відсутні, внаслідок падіння останніх з піддонів, дану продукцію неможливо використовувати у виробництві.

Відповідно до ст. 5 р. II Закону України "Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції" - "Неякісна та небезпечна продукція підлягає обов'язковому вилученню з обігу. Вилучення неякісної та небезпечної продукції з обігу здійснюється власником цієї продукції за його рішенням...".

Відповідно до ст. 6 р. II Закону України "Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції" - "Власник продукції зобов'язаний вилучити з обігу неякісну та небезпечну продукцію, привести, при можливості, у відповідність з вимогами відповідних нормативно-правових актів і нормативних документів або забезпечити переробку, утилізацію чи знищення такої продукції".

На підставі викладеного, позов про відшкодування коштів в сумі 32 269,25 грн., які виплачені третій особі в порядку зворотньої вимоги (регресу) правомірним, підтвердженим належними доказами, підлягає задоволенню.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни на рішення Господарського суду Волинської області від 19.11.2018р. у справі №903/583/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 19.11.2018р. у справі №903/583/18 залишити без змін.

3. Справу №903/583/18 повернути господарському суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "01" лютого 2019 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.