ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"04" лютого 2019 р.

м. Одеса

№ 916/203/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши позовні матеріали вх. № 216/19,

за позовом:                     заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, Великодолинської сільської ради Біляївського району Одеської області

до відповідача:          товариства з обмеженою відповідальністю „Дальник-Фіш”

про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та скасування запису про право власності

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, Великодолинської сільської ради Біляївського району Одеської області до товариства з обмеженою відповідальністю „Дальник-Фіш” про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, на підставі якого за відповідачем зареєстровано право власності на нежитлові будівлі, загальною площею 1701,1 кв. м., що знаходяться за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Великий Дальник, вул. Шевченко, буд. 242; про скасування запису про державну реєстрацію за відповідачем права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом проведення державної реєстрації права власності за товариством з обмеженою відповідальністю „Дальник-Фіш” із порушенням вимог Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р.

За переконанням прокурора, порушення інтересів держави в даному випадку полягає у невиконанні Міністерством юстиції України покладених на нього повноважень у сфері контролю за здійсненням державної реєстрації. Окрім того, порушення інтересів держави в особі Великодолинської сільської ради Біляївського району Одеської області прокурор обґрунтовує порушенням вимог земельного законодавства, у зв’язку з проведенням державної реєстрації на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, що належить до земель комунальної власності.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі за позовом прокурора, поданим в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, Великодолинської сільської ради Біляївського району Одеської області, господарський суд виходить з наступного.

Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Положеннями ст. 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Згідно з п. п. 1, 2 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) положення абзацу четвертого частини першої статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру” від 14.10.2014р. №1697-VII (з наступними змінами та доповненнями) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. ст. 23 Закону України „Про прокуратуру” наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Верховним Судом в ухвалі від 19.07.2018р. по справі № 822/1169/17 при застосуванні приписів частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" було зауважено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд вказав, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Як зазначалось вище по тексту ухвали, приписами чинного законодавства на прокурора покладено обов’язок довести суду наявність підстав для представництва інтересів держави в суді, наприклад, у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Господарський суд зауважує, що підставою для звернення до суду є порушення або загроза порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку, що у приватноправових відносин суб’єкт звертається до суду з метою захисту порушених майнових або немайнових прав. Натомість, невжиття заходів щодо захисту наданого законом права може мати наслідком порушення інтересів держави, а, отже, в такому випадку, прокурор може звернутись до суду в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Господарський суд зазначає, що реалізація органом державної влади наданих законом повноважень, під якими слід розуміти сукупність визначених законом прав та обов’язків з метою виконання певних функцій та завдань держави, як у спосіб передбачений законом, так і з порушенням приписів чинного законодавства, не завжди має наслідком порушення майнових або немайнових прав такого суб’єкта. Господарський суд зауважує, що наділення органу держави певними функціями не має наслідком автоматичного виникнення у такого органу особистого інтересу до спірних правовідносин, наприклад, реалізація або не реалізація власних повноважень у сфері державної реєстрації не має наслідком виникнення у певного державного органу приватноправового інтересу до державної реєстрації речових прав на конкретно визначене нерухоме майно.

З огляду на викладене вище, господарський суд доходить висновку, що прокурор, звертаючись до господарського суду в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, зобов’язаний навести суду, в першу чергу, наявність у такого органу майнового інтересу щодо предмета спору, невжиття заходів щодо захисту якого завдало порушення інтересам держави, оскільки відсутність майнового права виключає можливість не здіснення або неналежного здійснення його захисту.

Господарський суд зауважує, що зі змісту поданого до суду позову не вбачається за можливе дослідити питання не здійснення Міністерством юстиції України захисту прав держави, оскільки прокурором не доводиться наявність будь-якого майнового права цього органу щодо конкретного нежитлового приміщення правомірність реєстрації права власності на яке є предметом спору за заявленими вимогами.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Міністерства юстиції України, у зв’язку з ненаданням прокурором доказів щодо наявності у вказаного органу державної виконавчої влади майнового інтересу щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем. В такому випадку невиконання органом покладених на його повноважень не є безумовною підставою для звернення прокурора до суду в інтересах такого органу.

Крім того, заступником прокурора Одеської області взагалі не надано господарському суду жодного доказу на підтвердження порушення прав як держави, так і територіальної громади Великодолинської сільської ради Біляївського району Одеської області в результаті проведення державної реєстрації права власності за відповідачем, а також невжиття з боку даного позивача заходів щодо захисту інтересів держави. З наданих прокурором документів взагалі не вбачається, що останнім вживалися заходи щодо отримання інформації, яка на законних підставах належить сільській раді, з метою встановлення підстав для представництва. Відсутність вказаних документів виключає можливість дослідження судом питання правомірності пред’явлення позову в інтересах Великодолинської сільської ради Біляївського району Одеської області.

За таких обставин, господарський суд критично оцінює доводи прокурора про відсутність прийнятих сільською радою будь-яких рішень про передачу у власність або користування відповідача земельної ділянки, на якій знаходяться нежитлові будівлі товариства з обмеженою відповідальністю „Дальник-Фіш”.

Приписами п. 4 ч. 5, ч. 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо: відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі господарський суд дійшов висновку про подання прокурором позову із порушенням ст. 23 Закону України „Про прокуратуру” в частині надання доказів на підтвердження наявності підстав для представництва інтересів держави за заявленими позовними вимогами в особі Міністерства юстиції України та Великодолинської сільської ради Біляївського району Одеської області, господарський суд дійшов висновку про необхідність застосування до даної позовної заяви приписів п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, що має наслідком повернення позовної заяви заступнику прокурора Одеської області.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 174, 234 234 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.          Позовну заяву (вх. №216/19 від 29.01.2019р.) повернути заступнику прокурора Одеської області.

Позовні матеріали повернути прокурору на 80 аркушах.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України. Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання відповідно до ст. 256 ГПК України.

Суддя С.П. Желєзна