ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Справа№ 910/3559/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Магалова Д.Г. - за ордером № 032964 від 24.01.2019 р.;

від третіх осіб: не з'явились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги селянського (фермерського) господарства «Дєдов»

на рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2018 р. (повний текст складено 23.05.2018 р.)

у справі № 910/3559/18 (суддя - Бойко Р.В.)

за позовом селянського (фермерського) господарства «Дєдов»

до державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача:

1) ОСОБА_3

2) Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби

про стягнення 20 664,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року селянське (фермерське) господарство «Дєдов» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України « Інформ-Ресурси » про стягнення 20 664,00 грн. як таких, що безпідставно отримані відповідачем.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.05.2018 р. у справі № 910/3559/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що у державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" наявні правові підстави набуття спірної суми коштів, оскільки плата за транспортування та зберігання транспортного засобу на майданчику чи стоянці, справляння якої випливає з п. 13 Порядку повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, компенсується за рахунок коштів виконавчого провадження з подальшим віднесенням їх до витрат на проведення виконавчих дій згідно з п. 4.8 Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ та органів виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів ( посадових осіб), затвердженої наказом МВС України, міністерства юстиції України № 607/56/5 від 25.06.2002 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач - селянське (фермерське) господарство «Дєдов» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2018 р. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував на те, що будь-яких договорів з боржником не укладалось та боржник не надавав своєї згоди на оплату позивачем за нього грошових коштів відповідачу, а отже перерахування грошових коштів здійснено не на виконання обов'язку боржника - ОСОБА_3 з оплати витрат пов'язаних з транспортуванням та зберіганням вантажного автомобіля Hyundai HD65. За твердженням скаржника, він є переможцем електронних торгів та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен стягувати з боржника ніяких витрат за зберігання майна, як і вчиняти будь-яких інших дій чи нести додаткові витрати за придбанням майна на електронних торгах.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 р., у складі колегії суддів: Отрюх Б.В. (головуючий), Тищенко А.І., Скрипка І.М., відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду на 06.09.2018 р.

19.07.2018 р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 р., у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці, змінено та сформовано колегію суддів у складі: Отрюх Б.В. (головуючий), Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2018 р. призначено справу до розгляду на 16.10.2018 р. у визначеному складі суддів.

02.10.2018 р. у зв'язку з ліквідацією Київського апеляційного господарського суду справу № 910/3559/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., прийнято до розгляду апеляційну скаргу та призначено розгляд справи на 24.01.2019 р.

В судовому засіданні 24.01.2019 р. представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники позивача та третіх осіб не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином,поважних причин неявки суду не повідомили.(а.с. 151, 157)

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка зазначених сторін не визнана судом обов'язковою, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача та третіх осіб.

Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в рамках примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 55039889 про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного банку "Укрсоцбанк" у загальному розмірі 439 633,17 грн. було проведено електронні торги з реалізації арештованого рухомого майна, яке належало на праві власності боржнику, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 МВ ДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 21.04.2007 р., а саме: вантажний автомобіль Hyundai HD65, 2007 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1, шасі № НОМЕР_3 (далі - вантажний автомобіль Hyundai HD65).

02.11.2017 р. на електронних торгах, організованих державним підприємством "Сетам", вантажний автомобіль Hyundai HD65 (лот № 243745) придбаний селянським (фермерським) господарством "Дєдов", що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 294851 від 02.11.2017 р. (а.с. 17-18 том 1).

На підставі вказаного протоколу головним державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Юзефовичем Е.Е. складено акт № 55039889 державного виконавця про проведені електронні торги від 14.11.2017 р. (23-24 том 1).

Постановою державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 23.11.2017 р. у виконавчому провадженні № 54258832 знято арешт та припинено розшук з вантажного автомобіля Hyundai HD65, який накладений Сторожинецьким ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області за вих. 7249 від 15.10.2014 р. за ЄДРВП № 45060933 (а.с. 20-21 том 1).

За твердженнями позивача, його представники з метою отримання транспортного засобу 29.11.2017 р. прибули на спеціальний майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" за адресою: м. Чернівці, вул. Заводська, буд. 22, на якому перебував на зберіганні вантажний автомобіль Hyundai HD65. Однак, відповідачем відмовлено у видачі вантажного автомобіля з підстав наявної заборгованості з оплати витрат транспортування і зберігання вантажного автомобіля Hyundai HD65 у розмірі 20 664,00 грн.

Позивач, приймаючи міри для отримання транспортного засобу, 29.11.2017 р. сплатив на користь державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ - Ресурси" в особі Чернівецької філії кошти у розмірі 20 664,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3363 (а.с. 16 том 1).

19.01.2018 р. позивач звернувся з листом № 18 (а.с. 25-30 том 1) до Державного підприємства Міністерства Внутрішніх справ України « Інформ - ресурси» в якому вказував, що у разі зберігання транспортного засобу (далі - ТЗ) на спеціальному майданчику ДП МВС України «Інформ-Ресурси» (його філій), у зв'язку з виконанням постанови державного виконавця про оголошення ТЗ в розшук, його вилучення здійснюється за вимогою державного виконавця, з обов'язковим складанням кошторису витрат за тимчасове зберігання та підписанням акту прийому-передачі ТЗ. Витрати за зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці повинні компенсуватись органом державної виконавчої служби відразу після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження. Вважаючи, що перераховані ним грошові кошти у розмірі 20 664,00 грн. набуті відповідачем без достатніх правових підстав, вимагав протягом трьох банківських днів повернути кошти на розрахунковий рахунок господарства.

У відповідь листом № 66 від 31.01.2018 р. (а.с. 31-32 том 1) відповідач вказав на те, що відсутні підстави для повернення сплачених грошових коштів за зберігання вантажного автомобіля Hyundai HD65.

Оскільки відповідач в добровільному порядку кошти не повернув , позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів у сумі 20 664,00 грн. за зберігання вантажного автомобіля Hyundai HD65, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, як такі, що безпідставно утримуються відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову судом першої інстанції встановлено наявність правових підстав у відповідача на набуття грошових коштів у розмірі 20 664,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 24.09.2016 р. у справі № 6-122цс14).

Приписами частин 1,2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 3, 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Процедура тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення, в тому числі у випадку тимчасового затримання транспортного засобу у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України "Про виконавче провадження", визначена Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1102 від 17.12.2008 р. (далі - Порядок).

За умовами пункту 12 Порядку повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення. Вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі вимоги.

Пунктом 13 цього Порядку передбачено, що за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі. Витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці компенсуються органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС та Мін'юсту.

Разом з цим, нормами пункту 4.8 Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб) (чинним станом на дату виникнення спірних правовідносин), затвердженої наказом МВС України, Міністерства юстиції України № 607/56/5 від 25.06.2002 р., визначено, що за час зберігання транспортного засобу боржника на спеціальних майданчиках чи стоянках посадова особа Державтоінспекції складає кошторис витрат і подає його до органу державної виконавчої служби, який ініціював затримання транспортного засобу. Орган державної виконавчої служби компенсує Державтоінспекції витрати на зберігання транспортного засобу боржника за рахунок коштів виконавчого провадження з подальшим віднесенням їх до витрат на проведення виконавчих дій.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що Порядком передбачено дві підстави повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, саме: 1) за письмовим зверненням водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення; 2) за вимогою державного виконавця.

При цьому, плата за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці відповідно до пункту 13 Порядку, компенсується за рахунок коштів виконавчого провадження з подальшим віднесенням до витрат на проведення виконавчих дій згідно з пунктом 4.8 Інструкції.

З матеріалів справи вбачається, що тимчасове затримання вантажного автомобіля Hyundai HD65 і його подальше передання новому власнику (позивачу) здійснено за вимогами державного виконавця, оформленими постановами від 15.10.2014 р. у виконавчому провадженні № 45060933 про розшук майна боржника і від 23.11.2017 р. у виконавчому провадженні № 54258832 про зняття арешту та припинення розшуку майна, а отже витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці повинні були компенсуватись шляхом складання посадовою особою Державтоінспекції кошторису витрат і подання його до органу державної виконавчої служби та оплатою органом державної виконавчої служби Державтоінспекції витрат на зберігання транспортного засобу боржника за рахунок коштів виконавчого провадження з подальшим віднесенням їх до витрат на проведення виконавчих дій.

Таким чином, актами цивільного законодавства (Порядком, Інструкцією) передбачено зобов'язання ОСОБА_3 (боржника) вчинити на користь державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" (кредитора) дії зі сплати грошових коштів у розмірі 20 664,00 грн. за з транспортуванням та зберігання вантажного автомобіля Hyundai HD65, які в свою чергу підлягають стягненню в рамках виконавчого провадження, а державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" мало право вимагати від ОСОБА_3 виконання такого обов'язку.

Приписами пункту 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Статтею 513 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок заміни кредитора у зобов'язанні встановлено статтею 516 Цивільного кодексу України, згідно з якою заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Права боржника чітко окреслені нормами закону. Так, в силу частини 2 статті 517 Цивільного кодексу України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, а відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 518 Цивільного кодексу України - має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Враховуючи наведені положення законодавчих норм, посилання апелянта щодо необхідності згоди боржника на виконання його зобов'язання з оплати новим кредитором та укладення договору для здійснення заміни кредитора у зобов'язанні, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище та не зачіпає його інтересів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у справі Селянське (фермерське) господарство «Дєдов» виконало обов'язок ОСОБА_3 перед ДП МВС України «Інформ -Ресурсі» з оплати витрат пов'язаних з транспортуванням та зберіганням вантажного автомобіля Hyundai HD65, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 добровільному порядку.

Виконання обов'язку боржника перед державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" (кредитор) з оплати витрат пов'язаних з транспортуванням та зберіганням вантажного автомобіля Hyundai HD65, третьою особою - селянським (фермерським) господарством "Дєдов" передбачає, що до позивача (нового кредитора) перейшло право відповідача (первісного кредитора у зобов'язанні) в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто, позивач має право на компенсування витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням вантажного автомобіля Hyundai HD65.

Таким чином, між сторонами фактично існували взаємні зобов'язання, що полягали у зберіганні вантажного автомобіля Hyundai HD65 та їх оплаті, тому сплачені позивачем на користь відповідача грошові кошти у розмірі 20 664,00 грн. останній отримав як оплату за зберігання, а отже такі кошти набуто за наявності правових підстав, а тому вони не можуть бути стягнуті відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуте майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 15.05.2018 р. у справі № 910/3559/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства «Дєдов» на рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2018 р. у справі № 910/3559/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 15.05.2018 р. у справі № 910/3559/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали справи № 910/3559/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.01.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко