ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/433/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді С.В. Таран,

Суддів: М.А. Мишкіної, Л.В. Поліщук,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря Машпроект

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2018, прийняте суддею Смородіновою О.Г., м. Миколаїв, повний текст складено 26.10.2018,

у справі №915/433/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРАД-ДНІПРО

до відповідача: Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря Машпроект

про стягнення 24139,24 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2018 у справі №915/433/18 (суддя Смородінова О.Г.) позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря Машпроект (далі- ДП Зоря-Машпроект) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРАД-ДНІПРО (далі- ТОВ Парад-Дніпро) 24139,24 грн, з яких заборгованість за договором №629 від 01.04.2016: 3522,77 грн 3% річних, 16863,09 грн втрати від інфляції, 3037,70 грн пеня; заборгованість за договором №1441 від 10.10.2016: 15,69 грн 3% річних; 47,71 грн втрати від інфляції; заборгованість за договором №1488 від 05.12.2016: 119,06 грн 3% річних; 533,22 грн втрати від інфляції, а також 1762 грн судового збору та 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за вищевказаними договорами, а відтак на правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача зазначених сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП Зоря Машпроект звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2018 у справі №915/433/18 в частині задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3037,70 грн пені та 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: стягнути з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря Машпроект на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРАД-ДНІПРО 21101,54 грн, з яких: заборгованість за договором №629 від 01.04.2016: 3522,77грн 3% річних, 16863,09 грн втрати від інфляції; заборгованість за договором №1441 від 10.10.2016: 15,69 грн 3% річних, 47,71 грн втрати від інфляції; заборгованість за договором №1488 від 05.12.2016: 119,06 грн 3% річних, 533,22 грн втрати від інфляції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок допущених господарським судом порушень норм матеріального та процесуального права оскаржуване судове рішення в частині задоволення пені на суму 3037,70 грн та 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу є помилковим, неправомірним та таким, що підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

На думку апелянта, встановлені судовим рішенням обставини щодо порушення з боку ДП "НВКГ"Зоря"-"Машпроект" договірних зобовязань, з огляду на положення пункту 5.2 укладеного між сторонами договору №629 від 01.04.2016, частини другої статті 230, частини шостої статті 231, частини другої статті 343 Господарського кодексу України та Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань є неналежною підставою для нарахування та стягнення з відповідача пені. Для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором. Проте в договорі, укладеному між сторонами, умова про застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені відсутня.

Також, апелянт вважає, що місцевий господарський суд повинен був відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн, оскільки при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Проте, при ухвалені оскаржуваного рішення, місцевим судом дані критерії враховані не були, що призвело до помилкових висновків, які не ґрунтуються на засадах верховенства права, є незаконними та необґрунтованими.

Позивач власну правову позицію щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не виклав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 1762 грн (стаття 7 Закону України Про державний бюджет України на 2018 рік).

Враховуючи ціну позову у даній справі (24139,24 грн), ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря Машпроект вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування Господарським судом Миколаївської області норм чинного законодавства, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

01.04.2016 між ТОВ "ПАРАД-ДНІПРО" (постачальник) та Державним підприємством "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (покупець) укладено договір поставки №629 (далі- договір №629 від 01.04.2016), за умовами якого постачальник, зобов'язався в порядку та на умовах, передбачених даним договором, поставити покупцю підшипникову продукцію (далі - товар), зазначений в специфікації №1 (специфікаціях), що є додатком (додатками) до цього договору, а покупець, зобов'язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним договором.

До вказаного договору сторонами було укладено додаткові угоди №1 від 11.08.2016, №2 (2016 рік) та №3 (2017 рік), якими змінювались умови поставки.

Загальна кількість товару, що підлягає поставці, по сортам, групам, підгрупам, видам, маркам, типам, розмірам визначаються специфікацією №1 та іншими специфікаціями, які в подальшому, при виробничій необхідності, можуть бути оформлені та підписані сторонами (пункт 1.2 договору №629 від 01.04.2016 в редакції додаткової угоди №2).

Постачальник зобов'язався поставити товар на умовах поставки DDP м. Миколаїв, склад перевізника (Нова Пошта або Нічний експрес або Автолюкс) відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів у редакції 2010 року (пункт 3.2 договору №629 від 01.04.2016).

Ціна договору, на дату його підписання становить 8640 грн, у т.ч. ПДВ 1440 грн згідно з специфікацією №1, та в подальшому сума договору може збільшуватися на суму підписаних специфікацій. Загальна сума договору визначається сумою всіх специфікацій до даного договору, але не може перевищувати 2000000 грн у т.ч. ПДВ (пункт 4.4 договору №629 від 01.04.2016 в редакції додаткової угоди №2).

Поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у специфікації №1 (специфікаціях) і включають всі податки, збори й інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов'язані з поставкою товару (пункт 4.1 договору №629 від 01.04.2016).

Оплата за поставлений товар має бути здійснена згідно з отриманим рахунком постачальника протягом 10-ти банківських днів від дати поставки товару. Датою оплати товару вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця (пункт 5.2 договору №629 від 01.04.2016 ).

За невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторону несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України (пункт 7.1 договору №629 від 01.04.2016 ).

Даний договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2019, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання зобовязань. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних) за даним договором (пункт 10.1 договору №629 від 01.04.2016 в редакції додаткової угоди №3).

На виконання умов договору поставки №629 від 01.04.2016 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 645 678,31 грн, зокрема, за оформленими та підписаними сторонами специфікаціями: №1 від 01.04.2016 на суму 8640 грн, №2 на суму 16315,20 грн, №3 на суму 894 грн, №4 на суму 67440 грн, №12 на суму 58233,60 грн, №13 на суму 4656,48 грн, № 14 від 04.01.2017 на суму 335997,60 грн, № 17 на суму 6696 грн, №11 на суму 4464 грн, №18 від 20.01.2017 на суму 2976 грн, № 9 на суму 18936 грн, №15 на суму 62592 грн, №19 на суму 8726,40 грн, №22 на суму 16800 грн, №16 на суму 5076 грн, №25 на суму 10171,15 грн, №21 на суму 9060 грн, №23 на суму 4182 грн, №24 від 26.05.2017 на суму 576 грн, №27 від 04.08.2017 на суму 3245,88 грн відповідно до наступних видаткових накладних: № РН-0000030 від 21.04.2016 на суму 5760 грн; № РН-0000033 від 29.04.2016 на суму 2880 грн; № РН-0000053 від 20.07.2016 на суму 7200 грн; №РН-0000069 від 09.08.2016 на суму 894 грн; №РН-0000084 від 13.09.2016 на суму 18720 грн; № РН-0000085 від 13.09.2016 на суму 48720 грн; №РН-0000133 від 16.12.2016 на суму 58233,60 грн; №РН-0000002 від 03.01.2017 на суму 4200 грн; №РН-0000005 від 10.01.2017 на суму 33357,60 грн; №РН-0000058 від 11.04.2017 на суму 9840 грн; №РН-0000013 від 03.02.2017 на суму 1656 грн; №РН-0000014 від 03.02.2017 на суму 5040 грн; №РН-0000025 від 23.02.2017 на суму 4464 грн; №РН-0000026 від 23.02.2017 на суму 2976 грн; №РН-0000034 від 09.03.2017 на суму 6720 грн; №РН-0000025 від 09.03.2017 на суму 14400 грн; №РН-0000036 від 09.03.2017 на суму 28800 грн; №РН-0000037 від 09.03.2017 на суму 19392 грн; №РН-0000045 від 24.03.2017 на суму 8726,40 грн; №РН-0000066 від 21.04.2017 на суму 16800 грн; №РН-0000067 від 21.04.2017 на суму 5076 грн; №РН-0000085 від 12.06.2017 на суму 10171,15 грн; №РН-0000094 від 22.06.2017 на суму 9060 грн; №РН-0000095 від 22.06.2017 на суму 4182 грн; №РН-0000110 від 01.08.2017 на суму 576 грн; №РН-0000148 від 13.11.2017 на суму 3245,88 грн.

10.10.2016 між ТОВ "ПАРАД-ДНІПРО" (постачальник) та Державним підприємством "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (покупець) укладено договір поставки №1441 (договір №1441 від 10.101.2016), за умовами якого постачальник, зобов'язався в порядку та на умовах, передбачених даним договором, поставити покупцю прилади вимірювальні, контрольні, випробувальні, оптичні та частини до них (далі - товар), зазначені в специфікації № 1 (специфікаціях), що є додатком №1 (додатками) до цього договору, а покупець, зобов'язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним договором (пункт 1.1 договору №1441 від 10.101.2016).

Ціна договору становить 19084,80 грн, у т.ч. ПДВ 3180,80 грн та може збільшуватися на суму підписаних, у подальшому, сторонами специфікацій. Сума договору зазначається у специфікаціях та не може перевищувати 300000 грн у т.ч. ПДВ 50000 грн (пункт 4.4 договору№1441 від 10.101.2016).

Оплата за поставлений товар має бути здійснена згідно з отриманим рахунком постачальника не пізніше 10-ти банківських днів від дати поставки товару на склад покупця (пункт 5.2 договору№1441 від 10.101.2016).

Даний договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2018. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних) за даним договором (пункт 10.1 договору №1441 від 10.101.2016 ).

На виконання договору поставки №1441 від 10.10.2016 позивач поставив, а відповідач прийняв товар за оформленою та підписаною сторонами специфікацією №1 на суму 19084,80 грн згідно з видатковою накладною №РН-0000011 від 17.01.2017 на суму 4771,20 грн.

05.12.2016 між ТОВ "ПАРАД-ДНІПРО" (постачальник) та Державним підприємством "Науково-виробничий комплекс газотурбо-будування "Зоря"-"Машпроект" (покупець) укладено договір поставки №1488 (далі- договір №1488 від 05.12.2016), за умовами якого постачальник, зобов'язався в порядку та на умовах, передбачених даним договором, поставити покупцю товар, зазначений в специфікації №1, що є додатком до цього договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним договором.

Загальна кількість товару, що підлягає поставці, по сортам, групам, підгрупам, видам, маркам, типам, розмірам визначаються специфікацією №1 та іншими специфікаціями до договору (пункт 1.2 договору №1488 від 05.12.2016).

До договору сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 03.03.2017.

Постачальник зобов'язався поставити товар на умовах поставки DDP м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 42а, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів у редакції 2010 року, якщо інші умови поставки не вказані у специфікаціях (пункт 3.2 договору №1488 від 05.12.2016).

Ціна договору з урахуванням сум специфікацій №1, №2 становить 28497,05 грн (пункт 4.4 договору №1488 від 05.12.2016 в редакції додаткової угоди №1 від 03.03.2017)

Оплата повної вартості поставленого товару здійснюється покупцем протягом 10 (десяти) банківських днів від дати поставки товару (пункт 5.2 договору №1488 від 05.12.2016).

Датою оплати товару вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця (пункт 5.3 договору №1488 від 05.12.2016).

На виконання договору поставки №1488 від 05.12.2016 позивач поставив, а відповідач прийняв товар за оформленою та підписаною сторонами специфікацією №2 на суму 10497,05 грн згідно з видатковою накладною №РН-0000063 від 14.04.2017 на суму 10496,40 грн.

27.04.2018 на адресу відповідача було скеровано претензію за вих. 27/04 з вимогою оплатити заборгованість за прострочення оплати поставленого товару, яка останнім була залишена без задоволення, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договорами №629 від 01.04.2016, №1441 від 10.10.2016, №1488 від 05.12.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений товар, а відтак правомірності позовних вимог, в тому числі позовних вимог про стягнення 3037,70 грн пені, нарахованої ТОВ Парад-Дніпро за несвоєчасне виконання зобовязань за договором №629 від 01.04.2016.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності нарахування позивачем відповідачеві пені з наступних підстав.

Виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, укладені між сторонами договори є належною підставою виникнення у сторін за цими договорами господарських зобов'язань відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У світлі приписів статті 30-1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

В свою чергу, наявні в матеріалах справи докази належною мірою підтверджують факт прострочення виконання відповідачем грошових зобовязань за договорами поставки №629 від 01.04.2016, №1441 від 10.10.2016, №1488 від 05.12.2016.

Таке невиконання грошових зобов'язань правильно кваліфіковане судом як їх порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

За поданим позивачем розрахунком розмір інфляційних втрат склав: за договором №629 від 01.04.2016 - 16863,09 грн; за договором №1441 від 10.10.2016 - 47,71 грн; за договором №1488 від 05.12.2016 - 533,22 грн, а розмір 3% річних: за договором №629 від 01.04.2016 - 3522,77 грн; за договором №1441 від 10.10.2016 - 15,69 грн; за договором №1488 від 05.12.2016 -119,06 грн. Наведений розрахунок визнаний місцевим господарським судом таким, що відповідає встановленим обставинам справи щодо періоду прострочення та розміру грошового зобовязання з якого відповідачем допущено прострочення, зроблений арифметично та методологічно вірно.

Судове рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2018 в цій частині скаржником не оскаржується.

Основні аргументи апеляційної скарги стосуються стягнення з відповідача пені у розмірі 3037,70 грн за договором №629 від 01.04.2016 за період з 23.06.2017 по 14.02.2018 (по кожній специфікації окремо), яка нарахована позивачем за прострочку виконання грошового зобов'язання відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України, статей 230-232 Господарського кодексу України.

У світлі доводів та вимог апеляційної скарги щодо правомірності застосування до відповідача заходів відповідальності за порушення грошового зобовязання у вигляді пені колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частина першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 231 Господарського кодексу України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

-за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

-за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов'язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов'язань, визначається відповідним суб'єктом господарювання- господарською організацією.

За приписом же статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з пунктом 7.1 договору №629 від 01.04.2016 за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність в порядку, передбаченому законодавчими актами України.

Зі змісту вказаного пункту вбачається, що договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до загальних норм законодавства.

Колегія суддів зауважує, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов'язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

В тому випадку, коли правочин не містить у собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між тим частина шоста статті 231 Господарського кодексу України не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов'язок та умови сплати пені, тобто є безумовною підставою для стягнення неустойки в силу закону, оскільки лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України, а відтак не може бути застосована у даному випадку.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно із статтею 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Обставин укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем грошового зобов'язання у вигляді неустойки (пені) позивачем не доведено, у той час як розмір пені договором №629 від 01.04.2016 або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем.

Саме таку правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 у справі №904/5922/17.

Штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України застосовуються за прострочене виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставленого) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (пункт 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013).

Отже, оскільки згідно з частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, відповідно до частини першої статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом, а умовами договору поставки №629 від 01.04.2016 не передбачено відповідальності покупця за несвоєчасне внесення оплати на підставі виставлених постачальником рахунків у вигляді пені, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3037,70 грн пені, а тому оскаржене рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Також скаржник не погоджується з рішенням місцевого господарського суду в частині розподілу витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 9000 грн, посилаючись на невідповідність наданих доказів позивачем та необґрунтованість суми заявленої до стягнення стороною за сплачену правничу допомогу.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою, другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За положеннями частин третьої, четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Місцевий суд, розподіляючи витрати за послуги адвоката, прийшов до висновку про те, що надані позивачем документи: договір про надання правової допомоги від 16.04.2018, додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 16.04.2018 та додатковий договір №2 від 10.10.2018; довіреність б/н від 16 квітня 2018 року на ведення справ у судах; копії квитанцій до прибуткового касового ордеру №2 від 10.04.2018 на суму 6000 грн та №3 від 11.10.2018 на суму 3000 грн; акти прийому-передачі наданих послуг від 07.05.218 та №2 від 10.10.2018 є належними доказами, які підтверджують понесення витрат у зазначеному розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком Господарського суду Миколаївської області та зазначає про те, що обсяг виконаної адвокатом роботи відповідає фактично затраченому ним часу, який був необхідний для належного представництва інтересів клієнта в суді, оскільки вчинення дій (надання консультацій, підготовка заяв по суті справи стосовно стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за укладеними між ними договорами поставки, надання пояснень у судових засіданнях) потребує, зокрема, ознайомлення із законодавством, яке регулює спірні правовідносини, вивчення судової практики, яка склалася в цій категорії спорів, написання самої позовної заяви, виконання відповідних розрахунків. Участь адвоката ОСОБА_1 у судових засіданнях підтверджується матеріалами справи.

Погоджується Південно-західний апеляційний господарський суд і з відсутністю підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки сума витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та спів мірною зі складністю справи.

Водночас рішення місцевого господарського суду в частині розподілу судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України з огляду на часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Оскаржене судове рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2018 у справі №915/433/18 не в повному обсязі відповідає цим вимогам у зв'язку з неправильним застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3037,70 грн з відмовою в позові у вказаній частині, а також зміні - в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (позов задоволено на 87 %), витрати на професійну правничу допомогу, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбо-будування "Зоря"-"Машпроект" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2018 у справі №915/433/18 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" пені в сумі 3037,70 грн скасувати, в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, в частині розподілу судових витрат-змінити, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРАД-ДНІПРО до Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря Машпроект задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря Машпроект на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПАРАД-ДНІПРО заборгованість в розмірі 21101,54 грн, з яких:

- заборгованість за договором №629 від 01.04.2016: 3522,77 грн 3% річних та 16863,09 грн втрат від інфляції;

- заборгованість за договором №1441 від 10.10.2016: 15,69 грн 3% річних та 47,71грн втрат від інфляції;

- заборгованість за договором №1488 від 05.12.2016: 119,06 грн 3% річних та 533,22грн втрат від інфляції, та 1532,94 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 7830 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРАД-ДНІПРО" на користь Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" 343,59 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 24.01.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.В. Поліщук