номер провадження справи 17/117/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2019 Справа № 908/2014/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л.

при секретарі судового засідання - Юсубовій Д.В.,

розглянувши матеріали справи № 908/2014/18:

за позовною заявою: державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", 71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", 69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14

про стягнення 188 605,37 грн.

За участю представників учасників справи:

від позивача: Нинюк Л.О., довіреність № 3197 від 08.12.16;

від відповідача: Кулешова Л.В., довіреність № 53 від 01.01.19

СУТЬ СПОРУ:

04.10.18 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява за вих. від 25.09.18 № 28-23/21329 державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (далі ДП «НАЕК «Енергоатом в особі ВП «ЗАЕС») до публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (далі ПАТ «Запоріжжяобленерго») про стягнення з відповідача 172682,81 грн. заборгованості за договором від 01.01.13 № 12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж, з якої: 167786,57 грн. - основний борг, 4510,10 грн. - пеня, 386,14 грн. - 3 % річних.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.18, зазначену позовну заяву передано на розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 09.10.18 судом прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/2014/18 за правилами спрощеного позовного провадження, якій присвоєно № провадження 17/117/18, судове засідання призначено на 07.11.18 о 14:10.

01.11.18 на адресу суду від відповідача - ПАТ "Запоріжжяобленерго" надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає наступне:

- на цей час відповідач перебуває у вкрай тяжкому фінансовому стані та не може вчасно виконувати свої зобов'язання за договорами про спільне використання технологічних електричних мереж, але така ситуація утворилась не з вини відповідача;

- єдиним джерелом отримання відповідачем коштів на оплату послуг з спільного використання технологічних електричних мереж є тариф на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, але внаслідок встановленого НКРЕКП, починаючи з 2005 р., або нульового відсотку відрахувань коштів на поточні рахунки, або додаткових щодобових мільйонних відрахувань з рахунків відповідача, ПАТ «Запоріжжяобленерго» фактично не отримує кошти на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, які закладено в тариф на передачу електричної енергії;

- ПАТ "Запоріжжяобленерго" намагається сумлінно виконувати свої зобов'язання за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.13, та за власні кошти, в рахунок оплати позивачем послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, проводить взаємозаліки з позивачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується відповідними заявами;

- на цей час відповідач не має можливості виконати рішення суду у зв'язку з відсутністю на поточних рахунках грошових коштів, арештом всіх поточних рахунків, наявною багатомільйонною заборгованістю по заробітній платі, податкового боргу, та має всі наявні підстави для звернення до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду з огляду на наступне;

- на сьогоднішній день на підприємстві існує заборгованість по виплаті заробітної плати, розмір якої станом на 08.10.18 складає 272424 тис. грн., станом на 04.10.18 у відповідача наявний податковий борг, який становить 500,6 млн. грн.;

- НКРЕКП було фактично заблоковано надходження грошових коштів після розподілу на поточні рахунки відповідача, оскільки НКРЕКП систематично встановлює для відповідача нульовий відсоток відрахувань коштів на поточні рахунки постачальника електричної енергії та щодобові додаткові відрахування;

- окрім першочергової виплати заробітної плати товариство має щомісячно проводити виплату інших обов'язкових платежів, зокрема таких як оплата за: сировину та матеріали, паливо для автотранспорту та його утримання, закупівлю лічильників, оренду приміщень, охорону праці, витрати на зв'язок тощо;

- станом на 01.09.18 ПАТ «Запоріжжяобленерго» має кредиторську заборгованість за роботи, послуги, товарно-матеріальні цінності 92,5 млн. грн.;

- звертає увагу на те, що не може розраховувати на кошти, що надходять на його рахунки, оскільки на ці рахунки постановою від 28.12.16 відкритого за заявою дщержавного підприємства «Енергоринок» виконавчого провадження № 50684873 накладено арешт;

- про тяжке фінансове становище свідчить зменшення власного капіталу у 2016 та 2017 роках та зменшення прибутку підприємства у 2016 році, наявність збитку у 2017 р. - 14,1 млн. грн.;

- станом на 01.09.18 дебіторська заборгованість споживачів Запорізької області за спожиту електроенергію перед ПАТ «Запоріжжяобленерго» по оперативним даним складає 1961,5 млн. грн. в т.ч.: юридичних осіб: 1680,6 млн. грн., фізичних осіб: 280,9 млн. грн.;

- станом на 30.09.18 загальний розмір заборгованості відповідача перед ДП «Енергоринок» становить 565,5 млн. грн.;

- наявна дебіторська заборгованість не тільки не приносить прибутку, але і поставила відповідача у скрутне становище при здісненні розрахунків з іншими підприємствами;

- у зв'язку з тяжким фінансовим станом споживачів - юридичних осіб ПАТ «Запоріжжяобленерго» змушене укладати договори про реструктуризацію заборгованості, що по суті є перенесенням термінів оплати за спожиту електричну енергію;

- прийняття рішення про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних без врахування обставин, що ускладнюють його виконання може відобразитись на безпеці експлуатації об'єктів електроенергетики, на безперервність передачі та поставки енергії, на екологічній безпеці об'єктів електроенергетики, на збереженні цілісності та забезпеченні надійного і ефективного функціонування об'єднаної енергетичної системи України;

- критичний фінансово-господарський стан відповідача підтверджується також і висновком судового експерта, наданого в рамках проведеного економічного дослідження № 282 від 17.05.18 на предмет визначення основних економічних показників господарсько-фінансової діяльності ПАТ «Запоріжжяобленерго» за період 2015-2017 р.р.;

- за наслідками експертного дослідження станом на 31.12.17 основні економічні показники характеризують фінансовий стан ПАТ «Запоріжжяобленерго» ознаками критичної неплатоспроможності, фінансової нестабільності та потенційного банкрутства, останнє не може погасити свої короткострокові зобов'язання та не має резервів для розширення діяльності, чистий фінансовий результат товариства за 2017 р. є збиток;

- вважає, що у встановлений законом спосіб належними та допустимими доказами довів факт критичної неплатоспроможності свого фінансового стану та потенційної загрози банкрутства;

- вважає, що в своєму відзиві були наведені об'єктивні обставини, які підтверджують відсутність вини відповідача у неналежному виконанні договірних зобов'язань за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.13;

- незастосування ст. 233 ГК України та ч. 1 ст. 331 ГПК України щодо використання судом права зменшити та надати розстрочку виконання рішення суду призведе до погіршення скрутного фінансового становища відповідача, оскільки позивачем буде здійснюватись примусове виконання рішення суду, що призведе до накладення додаткових арештів на рахунки відповідача. З посиланням на ст. 233 ГК України та ч. 1 ст. 239, ст. 331 ГПК України просить суд зменшити розмір пені до 1000 грн. та розстрочити виконання рішення в частині сплати боргу, пені та 3% річних та судового збору на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

07.11.18 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив в порядку ст. 166 ГПК України, в якій зазначає наступне:

- боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання;

- ні договором № 12-7, ні нормами діючого законодавства України не передбачені підстави звільнення від відповідальності за умови знаходження відповідача у вкрай тяжкому фінансовому стані, або відсутності у нього грошових коштів на рахунках, наявності у відповідача заборгованості по заробітній платі, податкового боргу, або у зв'язку з падінням рівня платоспроможності споживачів відповідача, так як правовідносини інших контрагентів і відповідача є самостійними, відповідно в таких правовідносинах відповідач може звернутися до суду, якщо вважає, що його права порушені;

- суми пені в розмірі 4510,10 грн. та 16251,80 грн. розраховані станом на 27.08.18 і станом на 07.11.18 не є надмірно великими порівняно із збитками кредитора, які завдані у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання за договором № 12-7, за яким рахунок № 449 від 30.06.18 на суму 167786,57 грн. не оплачений до теперішнього часу;

- позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат та трьох процентів за прострочення виконання зобов'язання лише за одним рахунком, відповідно розстрочення виконання рішення суду у справі № 908/2014/18 на 12 місяців, по-перше, подовжить період відновлення порушеного права позивача, по-друге, призведе до довготривалого невиконання рішення суду та порушення права на справедливий судовий розгляд;

- відповідач включений до «Переліку об'єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 р.», затв. розпорядженням Кабінету Міністрів України № 358-р від 10.05.18, що згідно з п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для зупинення відповідного виконавчого провадження/зупинення вчинення виконавчих дій;

- суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування;

- ні висновок судового експерта Давидової О.В. № 282 від 17.05.18, ні заяви про припинення зобов'язання зарахуванням № 18 від 01.02.18, № 19 від 16.02.18, № 20 від 19.03.18, № 21 від 20.04.18, № 22 від 23.05.18, № 23 від 27.06.18, № 24 від 26.07.18, № 25 від 17.08.18, № 26 від 21.09.18, № 27 від 25.10.18 не стосуються предмета позову № 28-23/21329 від 25.09.18 (предмета спору у справі № 908/2014/18). Просить не враховувати заперечення відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, відмовити у задоволенні клопотань про зменшення розміру пені до 1000,00 грн. та про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців, а також відхилити висновок судового експерта Давидової О.В. № 282 від 17.05.18 та не брати до розгляду докази: вказані заяви про припинення зобов'язання зарахуванням.

07.11.18 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог вих. № 28-23/23833 від 25.10.18 на підставі ст. 46 ГПК України, в якій останній просить суд стягнути з ПАТ "Запоріжжяобленерго" на користь ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "ЗАЕС" 167 786,57 грн. - заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.13 (рахунок № 449 від 30.06.18 на суму 167786,57 грн.), 16 251,80 грн. - пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 3 187,94 грн. - інфляційних втрат, 1 379,06 грн. - 3 % річних та 2 829,08 грн. судового збору.

07.11.18 від відповідача надійшли пояснення за вих. № 33-33/16600 від 07.11.18 на заяву про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог, в прохальній частині яких відповідач просить суд зменшити розмір пені до 1000 грн. та розстрочити виконання рішення в частині сплати ПАТ "Запоріжжяобленерго" суми основного боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних, у зв'язку з несплатою відповідачем рахунку № 449 від 30.06.18 по договору від 01.01.13 № 125-7 про спільне використання технологічних електричних мереж, а також, судового збору на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

В підготовчому засіданні 07.11.18 у справі № 908/2014/18 судом прийнято до розгляду заяву позивача за вих. № 28-23/23833 від 25.10.18 про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог.

Крім того, враховуючи, що позивачем збільшено розмір позовних вимог до 188 605,37 грн., спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ухвалою від 07.11.18 судом вирішено подальший розгляд справи № 908/2014/18 здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 05.12.18 о 10:00.

05.12.18 на адресу суду від відповідача надійшли пояснення, в яких останній повідомляє, що було надано все листування між сторонами у справі по суті спору з доказами його направлення однією стороною та отримання іншою та інше листування між сторонами відсутнє.

Ухвалою від 05.12.18 (на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України) судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 07.02.19 включно, відкладено підготовче судове засідання на 08.01.19 об 11:30.

В підготовчому засіданні 08.01.19 представники позивача та відповідача (кожен окремо) надали до суду заяви від 08.01.19 зі змісту яких вбачається, що останні не заперечують проти закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду даної справи по суті спору в судовому засіданні 08.01.19.

Ухвалою суду від 08.01.19 закрито підготовче провадження у справі № 908/2014/18, ухвалено розгляд справи по суті розпочати з 08.01.19, оголошено перерву в розгляді справи по суті на 21.01.19 о 10:30.

В судове засідання 21.01.19 з'явилися представники сторін.

Представник позивача в судовому засіданні 21.01.19 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.01.19 підтримав раніше подане клопотання про зменшення розміру пені та розстрочення виконання рішення строком на 12 місяців.

Судові засідання здійснювались із застосуванням технічних засобів фіксації (не в режимі відеоконференції) судового процесу за допомогою ПАК "Оберіг".

У засіданні суду 21.01.19, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам сторін повідомлено про дату виготовлення рішення у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.13 між державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі Власник мереж) в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" та відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (далі Користувач) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7, далі Договір.

До вказаного Договору між сторонами були укладені та підписані наступні додаткові угоди: № 1 від 01.10.13, № 2 від 01.01.14, № 3 від 01.11.14 з протоколом розбіжностей, № 4 від 01.01.15 з протоколом розбіжностей, № 5 від 01.11.15, № 6 від 01.11.16, № 7 від 06.02.17 з протоколом розбіжностей, № 8 від 01.03.17, № 9 від 01.12.17.

Додатковою угодою № 7 від 06.02.17 сторони дійшли згоди замінити в преамбулі та додатках до Договору найменування ВАТ "Запоріжжяобленерго" на ПАТ "Запоріжжяобленерго" та в розділі 12. «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін» реквізити Користувача викласти в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору, Власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та (або) інших суб'єктів господарювання (далі Субспоживачі), передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору. Передача електричної енергії забезпечується відповідно до Додатка № 1 «Однолінійна схема», наданого Власником мереж, з обов'язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії. Власник забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених «Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», яка наведена у Додатку № 2 «Перелік точок приєднання електроустановок Користувача та Субспоживачів до технологічних електричних мереж Власника мереж».

Пунктом 4.1. Договору передбачено обов'язок Користувача здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

Згідно із п. 7.1., 7.2. Договору (в редакції додаткової угоди № 9 від 01.12.17), розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання зазначена у Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», розробленому відповідно до «Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.08 № 691, за реєстр. в Міністерстві юстиції України 08.08.08 за № 732/15423.

Вартість наданих Користувачу послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання визначається на підставі узгодженого територіальним підрозділом НКРЕКП «Кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання», що є невід'ємною частиною Договору. Власник мереж зобов'язаний надати Користувачу «Кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання», узгоджений територіальним підрозділом НКРЕКП, протягом 30 календарних днів від дати його погодження безпосередньо або поштовим зв'язком (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). «Кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання», наданий Користувачу в термін, що перевищує 30 календарних днів від дати його погодження, вважається не поданим та повертається Власнику мереж поштовим зв'язком (рекомендованим листом) не пізніше 10 календарних днів з дати його отримання Користувачем.

Умовами п. 7.3. Договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 01.11.16) сторони узгодили, що за підсумками розрахункового періоду Власник мереж:

- у термін до 5 числа місяця наступного за розрахунковим направляє Користувачу рахунок та підписані уповноваженою особою Власника мереж та скріплені його печаткою два примірники «Акту прийому-здачі наданих послуг» (додаток № 5). Сума платежу визначається, виходячи з Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж»;

- у терміни, передбачені законодавством зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 7.4., 7.5. Договору, плата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Власника мереж. Користувач у термін, що не перевищує 2 дні з дня отримання,зобов'язаний повернути Власнику мереж один екземпляр підписаного та скріпленого печаткою «Акту прийому-здачі наданих послуг» (додаток № 5).

Згідно з п. 11.5. Договору, сторони дійшли згоди про те, що цей договір набирає чинності з 1 січня 2013 р. і укладається на термін до 31 грудня 2013 р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством. У разі переходу права власності (права господарського відання) на технологічні електричні мережі до іншої особи цей договір втрачає чинність.

Розглядаючи цю справу судом прийнято до уваги ту обставину, що станом на час прийняття процесуального рішення у цій справі по суті спору зазначений договір (про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.13) є чинним. Доказів зворотнього матеріали справи не містять та представниками сторін до справи не надано. При цьому, чинність вказаного договору не оспорювалась представниками сторін під час розгляду цієї господарської справи судом.

Позивач у позові вказує, що відповідач в порушення умов Договору не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов'язання, оскільки у визначені договором строки не здійснив оплату за використання у червні 2018 р. технологічних електричних мереж позивача (Власника мереж), внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 167 786,57 грн., яка станом на час вирішення спору (21.01.19) не погашена.

Так, на виконання умов Договору позивач листом № 75-62/14638 від 04.07.18 направив на адресу відповідача акт № 6-18 прийому-здачі наданих послуг від 30.06.18 на відшкодування витрат за спільне використання технологічних мереж за червень 2018 р. в сумі 167786,57 грн. у трьох примірниках для підписання та рахунок-фактуру № 449 від 30.06.18.

Листом від 09.07.18 № 007-52/10746 відповідач направив на адресу позивача підписаний акт № 6-18 прийому-здачі наданих послуг від 30.06.18.

Втім, відповідач всупереч прийнятих обов'язків за Договором, оплату наданих послуг не здійснив, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість за надані послуги в сумі 167786,57 грн.

Оскільки відбулось несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а саме у зв'язку з несплатою відповідачем послуг за спільне використання технологічних електричних мереж Власника мереж за червень 2018 р., позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 31.07.18 по 07.11.18 в сумі 16251,80 грн. на підставі п.п. 9.2.1. п. 9.2. Договору. Так, вказаним пунктом Договору передбачена відповідальність Користувача: за внесення платежів, передбачених п. 4.1., Користувач сплачує Власнику мереж пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені). Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

З посиланням на приписи ст. 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а саме у зв'язку з несплатою відповідачем послуг за спільне використання технологічних електричних мереж Власника мереж за червень 2018 р. та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 31.07.18 по 07.11.18 в сумі 1379,06 грн. та інфляційні витрати за вересень 2018 р. в сумі 3187,94 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами виник спір під час виконання договору про спільне використання технологічних електричних мереж, який є договором про надання послуг.

Згідно із ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали цієї справи, на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання на загальну суму 167 786,57 грн., а відповідач вказані послуги отримав, що підтверджується підписаним сторонами без заперечень та зауважень актом № 6-18 прийому-здачі наданих послуг від 30.06.18.

Вказане не оспорювалось сторонами під час розгляду цієї справи судом

На оплату наданих за вказаним актом послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання згідно умов Договору позивачем був виписаний рахунок-фактура № 449 від 30.06.18.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із п. 3 Додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж» (у редакції додаткової угоди № 9 від 01.12.17, яка діє з 01.01.18) до договору від 01.01.13 № 12-7, сума, що підлягає відшкодуванню Власнику мереж за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання у 2018 р. за червень місяць складає 167 786,57 грн.

Відповідно до п. 7.4. Договору, оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Власника мереж.

Таким чином, в силу умов п. 7.4. Договору, строк оплати наданих послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за червень 2018 р. настав 30.07.18, прострочка виникла з 31.07.18.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач свої договірні зобов'язання з оплати наданих послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання у строк, передбачений умовами договору, не виконав, а надання їх позивачем та отримання відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи актом № 6-18 прийому-здачі наданих послуг від 30.06.18.

В силу загальної норми передбаченої у ст. 599 ЦК України та спеціальної норми, визначеної у ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов'язань за договором щодо не здійснення оплати за надані послуги, а також доведено порушення відповідачем строку оплати послуг встановленого умовами договору, а наявність заборгованості в розмірі 167 786,57 грн. підтверджується підписаним сторонами актом № 6-18 прийому-здачі наданих послуг від 30.06.18 та виписаним на оплату рахунком-фактурою № 449 від 30.06.18. Відповідач доказів сплати боргу на користь позивача станом на день розгляду справи по суті спору суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "Запорізька атомна електрична станція" про стягнення з ПАТ "Запоріжжяобленерго" основного боргу в сумі 167 786,57 грн. судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов'язання з оплати наданих за умовами договору послуг з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати наданих послуг в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 31.07.18 по 07.11.18 в сумі 16 251,80 грн.

Відповідачем нарахована сума пені (її розрахунок) не оспорювалось.

Несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підтверджено обставинами та доказами у справі, а наданий позивачем розрахунок пені відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за період з 31.07.18 по 07.11.18 в сумі 16251,80 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В процесі розгляду справи відповідачем у відзиві на позов з посиланням на приписи ст. 233 ГК України, ст. 331 ГПК України заявлено клопотання (проти задоволення якого заперечив позивач) про зменшення розміру пені до 1000,00 грн. та про надання розстрочки виконання рішення суду строком на 12 місяців.

Розглянувши клопотання про зменшення розміру пені та мотиви звернення з ним, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При застосуванні частини 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України суд виходить з того, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. чинної постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.11, … вирішуючи (в т.ч. й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів цієї господарської справи, до обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить: тяжкий фінансовий стан, відсутність на поточних рахунках грошових коштів, арешт всіх поточних рахунків, наявність заборгованості по заробітній платі, податкового боргу, наявність значної дебіторської заборгованості споживачів за спожиту електроенергію, зменшення власного капіталу, наявність збитків, встановлення НКРЕКП нульового відсотку відрахувань або щодобових мільйонних відрахувань з рахунків відповідача.

Відповідачем до матеріалів справи на підтвердження скрутного фінансового стану долучено наступні документи: довідки за підписом директора з економіки та фінансів ПАТ «Запоріжжяобленерго» Галета О.Л. від 04.10.18 № 003-46/311 щодо податкового боргу, від 08.10.18 № 003-09/315 щодо заборгованості по заробітній платі, від 08.10.18 № 003-09/316 та від 04.10.18 № 003-46/312 щодо кредиторської заборгованості, від 09.10.18 № 003-08/327 щодо дефіциту обігових коштів, від 09.10.18 № 003-08/326 щодо мінімально необхідних платежів, від 09.10.18 № 003-08/328 про нормативи відрахувань у 2016 р., від 08.10.18 № 003-09/317 про залишки коштів, від 08.10.18 № 003-09/318 про залишки коштів, від 08.10.18 за № 003-09/319, № 003-09/320, № 003-09/321, № 003-09/322, № 003-09/323 - про залишки коштів; баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.17, баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.18, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 р., звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2018 р.

Надані суду довідки відповідача, які датовані 04.10.18 та 08.10.18, про наявність дебіторської, кредиторської заборгованості, щодо дефіциту обігових коштів, нормативи відрахувань, не є належними доказами в розумінні суду, які б могли підтвердити скрутне фінансове становище відповідача станом на час розгляду судом клопотання про зменшення суми пені, тобто станом на 21.01.19.

Більш того, судом прийнято до уваги ту обставину, що вказані довідки надані за підписом директора з економіки та фінансів ПАТ «Запоріжжяобленерго» Галета О.Л., тобто однією (одним) з посадових осіб відповідача, яка (який) є (може бути) зацікавленою особою в частині відомостей, які зазначені у наведених вище довідках.

На підтвердження доводів про фінансовий стан відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» надано суду висновок судового експерта від 17.05.18 № 282 (копія долучена до матеріалів справи разом із відзивом від 29.10.18 № 33-33/16105).

Однак, як свідчить зміст зазначеного вище висновку судового експерта по першому питанню, аналіз фінансового стану ПАТ «Запоріжжяобленерго» проведено за 2015-2017 р.р., і саме станом на 31.12.17 основні економічні показники підприємства відповідача охарактеризували фінансовий стан підприємства ознаками критичної неплатоспроможності, фінансової нестабільності та потенційного банкрутства.

Тобто, у вказаному висновку проаналізований фінансовий стан відповідача за 2015-2017 роки. Проте, в матеріалах справи відсутні докази проведення аналізу актуального фінансового стану відповідача, а саме за 2018 рік.

Крім того, суду не надано фінансової звітності за 2015 р, 2016 р. (про які йде мова у висновку експертного дослідження від 17.05.18 № 282).

Також судом, через безпідставність, відхиляються посилання відповідача на постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника - ВАТ «Запоріжжяобленерго» від 28.12.16 по виконавчому провадженню № 50684873, яке відкрито за наказом господарського суду Запорізької області від 15.05.15 по справі № 908/841/15-г, у межах суми 31 914 916,27 грн. з огляду на те, що: ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.10.17 по справі № 908/841/15-г (яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.17) було, у т.ч. визнано постанову ВПВР Департаменту ДВС МЮУ від 28.12.16 про арешт коштів ВАТ «Запоріжжяобленерго» по ВП № 50684873 недійсною; зобов'язано ВПВР Департаменту ДВС МЮУ зняти арешт з коштів ВАТ «Запоріжжяобленерго» накладений постановою від 28.12.16 по ВП № 50684873 в межах суми 31 914 916,27 грн.

Так, зокрема, як свідчить зміст зазначеної вище ухвали у справі № 908/841/15-г (роздруківка якої з Бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» долучена до матеріалів справи № 908/2014/18) за скаргою ВАТ «Запоріжжяобленерго» на дії ВПВР Департаменту ДВС МЮУ, господарським судом було визнано зазначену вище постанову ВПВР Департаменту ДВС МЮУ від 28.12.16 про арешт коштів по ВП № 50684873 недійсною та зобов'язано ВПВР Департаменту ДВС МЮУ зняти арешт, накладений постановою від 28.12.16 по ВП № 50684873.

В свою чергу, заявлена позивачем до стягнення пеня в розмірі 16 251,80 грн. базується на умовах договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.13, які в силу закону є обов'язковими для виконання, у т.ч. для відповідача. Укладаючи вказаний договір, відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі, погодився на умови погашення боргу в т. ч. пені. Здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов'язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені відповідачем обставини та надані докази в обґрунтування необхідності зменшення пені, правову позицію позивача з цього питання (заперечив повністю), умови договору, майнові інтереси обох сторін, ненадання належних і допустимих доказів у підтвердження наявності винятковості випадку необхідного для зменшення розміру пені, а також те, що викладені відповідачем у своєму клопотанні обставини не спростовують факт наявності його вини у простроченні виконання грошового зобов'язання та тривалості його невиконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені в даному випадку та, як наслідок, про відмову в задоволені клопотання про зменшення розміру пені, викладеного у відзиві від 29.10.18 № 33-33/16105.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що за прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати наданих послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 31.07.18 по 07.11.18 в сумі 1 379,06 грн. та інфляційні витрати за вересень 2018 р. в сумі 3187,94 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

В рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція; при цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція); у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р.

Таким чином, інфляційні втрати підлягають нарахуванню за місяць та відповідно до положень ст. 625 ЦК України можуть бути стягнуті за весь час прострочення боржником грошового зобов'язання.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційної пошукової системи Законодавство розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та індексу інфляції за спірний період суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених до стягнення суми 3% річних у розмірі 1 379,06 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 187,94 грн. (вірність розрахунку вказаних сум в ході розгляду цієї справи судом відповідачем не оспорювалась) та про наявність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Розглянувши клопотання відповідача про надання розстрочки, проти якого заперечив представник позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Судом враховано, що підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, надання заявникові розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, і закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання розстрочки.

Отже, визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Згідно з частинами 1, 3, 4 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Клопотання про розстрочку виконання рішення відповідач обґрунтовує тими ж підставами, що і клопотання про зменшення суми пені.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду, яке включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Іmmobiliare Saffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

При розгляді клопотання про надання розстрочки виконання рішення у даній справі на 12 місяців судом враховано, що самі лише посилання відповідача на наведені у заяві обставини не є підставою для надання розстрочки виконання рішення згідно зі ст. 331 ГПК України.

В якості доказів, які обґрунтовують тяжкий фінансовий стан відповідача, суду надані копії Балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.06.18, на 31.12.17 та Звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2018 р. та за 2017 рік.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-ХІV визначено, що підприємства зобов'язані подавати фінансову звітність органам, до сфери управління яких вони належать, трудовим колективам на їх вимогу, власникам (засновникам) відповідно до установчих документів, якщо інше не передбачено цим Законом. Органам державної влади та іншим користувачам фінансова звітність подається відповідно до законодавства.

Згідно з п. 2, 4 Порядку подання звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 419 від 28.02.00, фінансова звітність подається органам, до сфери управління яких належать підприємства, трудовим колективам на їх вимогу, власникам (засновникам) відповідно до установчих документів, а також згідно із законодавством - іншим органам та користувачам, зокрема органам державної статистики. Датою подання фінансової звітності для підприємства вважається день фактичної її передачі за належністю, а у разі надсилання її поштою - дата одержання адресатом звітності, зазначена на штемпелі підприємства зв'язку, що обслуговує адресата. Датою подання фінансової звітності в єдиному електронному форматі вважається дата одержання електронного повідомлення про одержання центром збору фінансової звітності такої фінансової звітності.

Оцінивши надані відповідачем в обґрунтування клопотання про розстрочення виконання рішення у цій справі копії Балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.06.18, на 31.12.17, Звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2018 р. та за 2017 р. суд дійшов висновку, що вони не є належними доказами з огляду на відсутність у вказаних (наданих до суду) документах відмітки (чи інших доказів в паперовому чи електронному вигляді) про їх прийняття контролюючим органом.

Крім того, надані суду стороною відповідача довідки за підписом директора з економіки та фінансів ПАТ «Запоріжжяобленерго» Галета О.Л.: № 003-46/311 від 04.10.18 щодо податкового боргу; № 003-09/315 від 08.10.18 щодо заборгованості по заробітній платі; № 003-09/316 від 08.10.18 та № 003-46/312 від 04.10.18 щодо кредиторської заборгованості; № 003-08/327 від 09.10.18 щодо дефіциту обігових коштів, № 003-08/326 від 09.10.18 щодо мінімально необхідних платежів; № 003-08/328 від 09.10.18 про нормативи відрахувань у 2016 р.; № 003-09/317 від 08.10.18 про залишки коштів; № 003-09/318 від 08.10.18 про залишки коштів; № 003-09/319, № 003-09/320, № 003-09/321, № 003-09/322, № 003-09/323 від 08.10.18 про залишки коштів - розцінюються судом критично як такі, що надані суду за підписом однієї із посадових осіб сторони відповідача у справі, яка (посадова особа) заінтересована (чи може бути заінтересована) у задоволенні наведеного вище клопотання.

Судом прийнято до уваги ту обставину, що позивач і відповідач є суб'єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. А тому, довготривале невиконання відповідачем зобов'язань з оплати отриманих послуг за договором про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.01.13 № 12-7 за червень 2018 р. може мати негативний вплив на діяльність підприємства позивача.

Статтею 74 ГПК України визначено, що обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи, що заявник не надав суду належних доказів того, що через обставини, на які він посилається в своєму відзиві, у нього виник скрутний фінансовий стан, який утруднює чи унеможливлює виконання судового рішення у даній справі, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення у цій справі на 12 місяців.

Разом з тим, суд роз'яснює, що відмова в задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення не позбавляє відповідача права повторно звернутися з такою заявою до суду надавши відповідні докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 2 829,08 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 11, 13, 14, 15, 24, 42, 46, 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ) на користь державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ; поточний рахунок № 1241 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320627) - 167 786 (сто шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 57 коп. основного боргу, 16 251 (шістнадцять тисяч двісті п'ятдесят одну) грн. 80 коп. пені, 1 379 (одну тисячу триста сімдесят дев'ять) грн. 06 коп. 3% річних, 3 187 (три тисячі сто вісімдесят сім) грн. 94 коп. інфляційних втрат та 2 829 (дві тисячі вісімсот двадцять дев'ять) грн. 08 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та пп. 17.5. п. 1 Розділу XI "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ГПК України.

Повне рішення складено 28.01.19

Суддя В.Л. Корсун