ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Справа № 915/1030/18

м. Миколаїв

За позовом:           Державного підприємства “Миколаївський морський торговельний

порт”,

54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/14;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНССПЕЦАВТО”,

54020, м.Миколаїв, Громадянський узвіз, 1/1;

про: стягнення заборгованості в розмірі 159547 грн. 05 коп.,

Суддя С.М.Коваль

Представники:

Від позивача:                    не присутній.

Від відповідача: не присутній.

СУТЬ СПОРУ :

Позов поданий Державним підприємством (ДП) “Миколаївський морський торговельний порт” до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “ТРАНССПЕЦАВТО” про стягнення 159547 грн. 05 коп.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням зобов’язань по договору № 200-Р від 28.12.2012 року в частині оплати за зберігання майна (а.с. 13-27).

Від сторін, належним чином повідомлених про час та місце проведення судового засідання, представники не з’явилися.

Ураховуючи, що представник відповідача не викликався в судове засідання, та що ТОВ “ТРАНССПЕЦАВТО” не скористалося своїми правами подання відзиву на позовну заяву та участі свого представника в розгляді справи, суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Обставини справи.

28.12.2012 року між державним підприємством “Миколаївський морський торговельний порт” та товариством з обмеженою відповідальнісі “ТРАНССПЕЦАВТО” був укладений Договір № 200-Р (далі - договір), за умовами якого відповідач передава, а позивач прийняв на зберігання протягом строку дії цього Договору майно, що наведено у Переліку майна (Додаток №1), який є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.2.3. договору відповідач зобов'язаний своєчасно здійснюва оплату рахунку Зберігача зі зберігання майна з р. 3. цього Договору.

Згідно з пунктом 3.1. Додаткової угоди відповідач здійснює оплату рахунків позивача за зберігання майна на підставі актів прийому-передачі та актів наданих послуг до 20-го числа місяця наступного за звітним з розорахунку вартості послуг за зберігання майна.

Додатковою угодою № 10 від 06.06.2018 сторони домовились договір № 200-Р від 28.12.2012 р. вважити таким, що припинив дію з 05.05.2018, а в частині розрахунків - Договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Позивач свої зобов’язання за договором виконав та за зберігання майна виставив відповідачу на оплату рахунки: № 26552666 від 31.12.2017 за грудень 2017 року на суму 19268 грн. 65 коп.; № 00332666 від 31.05.2018 за січень 2018 року на суму 31475,02 грн.; № 03092666 від 28.02.2018 за лютий 2018 року на суму 29206,15 грн.; № 04682666 від 31.03.2018 за березень 2018 року на суму 31475,02 грн.; № 07742666 від 31.05.2018 за квітень 2018 року на суму 21897,80 грн.; № 09722666 від 31.05.2018 за травень 2018 року на суму 1120,98 грн. на підставі актів наданих послуг (а.с.47,50,53,56,59, 62, 65, 67, 69, 71, 73, 75), які підписані повноважними представниками сторін.

Відповідач свої зобов'язання щодо договору не виконав, зазначені рахунки не оплатив.

До того відповідачем у порушення строку оплати визначеним договором було несвоєчасно оплачені рахунки: 11692666 від 30.06.2017 за червень 2017 року на суму 18730,90 грн. сплачений 10.08.2017; № 14652666 від 31.07.2017 за липень 2017 року на суму 19268,65 грн. сплачений 19.09.2017; № 16122666 від 31.08.2017 за серпень 2017 року на суму 19268,65 грн. сплачений 02.10.2017; № 19032666 від 30.09.2017 за вересень 2017 року на суму 18730,90 грн. сплачений 07.12.2017; № 20582666 від 31.10.2017 за жовтень 2017 року на суму 19268,65 грн. сплачений 20.12.2017; № 23572666 від 30.11.2017 за листопад 2017 року на суму 18730,90 грн. сплачений 06.03.2018.

27.03.018 року позивач надіслав відповідачу претензію вих. 06/445 від 27.03.2018 року на суму 59626 грн. 27 коп. (а.с. 28-30). Доказів отримання претензії відповідачем позивач не надав.

Відповідач зазначену претензію залишив без відповіді.

Станом на день подання позовної заяви сума боргу відповідачем оплачена не була.

Позивач просить стягнути з відповідача 159547 грн. 05 коп., із яких:

-          134443 грн. 62 коп. – основний борг;

-          20210 грн. 69 коп. – пеня,

-           1983 грн. 00 коп. – 3 % річних;

-          2909 грн. 74 коп. – сума, на яку збільшився основний борг з урахуванням індексу інфляції.

В обґрунтування позову ДП“Миколаївський морський торговельний порт” посилається на ст.ст. 526, 640, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193,232 Господарського кодексу України.

Відповідач, як вже вище вказано, свого представника у судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд дійшов до такого висновку.

Відповідно з ч.1 ст. 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобо-в'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відпо-відно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного за-конодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сто-ронами.

Борг відповідача перед позивачем станом на час розгляду справи становить 134443 грн. 62 коп., що підтверджується матеріалами справи.

Отже, позовна вимога щодо стягнення боргу в сумі 134443 грн. 62 коп. є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Суд також вважає обґрунтованими вимоги ДП“Миколаївський морський торговельний порт” про стягнення з відповідача нарахувань на суму основного боргу: пені, 3 % річних та суми, на яку збільшився основний борг з урахуванням індексу інфляції.

Так, чинним законодавством передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Укладеним між сторонами у справі договором передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати рахунку позивача, з відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення до повної сплати заборгованості. Пеня стягується в претензійно-позовному порядку.

У відповідності до вищевказаних умов договору, позивачем у позові за порушення строків виконання зобов’язання щодо оплати товару нараховано пеню в сумі 20210 грн. 69 коп. за загальний період 21.07.2017 року по 21.09.2018.

Суд із зазначеними розрахунками погоджується, і визнає, що вимоги позивача про стягнення пені в сумі 20210 грн. 69 коп. належить задовольнити.

Суд погоджується і з поданими позивачем розрахунками 3 % річних у сумі 1983 грн. та індексу інфляції в сумі 2909 грн. 74 коп., нарахованих на суму за період прострочення оплати за товар, і визнає, що вимоги про стягнення зазначених сум також належить задовольнити.

Отже, позов ДП“Миколаївський морський торговельний порт” належить задовольнити повністю.

У відповідності із ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238, ГПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

1.           Позов задовольнити повністю.

2.           Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНССПЕЦАВТО ” (54020, м.Миколаїв, Громадянський узвіз, 1/1, ідентифікаційний код 38395822) на користь Державного підприємства “Миколаївський морський торговельний порт” (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд. 23/14, ідентифікаційний код 01125608) грошові кошти у сумі 159547 грн. 05 коп., із яких: 134443 грн. 62 коп. – основний борг; 20210 грн. 69 коп. – пеня, 1983 грн. 00 коп. – 3 % річних; 2909 грн. 74 коп. – сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції, а також 2393 грн. 21 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 ГПК України, рішення підписано 18.01.2019 року.

Суддя                                                                                 С.М. Коваль