ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/7347/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: згідно протоколу судового зсідання від відповідача: згідно протоколу судового зсідання від третьої особи: згідно протоколу судового зсідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від11.09.2019
суддя Гулевець О.В.
повний текст складено24.09.2018
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Астра Лізинг", м. Київ
допублічного акціонерного товариства "Діамантбанк", м. Київ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ
провизнання зобов'язання припиненим

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астра Лізинг" (надалі-позивач/ТОВ "Астра Лізинг" ) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (надалі-відповідач/ПАТ "Діамантбанк"), в якому просило суд визнати припиненим зобов'язання позивача перед відповідачем з повернення кредитного траншу у розмірі 991 664,73 грн. за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016 укладеним між ТОВ «Астра Лізинг» та ПАТ «Діамантбанк».

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог по договору банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011 та по договору кредитної лінії № 144 від 28.12.2016, у зв'язку із чим з 29.09.2017 зобов'язання ТОВ "Астра Лізинг" перед ПАТ "Діамантбанк" з повернення кредитного траншу в розмірі 991 664,73 грн. за вказаним кредитним договором є припиненими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 у справі № 910/7347/18 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7347/18, залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (надалі-третя особа/Фонд).

У відзив на позовну заяву, ПАТ "Діамантбанк" проти заявлених позовних вимог заперечував посилаючись на те, що сума зобов'язань позивача перед банком за кредитним договором строк виконання яких настав станом на 29.09.2017 становила 663 400,00 грн., у зв'язку із чим банком не могла бути задоволена вимога позивача про зарахування зобов'язань за кредитним договором в сумі 991 664,73 грн.

За твердженням відповідача, застосування приписів п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" можливе за умови, що майнове право на кошти, які боржник просить зарахувати є предметом застави, якою забезпечується кредитне зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі № 910/7347/18 позов задоволено повністю. За рішенням суду визнано припиненим зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Лізинг" перед публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" з повернення кредитного траншу в розмірі 991 664,73 грн. за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю "Астра Лізинг" та публічним акціонерним товариством "Діамантбанк".

Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суду виходив з наявності всіх необхідних умов для зарахування зустрічних однорідних вимог, які передбачено п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та наявності підстав для припинення зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ( ст. 601 Цивільного кодексу України).

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі № 910/7347/18 ПАТ "Діамантбанк" (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального права, ст. 601 і процесуального права.

В поданій в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що заборгованість з тілом кредитну станом на 29.09.2017 складає 1 990 200,00 грн., з яких 1 326 800,00 грн. - строкової заборгованості по тілу кредиту та 663 400,00 грн. простроченої заборгованості по тілу кредиту, а тому строк виконання зобов'язань, розумінні ст. 601 Цивільного кодексу України настав лише в частині 663 400,00 грн. у зв'язку із чим банком не могла бути задоволена вимога позивача про зарахування зобов'язань за кредитним договором в сумі 991 664,73 грн.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що місцевий місцевим судом встановлено наявність заборгованості позивача перед відповідачем по тілу кредиту (станом на 29.09.2017) у розмірі 995 100,00 грн.

Однак, за твердженнями скаржника реальна заборгованість товариства з обмеженою відповідальністю "Аста Лізинг" за тілом кредиту складає 1 990 200,00 грн.

На думку заявника апеляційної скарги, наслідком встановлення даного факту є прощення боргу товариства з обмеженою відповідальністю "Аста Лізинг" перед публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" на суму 995 100,00 грн., що суперечить положенням п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до якого з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не було враховано положення п. 7.6. кредитного договору.

26.12.2018 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надішли письмові пояснення, відповідно до яких просив суд апеляційну ПАТ "Діамантбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі № 910/7347/18 задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Третя особа у письмових поясненнях зазначає ст.ст. 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відтак, після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

27.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію) від товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Лізинг" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ "Діамантбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі № 910/7347/18 та залишити оскаржуване рішення без змін.

Позивач зазначає, що станом на момент зарахування у останнього були зустрічні однорідні грошові вимоги на суму, яку було зараховано, це зарахування відповідало законодавству та на нього не поширювалися обмеження, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 у справі № 910/7347/18 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі № 910/7347/18 - залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 задоволено клопотання ПАТ "Діамантбанк" та поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі № 910/7347/18. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7347/18. Розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі № 910/7347/18 призначено на 23.01.2019.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/357/19 від 23.01.2019 у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/7347/18.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.01.2019 для розгляду справи № 910/7347/18 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПАТ "Діамантбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі № 910/7347/18 колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів: Чорної Л.В., Тищенко А.І.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Адвокат позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт-без змін.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про поважні причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Будь-яких заяв/клопотань про відкладення розгляду справи через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу до суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи за наявними матеріалами справи.

Північний апеляційний господарський суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення адвоката позивача та представника скаржника (відповідача), проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 23.02.2011 між акціонерним банком "Діамант", (правонаступником якого є відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Астра Лізинг" був укладений договір банківського рахунку № 11-02-23-000140 (надалі - договір рахунку).

Відповідно до п. 1.1. банк зобов'язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування позивача. У відповідності до договору рахунку позивачу відкрито поточний рахунок № 7.980.

Пунктом 3.2.3. договору рахунку передбачено право відповідача здійснювати списання коштів з поточного рахунку позивача без розпорядження позивач у випадках, передбачених законодавством України.

28.12.2016 між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" ( надалі - кредитодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Астра Лізинг" ( надалі-позичальником) було укладено договір кредитної лінії № 144 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію в розмірі 3 700 000,00 грн. з графіком щомісячного зменшення ліміту заборгованості та кінцевим терміном повернення кредиту - 25 грудня 2017 року.

У п. 1.1. кредитного договору визначено, що банк з 28.12.2016 по 25.12.2017 відкриває позивачу відновлювальну кредитну лінію у наступних розмірах: 3 700 000,00 грн. - з 28.12.2016 до 30.01.2017;

3 533 700,00 грн. - з 31.01.2017 до 27.02.2017;

3 317 000,00 грн. - з 28.02.2017 до 30.03.2017;

2 985 300,00 грн. - з 31.03.2017 до 29.04.2017;

2 653 600,00 грн. - з 30.04.2017 до 30.05.2017;

2 321 900,00 грн. - з 31.05.2017 до 29.06.2017;

1 990 200,00 грн. - з 30.06.2017 до 30.07.2017;

1 658 500,00 грн. - з 31.07.2017 до 30.08.2017;

1 326 800,00 грн. - з 31.08.2017 до 29.09.2017;

995 100,00 грн. - з 30.09.2017 до 30.10.2017;

663 400,00 грн. - з 31.10.2017 до 29.11.2017;

663 400,00 грн. - з 31.10.2017 до 29.11.2017;

331 700,00 грн. - з 30.11.2017 до 25.12.2017.

Сторонами вносились зміни до кредитного договору шляхом укладення додаткових угод № 1 від 17.01.2017, № 2 від 22.02.2017, № 3 від 03.03.2017, згідно із якими сторонами встановлювались розміри кредитних траншів, які банк надає позивачу в межах кредитної лінії відкритої позивачу за кредитним договором.

Так, відповідно до додаткової угоди № 1 від 17.01.2017 банк надає позивачу кредитний транш у розмірі 785 000,00 грн., згідно додаткової угоди № 2 від 22.02.2017 - у розмірі 900 000,00 грн., згідно додаткової угоди № 3 від 03.03.2017 - 500 000,00 грн.

У п. 4 кредитного договору сторони погодили, що банк має право самостійно, без узгодження з позивачем, списувати грошові кошти з поточного рахунку позивача, відкритого у відповідача на погашення заборгованості за кредитним договором.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 № 264-рш/БТ "Про віднесення ПАТ "ДІАМАНТБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 №1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким було розпочато процедуру виведення ПАТ "ДІАМАНТБАНК" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.06.2017 № 2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким була розпочата процедура ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

26.07.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою вих. № AЛ-145 від 26.07.2017 про включення до реєстру вимог кредиторів банку вимоги позивача за договором банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011 у сумі 991 664,73 грн.

За результатами розгляду заяви позивача вих. № AЛ-145 від 26.07.2017 про включення до реєстру вимог кредиторів, відповідач листом вих. № 1279/38л від 27.09.2018 повідомив позивача про те, що 11.09.2018 Виконавчою дирекції ФГВФО було затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів, зокрема, включено до реєстру акцептовані вимоги позивача на суму 991664,73 грн. та віднесені до сьомої черги погашення акцептованих вимог кредиторів банку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що протягом червня-серпня 2017 року позивач звертався до відповідача із заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором № 144 від 28.12.2016 та договором банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011, що були залишені відповідачем без задоволення. У листі вих. 1048/01л відповідач повідомив позивачу, що зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим до затвердження реєстру вимог кредиторів.

29.09.2017 позивач звернувся до банку із заявою на зарахування зустрічних однорідних вимог за вих. № АЛ-194 від 29.09.2017, згідно з якою просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором зарахувати залишки коштів в сумі 991664,73 грн., розміщені на його поточному рахунку №7.980.

Листом за вих. № 1469/25111 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для заліку зустрічних однорідних вимог до моменту настання обставин, передбачених ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Оскільки відповідачем не здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 991 664,73 грн., позивач звернувся до суду з позовом про визнання припиненим зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Астра Лізинг» перед ПАТ «Діамантбанк» з повернення кредитного траншу у розмірі 991 664,73 грн. за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суду виходив з наявності всіх необхідних умов для зарахування зустрічних однорідних вимог, які передбачено п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та наявності підстав для припинення зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи за наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що місцевий господарський вірно встановив, що між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016, згідно із яким, товариство з обмеженою відповідальністю "Астра Лізинг" є боржником публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" щодо повернення наданих банком кредитних коштів, сплати відсотків та інших платежів за договором.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (надалі-України) визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вже зазначалось вище, 23.02.2011 між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського рахунку № 11-02-23-000140.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними, тобто зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду (гроші, однорідні речі);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Положеннями ст. 602 ЦК України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Так, на підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 № 264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 № 1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким було розпочато процедуру виведення ПАТ "ДІАМАНТБАНК" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.06.2017 № 2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ДІАМАНТБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким була розпочата процедура ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Приписами статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань (п. 5 - 4 ч. 1 ст. 2 Закону), ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону).

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначено Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вказаного нормативно-правового акту.

Пунктом 8 ч. 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Отже, зі змісту наведеної норми та положень цивільного законодавства випливає, що нормами ст. 46 Закону передбачено сукупність умов, за наявності яких є можливим здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації банку, а саме: наявність заяви про зарахування зустрічних вимог, вимоги мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим), вимоги мають бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей, правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги, тобто допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо), строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, за кредитним договором не було здійснено заміни застави протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку, кошти перебували на рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку, договірне списання з рахунку передбачено умовами договору.

Місцевим господарським судом було встановлено, що позивач не є пов'язаною особою ПАТ "ДІАМАНТБАНК".

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що можливість договірного списання коштів з рахунку позивача на погашення заборгованості перед банком за кредитом, передбачена п. 3.2.3. договору рахунку та п. 4.1. кредитного договору, укладеного між сторонами.

Кредиторські вимоги позивача за договором банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011 у сумі 991 664,73 грн. були віднесені до вимог сьомої черги рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 4077 від 11.09.2017, а тому акцептовані (визнані) відповідачем.

Відповідно до п. 3.2.4. кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом 1 (одного) банківського дня з моменту хоча б одноразового порушення обов'язку по сплаті чергового платежу в погашення кредиту та (або) процентів за користування ним на умовах, встановлених цим договором, або інших передбачених цим договором платежів, погасити в повному обсязі фактично отриманий кредит та проценти за кредитом, разом з нарахованою неустойкою за цим договором, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем.

Згідно із довідки ПАТ "ДІАМАНТБАНК" вих. № 133/31.1п від 10.07.2017 заборгованість позивача договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016 становить 2 003 514,16 грн., з яких 1 990 200,00 грн. - заборгованість по кредиту та 13 314,16 грн. - заборгованість за відсотками.

В підтвердження заперечень щодо суми заборгованості, що визначена позивачем для зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач надав виписку з рахунку позивача за період з 17.01.2017 по 29.09.2017, відповідно до якої прострочена заборгованість позивача перед банком становить 663 400,00 грн.

Крім того, п. 4.2.2. кредитного договору визначено, що позичальник має право достроково погашати заборгованість за цим договором.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом з'ясовано, що у відповідності до умов кредитного договору відповідач надавав позивачу кредитні кошти у межах відновлювальної кредитної лінії.

Згідно із умовами кредитного договору 29.09.2017 настав строк погашення чергового кредитного траншу на суму 331 700,00 грн. за період - з 31.08.2017 до 29.09.2017.

Отже, станом на 29.09.2017 заборгованість позивача по тілу кредиту становила 995 100,00 грн.

Відтак, посилання відповідача на те, що станом на 29.09.2017 заборгованість відповідача по кредитному договору становила 663 400,00 грн. визнаються необґрунтованими.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги за договором кредитної лінії № 144 від 28.12.2016 та договором банківського рахунку № 11-02-23-000140 від 23.02.2011 є зустрічними та однорідними (грошовими), а строк їх виконання є таким, що настав.

Місцевим господарським судом так і судом апеляційної інстанції було встановлено наявність усіх необхідних умов для можливості здійснення зарахування однорідних зустрічних вимог в порядку ч. 2 п. 8 ст. 46 України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову у зв'язку з їх доведеністю та обгрунтованістю.

В ст.ст. 78, 79 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Надані до матеріалів справи докази та пояснення учасників провадження у даній справі свідчать про обґрунтованість та доведеність позовних вимог належними доказами, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 у справі № 910/7347/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/7347/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано -29.01.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

А.І. Тищенко