номер провадження справи 27/177/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2019 Справа № 908/2571/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» (69032 м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 9, )

про стягнення 23 093 грн. 37 коп.

за участю

представника позивача: ОСОБА_2, ордер № 1493 від 10.12.2018 р.

представник відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

27.11.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва до Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна 23 093 грн. 37 коп. штрафних санкцій за невиконання зобовязань за договором поставки від 01.12.2017 р. № ЦЗВ-03-11517-01.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018 р., справу № 908/2571/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 28.11.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2571/18, присвоєно справі номер провадження 27/177/18, підготовче засідання призначено на 17.12.2018 р.

Справа № 908/2571/18 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

10.12.2018 р. Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства Українська залізниця звернулося до господарського суду Запорізької області з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та з проханням визначити один з наступних судів: господарський суд міста Києва, південний апеляційний господарський суд, господарський суд Київської області, Соломянський районний суд м. Києва відповідальними за проведення відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.12.2018 р. клопотання Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без задоволення.

17.12.2018 р. судом проведено судове засідання у справі № 908/2571/18.

11.12.2018 р. на поштову адресу суду відповідачем надіслано відзив № 07/12 від 07.12.20108 р. (вх. № 08-08/22293/18). Проти заявлених вимог заперечує частково. Крім того, просить суд відкласти засідання призначене на 17.12.2018 р. з метою надання відповідачу можливості надати до суду додаткові докази.

14.12.2018 р. на електрону адресу господарського суду (вх. № 08-08/22520/18) та 17.12.2018 р. на поштову адресу суду (вх. № 08-08/22677/18) надійшло клопотання позивача щодо відкладення розгляду справи, у звязку з участю представника у іншому судовому процесі.

Ухвалою суду від 17.12.2018 р. відкладено розгляд справи. Засідання суду призначено на 21.01.2019 р.

18.12.2018 р від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 08-08/22765/18), відповідно до якої позивач не погоджується з твердженнями відповідача зазначивши, що останнім за рознарядкою № ЦЗВ-20/6432 продукцію на суму 47748 грн. 00 коп. не поставлено взагалі та відсутній даний акт на підтвердження факту поставки. Крім того, позивач вказав на те, що відповідно до постанови кабінету Міністрів України від 31.10.2018 р. № 938 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» було змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця», а також до постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» внесено такі зміни: у назві та пункті1 постанови слово «публічного» виключено. 27.11.2018 р. проведено державну реєстрацію Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця» в новій редакції. Згідно ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням, тобто не є зміною її організаційно-правової форми.

26.12.2018 р. від відповідача надійшло доповнення до відзиву № 07/12 від 07.12.2018 р., відповідно до якого зазначено, що позивач в порушення умов договору здійснив виписку рознарядки на весь договірний обєм товару однією партією також зазначено, що лист позивача від 30.12.2017 р. не відповідає вимогам договору та безпосередньо свідчить, що його виконання потребує від замовника здійснення додаткових дій надання реквізитів кінцевих вантажоодержувачів, за таких обставин відповідач зазначає, що станом на 29.03.2018 р. було поставлено товар на загальну суму 100271 грн. 20 коп., з 30.03.2018 р. почався відлік прострочки поставки, 23.04.2018 р. товар поставлено на суму 23620 грн. 80 коп., отже, на думку відповідача, позивач має право на нарахування штрафу в розмірі 3468 грн. 72 коп. та пені в розмірі 554 грн. 99 коп.

26.12.2018 р. від відповідача надійшло клопотання вх. 21-1/12 від 21.12.2018 р. про призначення та проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи, з метою визначення обєктивний зміст фраз в договорі щодо постачання товару однією партією чи декількома.

11.01.2019 р. Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» звернулося до господарського суду Запорізької області з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 14.01.2019 р. клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У судовому засіданні 21.01.2019 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судове засідання 21.01.2019 р. здійснювалось в режимі відеоконференцзвязку.

Представник позивача в судовому засіданні 21.01.2019 р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 21.01.2019 р. не зявився, 17.01.2019 р. до суду від нього надійшло клопотання вих. № 16/01 від 16.01.2019 р. про розгляд справи без участі представника відповідача та наполягав на задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобовязані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного.

Приписами ст. 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов, зокрема, для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Як зазначається у ч. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» № 4 від 23.03.2012 р., судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Враховуючи те, що для трактування змісту пунктів договору суду не потрібні спеціальні знання судового експерта, суд відмовляє в задоволенні даного клопотання про призначення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз'яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

01.12.2017 р. між ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» (Постачальник) укладений Договір поставки № ЦЗВ-03-11517-01 (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобовязується поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити Продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Згідно з п. 1.2 Договору визначено найменування Продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів).

Постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) - пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010). Вантажовідправником може бути третя особа, зазначена Постачальником (п. 5.1 Договору).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії Договору, тільки після письмової рознарядки Замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до прийому Продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе Замовник. Рознарядка надається Постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти. Після отримання рознарядки по електронній пошті постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту Замовника, що підтверджує отримання рознарядки та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначений термін Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці (п. 5.2 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, Замовник направляв на адресу Постачальника рознарядку на відвантаження продукції:

- від 30.12.2017 р. № ЦЗВ-20/6432 на суму 123396 грн. (з ПДВ).

Протягом строку дії Рознарядки від 30.12.2017 р. № ЦЗВ-20/6432 Постачальником відвантажено продукцію на суму 34968 грн. 00 коп., а саме:

29.01.2018 р. - на суму 9492 грн., акт приймання-передачі продукції від 29.01.2018 № 34;

29.01.2018 р. - на суму 16272 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 29.01.2018 № 36;

29.01.2018 р. - на суму 9204 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 29.01.2018 № 39.

З порушенням строків (термінів) поставки 27.02.2018 р., відвантажено продукцію на суму - 40680 грн. 00 коп., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 27.02.2018 р. № 44;

Продукцію на суму 47748 грн. 00 коп. не поставлено взагалі.

Таким чином, ТОВ «Владар Україна» свої зобов'язання за Договором виконало неналежним чином, з порушенням вимог п. 5.2 Договору., в звязку з чим, позивачем на підставі п. 10.1 Договору нараховано суму пені в розмірі 9829 грн. 17 коп. та штраф в розмірі 13264 грн. 20 коп.

В зв'язку з невиконанням ТОВ «Владар Україна» умов Договору, позивач надсилав на адресу відповідача претензію від 08.06.2018 р. № ЦЗВ-20/2156 з вимогою сплатити штрафні санкції у сумі 20686 грн. 13 коп., однак матеріали справи не містять відповіді ТОВ «Владар України» на вказану претензію. Станом на момент подання позову сума штрафних санкцій відповідачем не сплачена.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до субєкта, який порушив зобовязання, не звільняє цього субєкта від обовязку виконати зобовязання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобовязання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є Договір поставки № ЦЗВ-03-11517-01 від 01.12.2017р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У зв'язку з тим, що відповідачем було порушено строк поставки продукції, відповідачем було порушено своє зобов'язання за Договором, а саме порушено п. 5.2 Договору.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені в розмірі 9829 грн. 17 коп. та штраф в розмірі 13264 грн. 20 коп., загальною сумою штрафні санкції - 23093 грн. 37 коп., які нараховані за порушення строків поставки продукції за Договором.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобовязання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що при порушенні зобов'язання настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що за порушення термінів постачання Постачальник оплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2 даного Договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому, Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово Замовник.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу здійснені позивачем, господарський суд вважає їх вірними, а суму до стягнення в розмірі 23093 грн. 37 коп. штрафних санкції (пені в розмірі 9829 грн. 17 коп. та штраф в розмірі 13264 грн. 20 коп.) обґрунтованою.

Заперечення відповідача на позовну заяву, викладені у відзиві на позовну заяву та в додатку до відзиву є необґрунтованими, спростовуються вищевикладеним, та матеріалами справи. Доводи та докази, що предявив позивач спростовують позицію відповідача.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невідємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховується, що згідно ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

За таких обставин, суд задовольняє позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва».

Слід зазначити, що в позовній заяві було вказано про стягнення 6000 грн. 00 коп. витрат, повязаних з розглядом справи, однак, матеріали справи не містять належних доказів, в підтвердження даної суми, яку позивач поніс в процесі розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні , яке відбулося в режимі відеоконференцзв»язку зазначив, що не підтримує стягнення судових витрат у розмірі 6000 грн.00коп, оскільки жодного разу не прибував до господарського суду Запорозької області.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За таких обставин, заяву про стягнення 6000 грн. 00 судових витрат, повязаних з розглядом справи судом залишено без розгляду, представник позивача під час судового розгляду справи по суті дану заяву не підтримав.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 1762 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна», м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Владар Україна» (69032, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 9, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, ) 23093 (двадцять три тисячі девяносто три) грн. 37 коп. штрафних санкцій, 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 25.01.2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.С. Дроздова