СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа № 922/2871/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Сіверін В.І.

участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Засядько М.В.

адвокат Кіпоть І.Г.

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги ТОВ "Харківгаз Збут", м. Харків (вх.№122Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2018 у справі № 922/2871/18 (повний текст якого складено та підписано 18.12.2018 в приміщенні зазначеного суду суддею Бринцевим О.В.)

за позовом ТОВ "Харківгаз Збут", м. Харків

до Управління праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації, смт. Зачепилівка

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Зачепилівському районі Харківської області, смт. Зачепилівка

про стягнення 20506,80грн.,

ВСТАНОВИЛА:

19.10.2018 ТОВ "Харківгаз Збут" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних - 5.361,61грн. та інфляційні втрати - 15.145,19грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної оплати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот.

В обґрунтування позову вказував на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором на фінансування субсидій від 01.07.2015 №34/07 в частині розрахунку за спожитий населенням природний газ. В якості правових підстав позову вказує на норми статей 612, 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.12.2018 у даній справі у позові відмовлено повністю. Судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1.762,00грн., покладено на ТОВ "Харківгаз Збут".

ТОВ "Харківгаз Збут" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов ТОВ "Харківгаз Збут" задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати, сплачені за подання апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що підписання спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови КМУ від 11.01.2005 р. №20 саме і свідчить про безумовне виконання сторонами приписів чинного законодавства України, яке регулює порядок проведення фінансування наданих населенню субсидій, а тому висновок суду, що підписання спільних протокольних рішень є фактично згодою сторін про зміну порядку проведення розрахунків за договором на фінансування субсидій від 01.07.2015 №34/07 є помилковим, адже сам договір не визначав (і не міг визначати) безпосередньо алгоритм проведення таких розрахунків і відповідно до його предмету - саме і укладався на виконання Постанови КМУ від 11.01.2005 року №20.

Як зазначає апелянт, відповідач розрахувався по спільним протокольним рішенням №№210, 211, 331, 756, 758 з порушенням строків оплати. У зв'язку із чим, із посиланням на положення Цивільного кодексу України позивачем було нараховано відповідачу 3% річних у сумі 5361,61гре за загальний період з 03.02.2016 по 28.03.2016 та інфляційні втрати - 15 145, 19 за період: березень 2016 року.

Крім того, апелянт зазначає, що в тексті оскаржуваного рішення суд першої інстанції помилково здійснив посилання на низку Законів України, зокрема «Про жертви нацистських переслідувань», Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закон України "Про прокуратуру", Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", які не мають відношення до процедури нарахування і здійснення фінансування субсидій на оплату вартості спожитого населенням природного газу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, відповідачу та третій особі встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 29.01.2019.

Відповідач на виконання вимог ухвали суду, надав за вх. № 813 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судове засідання, призначене на 29.01.2019 представники відповідача та третьої особи не з'явились, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, залучені до матеріалів справи.

Натомість відповідач звернувся з клопотання, викладеному у відзиві на апеляційну скаргу, про розгляд справи за відсутності його представника.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи, що учасники судового процесу були повідомлені належним чином, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено колегією суддів, що між ТОВ "Харківгаз Збут" (постачальник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації (платник) було укладено договір на фінансування субсидій від 01.07.2015 №34/07 (надалі - договір), предметом якого є відносини сторін щодо фінансування субсидій, пов'язаних із споживанням природного газу населенням (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що постачальник здійснює постачання природного газу населенню, яке отримує субсидії, а платник здійснює проведення розрахунків за спожитий природний газ у частині субсидій, пов'язаних із споживанням газу населенням, відповідно до Постанови КМУ від 11.01.2005 №20 (зі змінами) та Постанови КМУ від 04.03.2002 №256 (зі змінами).

У відповідності до підпункту 2.2.4. пункту 2.2. договору платник зобов'язався при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодовує постачальнику вартість послуг, наданих отримувачем субсидій, згідно актів звіряння.

Даний договір набирає чинності з 01.07.2015 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування пільг населення - до їх повного виконання (пункт 7.1. договору).

Як зазначає позивач у позовній заяві, ним з метою отримання оплати вартості спожитого населенням природного газу в 2015 році були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (далі - СПР) від 21.01.2016 №210, від 21.01.2016 №211, від 25.01.2016 №331, від 23.02.2016 №769/в, від 23.02.2016 №756, від 23.02.2016 №758, підписані зі сторони Головного управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ "Харківгаз Збут" та НАК "Нафтогаз України".

Позивач стверджує, що грошові кошти по вищевказаним СПР були перераховані відповідачем несвоєчасно, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання, зокрема, послуг газопостачання для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: Закон України "Про жертви нацистських переслідувань", Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закон України "Про прокуратуру", Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з підпункту б пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 БК України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Частиною 6 статті 48 БК України передбачено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу. Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок).

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Абзацом 3 пункту 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та з метою виконання умов спірного договору на фінансування субсидій від 01.07.2015 №34/07 були підписані спільні протокольні рішення (СПР) про взаєморозрахунки за природний газ та теплопостачання.

У розділах 3 спільних протокольних рішень передбачено, що сторони зобов'язались перераховувати кошти іншій стороні не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок. Згідно з п. 5.2 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами й діють до повного виконання сторонами зобов'язань за ними.

Підписання спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, свідчить, що сторони фактично погодились про зміну порядку проведення розрахунків за Договором на фінансування субсидій від 01.07.2015 №34/07.

Окрім цього, умовами договору на фінансування субсидій від 01.07.2015 №34/07 не встановлено строку виконання зобов'язання з проведення розрахунків за спожитий природний газ у частині субсидій.

Дані обставини виключають можливість нарахування за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18 та від 01.10.2018 у справі №904/9145/17.

Таким чином, відповідач на виконання умов спільних протокольних рішень повністю розрахувався за природний газ, не прострочив виконання грошового зобов'язання, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум інфляційних та 3% річних, по сумам сплаченим за спільними протокольними рішеннями.

На підставі викладеного, з урахуванням приписів наведених правових норм та з урахуванням матеріалів справи колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції посилково здійснено посилання на закони України, якими встановлені соціальні пільги на отримання послуг газопостачання для ряду категорій громадян , оскільки вони не мають відношення до процедури нарахування субвенцій і здійснення фінансування субсидій на оплату вартості спожитого населенням природного газу, колегія суддів зазначає, що даними законами передбачено перелік осіб, які мають такі соціальні пільги.

Щодо тверджень апелянта про те, що відповідач розрахувався по спільним протокольним рішенням №№210, 211, 331, 756, 758 з порушенням строків оплати, колегія суддів зазначає, що договором від 01.07.2015 №34/07 не встановлений конкретний строк для проведення поточних розрахунків за надані послуги з газопостачання пільговій категорії населення. Виходячи із змісту предмета договору та в силу Закону розрахунки нарахованих субсидій проводяться відповідно до Порядку № 20 та Порядку № 256.

З матеріалів справи вбачається, що зобов'язання Управління щодо здійснення розрахунків з позивачем за надані послуги із споживання природного газу у межах відповідних бюджетних призначень та в обсязі наданих асигнувань згідно умов договору та в силу Закону виконувались своєчасно, розрахунки здійснювались на поточний рахунок позивача із спеціальним режимом використання протягом одного операційного дня з моменту отримання відповідних сум, що надійшли до районного бюджету.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Харківгаз Збут", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2018 у справі № 922/2871/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2018 у справі № 922/2871/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 04.02.2019.

Відповідно ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін