ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р. Справа№ 910/11657/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Косянчук В.В. ( довіреність №Ю-1-1/14 від 02.01.2019);

від відповідача : Ляхович С.О. (довіреність №49 від 01.10.2018);

Скрицький О.М. ( довіреність №50 від 10.01.2018);

розглянувши апеляційну скаргу Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2018, повний текст якої складений та підписаний 14.11.2018

у справі № 910/11657/18 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 319 585, 95грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 у справі №910/11657/18 задоволено позовні вимоги частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" на користь Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" основний борг в сумі 19 738,48грн., штраф в сумі 584,04 грн., інфляційні втрати в розмірі 315,82 грн. та судовий збір в сумі 309,58 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

-30.03.2017 ПАТ «Телесистеми України» було направлено на адресу відповідача повідомлення про розірвання договорів, на підтвердження направлення вказаного повідомлення до матеріалів справи додано поштове повідомлення;

- дія укладених між сторонами договорів припинилась на підставі заяви замовника у відповідності до п.8.2 договорів;

- наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за надані позивачем послуги за червень 2017, до розірвання договорів;

- позивачем доказів замовлення відповідачем після припинення договорів з 07.2017 послуг з утримання і розміщення в погодженому сторонами місці обладнання базової станції замовника та антенно-фідерні пристрої зазначеної станції, їх фактичне надання позивачем, а також досягнення сторонами згоди щодо їх вартості у заявленому позивачем до стягнення розмірі, не надав.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Північний апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 у справі №910/11657/18 і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з відповідача основний борг в сумі 192 036,43 грн., штраф в сумі 4878,41 грн., пеню 8795,88 грн., суму інфляційних витрат - 1 513,15 грн., а також понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 7 122,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- акт про прийняття-передачі виконаних робіт від 15.07.2017 укладеному між відповідачем та ПП «Ірван» має недостовірну інформацію стосовно вивільнення території, а саме: 1. Виконав демонтаж БС EODE0010 м.Одеса вул. Ак.Воробйова,1; 2. Виконав демонтаж БС EODE0015 м.Одеса, вул. Дальницьке шосе 22 (крім башти 40м). Згідно укладених договорів місце розташування обладнання - м.Одеса, вул. Ак.Ворбйова,1 та м.Одеса, Тираспольське шосе, 22-а (Дальницьке шосе 22-а) відповідно;

- звільнення території за адресою: м.Одеса, Тираспільське шосе, 22-а відбулось 10.09.2018, що і є остаточною датою розрахунку на використання місця розташування;

- звільнення території за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Воробйова, 1 відбулось 15.07.2018, що і є остаточною датою розрахунку на використання місця розташування.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського міста Києва від 09.11.2018 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- предметом розгляду у суді першої інстанції були позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 04.06.2017 по 30.06.2018 по договору №SODE ODE 0010 від 01.11.2016 в сумі 148 881,64 грн., по договору №SODE ODE 0015 від 01.11.2016 в сумі 148 881,64 грн., а також штрафу 3% річних у розмірі 4 206,76 грн., пені у розмірі 12 081,01 грн., інфляційний втрат у розмірі 2 534,90 грн.

- в той же час в апеляційній скарзі позивач заявляє зовсім інші позовні вимоги, а саме позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.06.2017 по 10.09.2018.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

Рішенням від 14.12.2017р. Господарського суду міста Києва у справі №910/21230/17 за позовом Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 523 182,38 грн., з яких: заборгованість: за договором від №SODEODE0015 від 01.11.2006р. - у розмірі 244 767,77 грн.; за договором №SODEODE0010 від 01.11.2006р. - у розмірі 244 767,77 грн.; за договором №ЮВ-103 від 28.03.2011 - у розмірі 497,10 грн.; 3% річних у розмірі 16 855,67 грн.; пеня у розмірі 10 506,84 грн.; інфляційні втрати у розмірі 5 787,23 грн., залишеним без змін постановою від 28.02.2018р. Київського апеляційного господарського суду, позов задоволено.

Постановою від 05.06.2018р. Верховного Суду рішення судів попередніх інстанцій по справі №910/21230/17 залишені без змін.

За приписами ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення по справі №910/21230/17, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

У рішенні по справі №910/21230/17 судом встановлено, що:

- Державною судноплавною компанією "Чорноморське морське пароплавство" та Закритим акціонерним товариством "Телесистеми України" (замовник) 01.11.2006р. укладено договори №SODEODE0010 та №SODEODE0015, відповідно до яких на підставі взаємної згоди сторін замовник передає, а виконавець приймає на утримання і розміщує в погодженому сторонами місці обладнання базової станції замовника та антенно-фідерні пристрої зазначеної станції, які надалі разом іменуються "базові станції";

- місце розташування визначене сторонами на території, яка належить виконавцеві на праві власності, знаходиться за адресою: м. Одеса, Тираспільське шосе, 22-а (Дальницьке шосе, 22а) S 0010, площею 50 кв.м і складається з місця для розміщення контейнеру з радіотехнічною апаратурою та місця для встановлення антено-фідерних пристроїв (пункт 1.2 договору №SODEODE0010 від 01.11.2006р.).

Пунктом 1.2 договору №SODEODE0015 від 01.11.2006р. визначено, що місце розташування визначене сторонами на території, яка належить виконавцеві на праві власності, знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 1, сайт ODE ODE 0015, площею 50 кв.м і складається з місця для розміщення контейнеру з радіотехнічною апаратурою та місця для встановлення антено-фідерних пристроїв.

За пунктом 3.1 договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р. (у редакції додаткових угод від 01.10.2014 №ДПС-574 та від 01.10.2014 №ДПС-573) загальна вартість надання виконавцем послуг, обумовлених цим договором, на підставі взаємної згоди сторін становить 6 000 грн., в тому числі, податок на додану вартість (базовий місяць - жовтень 2014 року), без урахування вартості спожитої електроенергії. Нарахування податку на додану вартість на суму оплати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Розмір плати за надання виконавцем обумовлених цим договором послуг за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру плати на індекс інфляції.

Відповідно до пунктів 3.4 договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р. (у редакції додаткових угод від 01.10.2014р. №ДПС-574 та №ДПС-573 від 01.10.2014р.) оплата послуг за цим договором проводиться авансовим платежем за наступний місяць згідно із щомісячно виставленими рахунками шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок чи вноситься до каси виконавця не пізніше 25-го числа попереднього місяця. Замовник повинен самостійно одержати від виконавця оформлений рахунок та акт виконаних робіт.

Згідно з пунктом 4.1 договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р. (у редакції додаткових угод від 01.10.2014 №ДПС-574 та від 01.10.2014 №ДПС-573) у разі порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі двох облікових ставок Національного банку України за кожен день прострочення платежу від несплаченої суми, а також штрафні санкції у розмірі 3% від несплаченої суми. При затримці замовником оплати виставлених виконавцем рахунків більше 10-ти банківських днів виконавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, стягнувши понесені збитки, в тому числі упущену вигоду.

Відповідно до пункту 7.1 договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р. (у редакції додаткових угод від 01.01.2011 №ЮВ-83 та від 01.01.2011 №ЮВ-82) договори набувають чинності з дати їх підписання сторонами та діють до 31.12.2011, з можливістю їх подальшої пролонгації. За 2 місяці до закінчення строку дії договору сторона, яка бажає припинити дію договору, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не було зроблене, договір вважається продовженим на наступний такий самий строк.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Проте, за умовами п.8.2 договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р. замовник або виконавець мають право в односторонньому порядку достроково припинити дію договору, письмово попередивши один одного за три місяці до запланованої ними дати припинення.

Отже, сторони відступили від положень законодавства та врегулювали своїх відносини на власний розсуд, а саме погодили право в односторонньому порядку достроково припинити дію договору, письмово попередивши один одного за три місяці до запланованої ними дати припинення.

30.03.2017р. Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" направлено на адресу відповідача повідомлення №00332 від 30.03.2017р. про розірвання договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р. На підтвердження направлення вказаного на адресу позивача відповідачем до матеріалів справи надано поштове повідомлення №250, в якому міститься відмітка про отримання відправлення адресатом.

Отже, виходячи з умов укладених між сторонами договорів, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що дія останніх припиналась на підставі заяви замовника у відповідності до п.8.2 договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем належних та допустимих доказів замовлення відповідачем послуг, з утримання і розміщення в погодженому сторонами місці обладнання базової станції замовника та антенно-фідерні пристрої зазначеної станції, їх фактичне надання позивачем, після припинення договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р., тобто з 07.2017р., не надав.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що звільнення території за адресою: м.Одеса, Тираспільське шосе, 22-а відбулось 10.09.2018, що і є остаточною датою розрахунку на використання місця розташування (одночасно позивач в апеляційній скарзі просить стягнути з відповідача заборгованість за цей період) та звільнення території за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Воробйова, 1 відбулось 15.07.2018, що і є остаточною датою розрахунку на використання місця розташування.

Судова колегія не може покласти в основу рішення такі доводи, оскільки такі вимоги, а саме в частині періоду нарахування заборгованості ( в позові періодом нарахування є 04.06.2017- 30.06.2018) не були предметом дослідження в суді першої інстанції та виходячи з наступного.

Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" замовлено у Приватного підприємства "Ірван" послуги з демонтажу та перевезення обладнання базових станції, які були передані для обслуговування позивачу згідно договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р.

На підставі договору від 10.07.2017р. про надання послуг з демонтажу та перевезення, Приватним підприємством "Ірван" виконано демонтаж базової станції ODEODE0010 у м.Одеса, вул.Ак.Воробйова, 1, демонтаж базової станції ODEODE0015 у м.Одеса, вул.Дальгицьке шосе, 22 (крім башти 40 м у зв'язку з не допуском орендодавцем на об'єкт) та перевезено обладнання з місця розташування на базу "Максан". Вказані обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи актом від 15.07.2017р. про прийняття-передачу виконання робіт, складеного та підписного відповідачем та Приватним підприємством "Ірван".

Зазначені обставини додатково вказують на безпідставність тверджень позивача стосовно надання відповідачу у період з липня 2017р. по червень 2018р. в межах договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р. послуг з утримання і розміщення в погодженому сторонами місці обладнання базових станцій замовника та антенно-фідерних пристроїв.

Виходячи з вищенаведеного, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані позивачем послуги за договорами №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р. з утримання і розміщення в погодженому сторонами місці обладнання базових станцій замовника та антенно-фідерних пристроїв за червень 2017р., тобто, до розірвання договорів, у розмірі 19 738,48 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України).

Як вказувалось вище, згідно з пунктом 4.1 договорів №SODEODE0015 від 01.11.2006р. та №SODEODE0010 від 01.11.2006р. (у редакції додаткових угод від 01.10.2014 №ДПС-574 та від 01.10.2014 №ДПС-573) у разі порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі двох облікових ставок Національного банку України за кожен день прострочення платежу від несплаченої суми, а також штрафні санкції у розмірі 3% від несплаченої суми. При затримці замовником оплати виставлених виконавцем рахунків більше 10-ти банківських днів виконавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, стягнувши понесені збитки, в тому числі упущену вигоду.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після здійснення перерахунку, з урахуванням часткового задоволення позову в частині стягнення основного боргу, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що обґрунтованим є стягнення штрафу в сумі 584,04 грн. та інфляційних втрат в сумі 315,82 грн.

З наданого позивачем розрахунку також вбачається, що пеню за прострочення оплати послуг за червень 2017р. позивачем не нараховано, а отже, виходячи з відсутністі підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в якості оплати послуг за 07.2017-06.2018р., вимоги про нарахування пені за невиконання грошового зобов'язання за вказаний період також задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2018р не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 у справі № 910/11657/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11657/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 28.01.2019

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк