ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3579/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126)
до Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування" (61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 3)
про стягнення 77851,87 грн.
за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 43/ю від 25.10.2018

від відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до господарського суду Харківської області від Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" надійшла позовна заява за вих. № 67/ю від 22.12.2018 до відповідача - Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування", згідно вимог якої до стягнення з відповідача заявлено пеню у розмірі 53413,83 грн. та 7 % штрафу у розмірі 24438,04 грн., всього - 77851,87 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/3579/18 в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 21.01.2019 о 10:00.

Позивач у судове засідання 21.01.2019 з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідача пеню у розмірі 53413,83 грн. та 7 % штрафу у розмірі 24438,04 грн., всього - 77851,87 грн. Також просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Відповідач в судове засідання 21.01.2019 свого повноважного представника не направив, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про розгляд даної справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать наявне у матеріалах справи поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення відповідачу, зокрема, ухвали господарського суду Харківської області від 27.12.2018.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд встановив наступне:

15.12.2017 між позивачем - Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_2" (покупець) та відповідачем - Державним підприємством "Харківський завод транспортного устаткування" (постачальник) укладено договір поставки № 28/17-П/3983-ХКБМ від (далі - Договір) (т.с. І а.с. 15-21), відповідно до умов пункту п 1.1. постачальник зобовязується виготовити по конструкторській документації (КД) Покупця, поставити та передати у власність покупця комплект деталей системи боєживлення, у кількості 7 (сім) комплектів (далі - продукція), в номенклатурі і кількості зазначеній в Специфікації поставки продукції (Додаток №1), що є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.1 додаткової угоду №1 від 05.04.18 до Договору (далі - Додаткова угода), поставка продукції здійснюється постачальником на умовах DDP, відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс» (в редакції 2000 року) на склад покупця, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 в термін 210 календарних днів після отримання постачальником авансового платежу згідно п. 5.1.1 Договору.

Відповідно до умов п. 4.5 Договору, загальна орієнтовна вартість продукції, що поставляється за цим Договором , згідно з протоколом узгодження орієнтовної ціни становить 349114.92 грн. в т.ч. ПДВ 58185,82 грн.

Згідно з вимогами п. 5.1.1 Договору, авансовий платіж в розмірі 80 % від загальної вартості продукції, яка постачається за цим Договором, згідно п. 4.5. проводиться на підставі рахунку, наданого постачальником за 90 календарних днів до дати постачання продукції

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем 22.12.2017 сплачено відповідачу 80% авансу на суму 27929194 грн., у відповідності до умов пункту 5.1.1 Договору, про що свідчить платіжне доручення №4917 від 22.12.17 (т.с. І а.с. 28), а також 13.07.18 позивачем було додатково сплачено ще 55858,38 грн., про що також свідчить платіжне доручення №2976 від 13.07.18 (т.с. І а.с. 29).

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує про те, що відповідач, у порушення вимог п.п. 1.1., 3.1. Договору поставку продукції позивачу так і не здійснив.

Відповідно до умов п. 9.2 у випадку порушення строків поставки продукції, постачальник за кожен день прострочення повинен сплатити пеню у розмірі 0,1 відсоток вартості продукції, по якій допущена прострочка, а за прострочку вище 30 днів постачальник зобовязується додатково сплатити штраф у розмірі 7% вказаної вартості продукції.

Із врахуванням вищенаведеного, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 53413,83 грн. та 7 % штрафу у розмірі 24438,04 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, Суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з вимогами ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд вважає за необхідне вдруге звернути увагу відповідача на те, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання

Частиною 2 статті 231 ГК передбачено, що у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Наведена норма лише встановлює види забезпечення виконання зобов'язання, а також можливість встановити інші види забезпечення виконання зобов'язання договором або законом, що узгоджується з положенням статті 627 ЦК України, за якою сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частин 1, 4 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд також звертається до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011, згідно з якою одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

З урахуванням наведеного, здійснивши перерахунок пені за період з 20.07.2018 по 20.12.2018, суд визнав належну суму пені, яка підлягає до стягнення з відповідача у розмірі 5223,76 грн., в решті суд відмовляє у зв'язку із необґрунтованістю щодо їх нарахування.

При цьому, перевіривши правомірність нарахування позивачем 7 % штрафу у розмірі 24438,04 грн., суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, у зв'язку з чим позов в цій частині є обґрунтований, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного вище, з огляду на те, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували обставини, про які позивачем повідомлено суд, як і не надано доказів своєчасного постачання продукції, Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат у справі №922/3579/18.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується статтею 129 ГПК України, та враховуючи висновки господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування" (61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 3, ) на користь Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) - 52223,76 грн. пені; 24438,04 грн. штрафу та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1735,06 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 1190,07 грн. пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.01.2019 р.

Суддя ОСОБА_3