ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. Справа№ 910/7058/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Софа ЛТД»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.09.2018 (повний текст рішення складено 16.10.2018)

у справі № 910/7058/18 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софа ЛТД»

до Акціонерного товариства Комерційного банку

«Приватбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Компас Х»

про присудження до виконання обов'язку в натурі

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софа ЛТД» (далі - ТОВ «Софа ЛТД», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», відповідач) про присудження до виконання обов'язку в натурі, а саме передати ТОВ «Софа ЛТД» оригінали кредитного договору №4К14363И від 04.12.2015 та усіх інших документів, що підтверджують перехід права вимоги ТОВ «Софа ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» за вищезазначеним кредитним договором (платіжні доручення, квитанції тощо та всі інші документи, які свідчать про їх виконання, на підставі Договору поруки №4К14363И/П від 25.10.2016). В обґрунтування своїх вимог зазначило, що позивач як поручитель виконав обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» як боржника перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №№4К14363И від 04.12.2015 щодо сплати заборгованості 36 027 124,09 грн, відтак за умовами договору поруки та приписами ст. 556 ЦК України відповідач повинен вручити йому документи на підтвердження права позивача як нового кредитора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компас Х» (далі - ТОВ «Компас Х», третя особа).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивач належними та допустимими доказами не довів виконання ним обов'язку боржника в обсязі, що мав би наслідком припинення всіх зобов'язань боржника перед відповідачем. При цьому, відповідач стверджував, що перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі (та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно), а також зазначав, що положеннями договору не передбачено обов'язку передавати поручителю саме оригінали документів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі № 910/7058/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Софа ЛТД» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки та не врахував положень Договору поруки щодо обов'язку банку передати позивачу продовж 5 днів з моменту виконання зобов'язання належним чином засвідчені копії документів, як приписів ст. 556 ЦК України, чим порушив ст. 20 ГК України і тим самим позбавив відповідача процесуальних прав, передбачених ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 46 ГПК України. На переконання апелянта, долученим до позовної заяви платіжним дорученням підтверджується повне виконання ним своїх зобов'язань за договором поруки, проте відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів невиконання позивачем своїх зобов'язань за цим договором, зокрема, кредитного договору та розрахунку заборгованості за ним тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 29.01.2019 з'явились представники позивача та відповідача, представник третьої особи не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, відтак апеляційний суд вважав за доцільне справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, який позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення та заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 25.10.2018 між ТОВ «Софа ЛТД» (позивач, поручитель за договором) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило своє найменування на АТ КБ «Приватбанк (відповідач, кредитор за договором) укладено Договір поруки №4К14363И/П (далі - Договір поруки), предметом якого згідно п. 1 є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Компас Х» (боржник) своїх зобов'язань за Кредитним договором №4К14363И від 04.12.2015 (далі - Кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, встановлені Кредитним договором.

За умовами п. 2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Поручитель згідно п. 3 Договору поруки з умовами Кредитного договору ознайомлений.

Положеннями п. п. 5, 6 Договору поруки сторони визначили, що у випадку невиконання боржником обов'язку п. 1, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений у письмовій вимозі кредитора впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги (п. 5).

Сторони погодили (п. 10 Договору поруки), що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів на підтвердження обов'язків боржника за Кредитним договором.

Цей договір згідно п. 11 вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань.

Договір поруки укладено сторонами із застуванням електронного цифрового підпису відповідно до укладеної між позивачем та відповідачем угоди від 03.06.2016 про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що на виконання своїх зобов'язань за Договором поруки з огляду на невиконання боржником свого обов'язку перед кредитором, позивачем перераховано грошові кошти в якості оплати за Кредитним договором, на підтвердження чого до матеріалів справи додано платіжне доручення №360 від 26.10.2016 на суму 36 027 124,09 грн.

Проте відповідачем документів поручителю на підтвердження права вимоги до боржника за Договором поруки не передано, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про зобов'язання АТ КБ «Приватбанк» передати ТОВ «Софа ЛТД» оригінали документів, якими забезпечувалось виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що умовами Договору поруки та приписами чинного законодавства не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів на підтвердження права вимоги до боржника. За висновками суду, зазначене свідчить про відсутність порушеного права позивача, за захистом якого ним подано даний позов, що вказує на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками місцевого суду.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Надаючи оцінку правовідносинам, які склались між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначив, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поруки, за яким, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

За приписами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст договору на підставі ст. 628 ЦК України становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умовами Договору поруки (п. 8) сторони погодили, що до поручителя, який виконав обов'язки боржника за Кредитним договором переходять усі права кредитора за цим договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором в частині виконаного зобов'язання.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вище згадувалось, позивачем на виконання своїх обов'язків за Договором поруки через невиконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором перераховано відповідачу кошти в сумі 36 027 124,09 грн (платіжне доручення №360 від 26.10.2016 з призначенням платежу «виконання зобов'язань по кредитному договору №4К14363И від 04.12.2015 згідно договору поруки № №4К14363И/П від 25.10.2016»).

За приписами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Відповідно до ст. 469 ЦК України особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Відповідачем не спростовано факту отримання коштів від позивача в сумі 36 027 124,09 грн та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих за відсутності укладеного між сторонами договору поруки.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язань, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи на підтвердження права вимоги до боржника згідно ч.ч. 1, 2 ст. 556 ЦК України.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов'язку за боржника.

Підтвердженням цього є приписи ч. 1 ст. 512 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов'язанні, серед яких й виконання обов'язку боржника поручителем.

Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов'язанням.

Як вище згадувалось, за умов Договору поруки у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги (п. 5 цього договору).

Проте матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження пред'явлення відповідачем майнових вимог до поручителя, як і наявності порушеного боржником зобов'язання станом на момент сплати позивачем грошових коштів відповідачу.

Положеннями ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами п. 4.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» господарським судам слід виходити з того, що з урахуванням частини другої статті 556 та пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України наслідком виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, є заміна кредитора у зобов'язанні. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, умовами укладеного між сторонами Договору поруки та положеннями чинного законодавства, в тому числі й ч.1 ст. 556 ЦК України, на яку посилався позивач, не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю оригінали документів, які підтверджують право вимоги до боржника.

За умовами п.10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів з моменту виконання обов'язку належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Проте позивачем не наведено правового обґрунтування, згідно якого виникає обов'язок відповідача виконати дії, про зобов'язання вчинення яких просив позивач, як і не доведено наявності будь-яких інших підстав виникнення у відповідача обов'язку передати позивачу оригінали відповідних документів.

З огляду на вимоги ч. 3 ст. 553 ЦК України та ч. 3 ст. 556 ЦК України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, яка виконана ним, а тому законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника.

За змістом ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту звернення його до відповідача з вимогою надати документи на підтвердження обов'язків боржника за Кредитним договором.

За приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа згідно ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що в даному випадку позивач просив суд застосувати спосіб захисту, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме: примусове виконання обов'язку в натурі.

Такий спосіб захисту як примусове виконання обов'язку в натурі застосовується у тих випадках, коли відповідач зобов'язаний був вчинити певні дії по відношенню до позивача, але відмовився або уникає можливості виконати свій обов'язок. Тобто цей засіб захисту застосовується за наявності зобов'язальних правовідносин між позивачем та відповідачем.

З огляду на наведене та відсутність доказів позивача щодо наявного обов'язку відповідача передати оригінали документів на підтвердження зобов'язань ТОВ «Компас Х» перед АТ КБ «Приватбанк» по Кредитному договору, як і порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача за Договором поруки, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги як безпідставні та необґрунтовані не підлягають задоволенню.

Доводи позивача (апелянта) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Софа ЛТД» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі № 910/7058/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/7058/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.02.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук