РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2019 Справа № 910/5098/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є. при секретарі судового засідання Хмельовському В.О. розглянувши за правилами загальними позовного провадження матеріали справи №910/5098/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго"

про стягнення 276 943,45 грн,-

представники учасників справи:

від позивача: Литвин П.В.(адвокат), довіреність № 14-161 від 30.08.18;

від відповідача: Халимон С.В.(адвокат), довіреність № 19010901;

від третьої особи: Гудзенко М.О.(адвокат), довіреність № 10/18/18-02 від 10.12.18.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 276 943,45 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2018 призначено розгляд справи №910/5098/18 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.05.2018 відповідачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подана заява із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2018 призначено розгляд справи №910/5098/18 здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.07.2018.

07.06.2018 відповідачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано відзив на позовну заяву.

12.06.2018 відповідачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано клопотання про заміну сторони правонаступником.

27.06.2018 позивачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано відповідь на відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 03.07.2018 суд, дослідивши клопотання відповідача про заміну сторони правонаступником, відклав вирішення останнього.

Водночас, представником позивача було заявлене усне клопотання про залучення до участі у справі Комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2018 підготовче засідання відкладено на 31.07.18 о 14:00 год, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 15-А; ідентифікаційний код 40538421).

19.07.2018 відповідачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано пояснення по справі.

19.07.2018 відповідачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Судове засідання, призначене на 31.07.2018 не відбулося, у зв'язку з призначенням на 31.07.2018 співбесіди, в межах процедури проходження кваліфікаційного оцінювання суддею Маринченком Я.В, підготовче засідання призначено на 20.09.2018.

20.09.2018 позивачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подано заперечення щодо клопотання ПАТ "Київенерго" про заміну сторони правонаступником.

В судовому засіданні, призначеному на 20.09.2018 Господарський суд міста Києва ухвалив відкласти підготовче засідання на 23.10.2018.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 19.10.2018 №05-23/1819 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ" та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018, справа №910/5098/18 передана для розгляду судді Блажівській О.Є, у зв'язку з закінченням повноважень у судді Маринченка Я.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 прийнято справу №910/5098/18 до свого провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.11.2018.

12.12.2018 представником позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано клопотання про заміни сторони по справі правонаступником.

Судове засідання 21.11.2018 не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Блажівської О.Є. на лікарняному. Наступне підготовче засідання призначено на 27.12.2018.

Розглянувши в підготовчому засіданні 27.12.2018 року клопотання позивача про заміну сторони правонаступником та аналогічне клопотання відповідача, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні.

У підготовчому судовому засіданні 27.12.2018 присутніми представниками учасників надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті на 23.01.2019.

23.01.2019 уповноваженим представником відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку із надходженням апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 про відмову у задоволенні клопотань сторін про заміну сторони її правонаступником.

У судове засідання 23.01.2019 представники учасників судового засідання з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні 23.01.2019 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 17.10 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6 - 8, 10, 12 - 14, 17 - 21, 31 - 33 частини першої статті 255 цього Кодексу, чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються усі матеріали.

Пунктом 17.12 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі до перегляду ухвали у справі в порядку апеляційного чи касаційного провадження, якщо відповідно до підпункту 17.10 цього підпункту до суду апеляційної чи касаційної інстанції направляються всі матеріали справи.

В свою чергу, відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

За таких обставин, в разі оскарження ухвали Господарського суду міста Києва про відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво), до апеляційної інстанції передаються виключно матеріали оскарження, а не матеріали всієї справи, що прямо вбачається з пункту 17.10 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 23.01.2019 учасники справи надали свої усні пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 23.01.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - споживач, відповідач) було укладено Договір постачання природного газу №1924/1617-КП-41/17 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити споживачеві у 2017 році природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник передає споживачу для СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» з 01.01.2017 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 770 тис.куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис.куб. метрів):

МісяцьОбсяг
Січень300
Лютий250
Березень 220
І кв. 2017 770
Пунктом 3.2 Договору визначено, що споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою.

Згідно з п. 5.1 Договору ціна на природний газ визначається відповідно до п. 5.2 цього Договору. В подальшому, ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до Договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника.

Відповідно до п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб. метрів газу за цим Договором становить 6 979,00 грн, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 395,80 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ - 8 374,80 грн.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає суду про те, що на виконання п. 2.1 Договору ним було поставлено протягом січня-лютого та квітня-вересня 2017, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 135 347,81 грн, що підтверджується 8-ма актами приймання-передачі природного газу. В свою чергу, відповідачем, за твердженнями позивача, оплата за спожитий природний газ здійснювалась невчасно, що є наслідком нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у своєму відзиві заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що позивачем не було надано суду жодного первинного документу на підтвердження операцій, визначених позивачем у позові.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі природного газу за період з січня 2017 по лютий 2017 та з квітня 2017 по вересень 2017 на загальну суму 1 135 347,81 грн.

Вказані вище акти підписані обома сторонами та скріплені фірмовими печатками позивача та відповідача що свідчить про факт постачання позивачем відповідачу природного газу в обсягах та за вартістю, визначених у даних документах, та, відповідно і про прийняття відповідачем об'єкту постачання.

За таких обставин, у відповідача виникло зобов'язання сплатити грошові кошти за поставлений позивачем природний газ за умовами і у строки, визначені у Договорі.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось судом вище, за умовами Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У матеріалах справи наявні банківські виписки по особовому рахунку позивача, з яких вбачається, що відповідачем було повністю сплачено кошти за поставлений природний газ, проте такі транзакції були вчинені з порушенням строків, передбачених Договором.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, банківські виписки, додані позивачем до матеріалів справи є первинними документами, а тому, приймаються судом до уваги.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, враховуючи наявний факт порушення відповідачем грошового зобов'язання та положення Цивільного кодексу України, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що позивачем допущено помилку при розрахунку інфляційних втрат. За таких обставин, з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 27 197,26 грн та інфляційні втрати в сумі 108 019,54 грн.

Щодо стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату газу повністю не проводив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України , штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі невиконання споживачем п. 6.1 та п. 6.6 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнку, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, виконаний позивачем, суд встановив, що останнім було допущено помилки при розрахунку даного показника, а тому, до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 130 140,10 грн.

Частина 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 276 943,45 грн. є обґрунтованими, проте, через допущення арифметичних помилок, стягненню задоволенню підлягають позовні вимоги в загальному розмірі 265 356,90 грн.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, проте, враховуючи помилки в розрахунку, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню в розмірі 130 140 (сто тридцять тисяч сто сорок) грн 10 коп., 3% річних в розмірі 27 197 (двадцять сім тисяч сто дев'яносто сім) грн 26 коп., інфляційні втрати в розмірі 108 019 (сто вісім тисяч дев'ятнадцять) грн 54 коп.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 982 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят дві) грн 28 коп.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 29.01.2019

Суддя О.Є. Блажівська