ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

31 січня 2019 року Справа № 915/166/19

м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши матеріали

за позовом: Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Екватор» (юридична адреса: вул. Кам`яномостівська, 14, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55200, адреса для поштової кореспонденції: вул. Корабельна, 23, кв. 22, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55200,

до відповідача: 55 Управління начальника робіт Міністерства оборони України, вул. Чорновола, 165, м. Хмельницький, 29006

про: визнання права власності на нежитлові будівлі, -

встановив:
24.01.2019 позивач звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою без номеру та без дати до відповідача, в якій просить суд визнати за Приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма Екватор право власності на об`єкти нерухомості: адмінбудівлю літ.А-2, розміром 9,85х7,00 м; гараж літ.Б, розміром 24,40х6,40 м; КПП літ.В, розміром 5,90х3,65 м; бокс літ.Г; баню літ.Д, розміром 11,10х6,00 м; огорожу та маслозаправний пункт; які знаходяться в с.Грушівка Первомайського району Миколаївської області по вул.Новогрушівській, 1.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/166/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Як визначено ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази. (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України)

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам глави 1 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України за наступними підставами.

Статтею 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до позовної заяви, а саме позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи підприємця (для фізичних осіб підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно вимог ч. 1 ст. 172 ГПК України, позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Позивачем до позовної заяви як доказ надіслання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів додано опис вкладення до листа від 22.01.2019, у якому зазначено про надіслання відповідачеві позовної заяви за позовом приватного підприємства ВКФ «Екватор» до 55 Управління начальника робіт Міністерства оборони України про визнання права власності на нежитлові будівлі та додатки на 40 арк. При цьому позивачем не зазначено, які саме додатки було направлено, внаслідок чого господарський суд не має можливості переконатись у тому, що відповідачеві направлено копії доданих до позовної заяви документів.

Таким чином, позивачем не виконано належним чином вимоги ч. 1 ст. 172 ГПК України щодо надіслання відповідачеві копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На підтвердження сплати судового збору за подання до господарського суду позовної заяви позивачем додано до позову квитанцію №43 від 29.05.2018 на суму 3202,50 грн.

Зазначений документ не може бути належним доказом виконання позивачем вимог ст. 164 ГПК України.

Так, відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про судовий збір», платником судового збору є, зокрема, особи, які звертаються до суду.

Разом з тим, з поданої позивачем квитанції вбачається, що судовий збір сплачено фізичною особою ОСОБА_1 , який не є суб`єктом звернення до суду за цим позовом.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судом, на виконання вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», 23.01.2019 здійснено перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за допомогою комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» та встановлено відсутність в реєстрі підтверджень оплат із Казначейства даних про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України на підставі зазначеної вище квитанції.

Отже, у суду відсутні належні докази на підтвердження зарахування судового збору.

Відповідно до ч. 10 ст. 174 ГПК України, заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

Крім того, відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 2.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз`яснено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях (у тому числі в зв`язку з вимогами, заснованими на приписах частини п`ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Доданий позивачем до позовної заяви висновок про вартість об`єкта оцінки від 18.04.2018 не містить переліку майна, що входить до складу об`єкту оцінки, а також термін чинності цього звіту становить шість місяців з дати оцінки.

Тобто, термін чинності звіту про оцінку вартості спірного майна сплинув 18.10.2018, що унеможливлює визначення розміру судового збору за подання даної позовної заяви.

Зазначені вище недоліки позовної заяви слід усунути шляхом подання до суду надіслання відповідачеві копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення, належних доказів на підтвердження ціни позову (висновку про оцінку вартості спірного майна, дійсного на момент подання позову) та доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

У відповідності до положень п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Позовна заява не містить викладу обставин щодо того, на яких правових підставах позивач вважається правонаступником прав особи покупця за договором від 03.02.1997 (або інших обставин), оскільки, як витікає з тексту останнього, назва цієї юридичної особи не містить зазначення організаційно-правової форми позивача «Приватне підприємство».

Позовна заява не містить правових підстав позову щодо обставин, з якими положення ст.392 ЦК України, на яку посилається позивач, пов`язують можливість звернення власника до суду, а саме: які саме дії відповідача свідчать про оспорення або не визнання ним права власності, яке належить позивачеві.

У відповідності до положень п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

В позовній заяві не зазначено змісту позовних вимог в частині стягнення судового збору.

Додатково суд вважає за необхідне навести низку застережень щодо інших аспектів цього спору.

Суд зазначає, що обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на договір купівлі-продажу нерухомого майна від 13.02.1997, укладений ним з військовою частиною А-3228, за яким позивачу було передано: маслозаправний пункт по шифру 73-ВР-79/6-4, гаражні бокси по шифру 73-ВР-79/7-4 в кількості 4 од., баню з прибудовою по шифру 73-ВР-79/8-4, КПП з огорожею по шифру 73-ВР-79/9-4.

Водночас, відповідно до технічного паспорту на комплекс нежитлових будівель, що розташовані за адресою: вул. Новогрушівська, 1, с. Грушівка, Первомайський район, Миколаївська область, комплекс нежитлових будівель складається з: адмінбудівлі літ. «А-2»; гаражів літ. «Б»; КПП літ. «В»; боксу, склад літ. «Г, Г1»; бані літ. «Д», про визнання права власності на які позивач просить у позовній заяві.

Разом з тим, у позовній заяві відсутні твердження, які б давали змогу врегулювати розбіжності стосовно об`єктів, які знаходяться за зазначеною адресою, або іншим чином ідентифікувати об`єкти нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 13.02.1997.

В цій частині зауваження суду щодо позову можуть бути взяті до уваги позивачем на свій розсуд.

Відповідно до ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги ст. ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до вимог ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. ст. 162, 164, 174, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовну заяву Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Екватор» залишити без руху.

2. Встановити позивачу 10-денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя В.О.Ржепецький