РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.01.2019Справа № 910/12558/18
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Консалтинг Груп"

до фізичної особи-підприємця Шандрука Ігоря Євгеновича

про стягнення 8 154,75 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Консалтинг Груп" до фізичної особи-підприємця Шандрука Ігоря Євгеновича про стягнення 8 154,75 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про надання бухгалтерських послуг №29/08/17-Ф від 29.08.2017 року належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті наданих послуг, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

19.10.2018 р. до господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява від фізичної особи-підприємця Шандрука Ігоря Євгеновича до товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Консалтинг Груп" про відшкодування збитків в розмірі 369 458,72 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.10.2018 р. зустрічну позовну заяву фізичної особи-підприємця Шандрука Ігоря Євгеновича до товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Консалтинг Груп" про відшкодування збитків в розмірі 369 458,72 грн., повернуто заявнику.

31.10.2018 р. до канцелярії суду подано апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шандрука Ігоря Євгеновича на ухвалу господарського суду міста Києва від 24.10.2018 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2018 р. зупинено провадження у справі № 910/12558/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Консалтинг Груп" до фізичної особи-підприємця Шандрука Ігоря Євгеновича про стягнення 8 154,75 грн. до перегляду Київським апеляційним господарським судом в порядку апеляційного провадження ухвали господарського суду міста Києва від 24.10.2018 р.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 р. апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шандрука Ігоря Євгеновича на ухвалу господарського суду міста Києва від 24.10.2018 р. у справі №910/12558/18 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 24.10.2018 р. залишено без змін.

03.01.2019 р. матеріали справи № 910/12558/18 повернулися до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2019 р. поновлено провадження у справі.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Алекс Консалтинг Груп" та фізичною особою-підприємцем Шандрук Ігорем Євгеновичем укладено договір № 29/08/17-1Ф про надання послуг (загальна система оподаткування), відповідно виконавець зобов'язується надати замовнику комплекс послуг по бухгалтерському супроводженню господарської діяльності замовника, а замовник зобов'язується приймати і оплачувати послуги на умовах та в порядку та строки передбачені цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору, обсяг і склад замовлених послуг, а також їх ціна, визначається в цьому договорі та в додатку № 1 до договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що також у відповідності до умов договору, у разі визначення цього в додатку № 1 до договору, виконавець зобов'язується надати замовнику додаткові та допоміжні послуги згідно переліку та за ціною визначеною в додатку № 1 договору, в порядку визначеному договором.

Ціна замовлених послуг, яка вважається ціною цього договору визначається в розділі 8 цього договору та додатку № 1 договору (п. 2.1.).

Умовами пункту 4.1. договору передбачено, що сторони погодили, що обсяг (кошторис) послуг які надаються замовнику за цим договором поділяється на: послуги абонентського бухгалтерського обслуговування, окремі послуги з бухгалтерського супроводження та додаткові послуги. Обсяг послуг з абонентського бухгалтерського обслуговування визначається в додатку № 1 договору. Інші послуги, що передбачені додатком № 1 договору, розраховуються окремо за кожен звітний період, в залежності від обсягу замовлених та наданих виконавцем послуг.

Відповідно до п. 4.2. договору, виконавець надає замовнику послуги з абонентського бухгалтерського обслуговування відповідно до обраного замовником тарифного плану, який визначено в додатку № 1 до договору. Окремі та додаткові послуги надаються виконавцем на замовлення замовника.

Згідно з п. 7.1. договору, сторони погодили, що звітним періодом за даним договором є календар місяць, якщо інший період не зазначено у додатках до цього договору.

Відповідно до п. 8.1. договору, вартість послуг за цим договором визначається виходячи з діючих цін, що зазначені в додатку № 1 до цього договору.

Валютою розрахунків по цьому договору - є виключно українська гривня. Усі розрахунки між сторонами цього договору здійснюються в безготівковій формі (п. 8.2.).

Умовами пункту 8.3. договору передбачено, що замовник здійснює оплату послуг абонентського бухгалтерського обслуговування авансом до 15 числа кожного календарного місяця, протягом строку дії цього договору, відповідно до тарифу: «Загальна система оподаткування ФОП» та «Наймані працівники», в залежності від здійснених за відповідний календарний місяць операцій та кількості працівників, що перебувають у трудових відносинах із замовником.

Розмір абонентської плати станом на дату укладення цього договору, за перший місяць надання послуг, встановлено відповідно до тарифного плану «Загальна система оподаткування», цінова позиція № 3 від 100 операцій в сумі 3000 гривень, відповідно до додатку № 1 цього договору. Розмір абонентської плати за надання послуг, за відповідний (наступний) звітний місяць може змінюватись в залежності від обсягу операцій замовника, як в сторону збільшення так і в сторону зменшення (п.8.4.).

Відповідно д п. 8.6. договору, загальний обсяг та вартість послуг, що були надані виконавцем у звітному періоді за окремими видами послуг з бухгалтерського супроводження, розраховується виконавцем за результатами звітного періоду (календарного місяця) і фіксуються в акті прийому-передачі наданих послуг. Окремі види послуг з бухгалтерського супроводження оплачуються замовником до 15 числа місяця наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Згідно з п. 8.7. договору, сторони узгодили, що приймання-передача виконаних послуг проводитиметься за кожний звітний період згідно з цим договором, шляхом підписання акта приймання-передачі послуг.

До останнього числа кожного звітного місяця замовник зобов'язаний самостійно отримати у виконавця рахунок, акт приймання-передачі послуг та звітність (п. 8.8.).

Пунктом 8.9. договору передбачено, що замовник до 15 числа місяця наступного за звітним (календарним) місяцем, в якому фактично надавались послуги розглядає результати виконаної роботи та повертає виконавцю підписаний акт прийому-передачі наданих послуг.

Виконавець надав замовнику:

акт надання послуг № 280242 від 28.02.2018 (послуги з ведення бухгалтерського обліку в лютому 2018 року) на 3 000,00 грн.;

акт надання послуг № 300321 від 30.03.2018 (послуги з ведення бухгалтерського обліку в березні 2018 року) на 3 000,00 грн.;

акт надання послуг № 270405 від 27.04.2018 (послуги з ведення бухгалтерського обліку в квітні 2018 року) на 3 000,00 грн.

Згідно з п. 8.10. договору, якщо у встановлений строк, замовник не поверне виконавцю підписаний акт прийому-передачі наданих послуг або не заявить в письмовій формі про наявні претензії, вважається, що послуги визначені в акті прийому-передачі наданих послуг виконавцем надані, а замовником в повному обсязі прийняті та підлягають оплаті.

Заперечення замовника по об'єму та якості наданих послуг повинні бути вмотивованими та містити посилання на невідповідність наданих послуг результатам, які передбачені умовами договору. При цьому сторони зобов'язані погодити умови усунення відповідних претензій (8.11.).

Акти наданих послуг, наявні в матеріалах справи, не містять претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року (п. 15.1.).

Відповідно до п. 15.2. договору у випадку коли не пізніше ніж за 10 днів до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не заявила про його припинення, договір вважається пролонгованим на той же термін та на тих самих умовах.

Відповідач частково здійснив оплату наданих послуг у розмірі 3 000,00 грн. (абонентська плата за послуги з ведення бухгалтерського обліку у лютому 2018 року), що підтверджується із банківської виписки по рахунку позивача, а тому розмір несплачених послуг становить 6 000,00 грн.

Згідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацем другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що фактично отримані послуги підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, а обов'язок їх оплати встановлений договором та законом, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором № 29/08/17-1Ф про надання послуг (загальна система оподаткування) в розмірі 6 000,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 1 200,00 грн. штрафу та 814,19 грн. пені суд відзначає наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 9.4. договору передбачено, що при порушенні термінів оплати послуг, згідно умов розділу 8 цього договору, замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі 20 % від належних до сплата сум за відповідних місяць надання послуг. Штраф сплачується окремо за кожне порушення оплати послуг за кожен окремий місяць наданих послуг.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд зауважує, що в прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути із відповідача штраф у розмірі 1 500,00 грн., проте і розрахунку позивача щодо розміру штрафу видно, що загальний розмір штрафу становить 1 200, 00 грн., а також в позовній заяві в зазначеній ціні позову значиться сума 8 154,75 грн., в яку входить 1200,00 грн. штрафу, тому суд вважає суму штрафу в розмірі 1500,00 грн. помилковою.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком штрафу в розмірі 1 200,00 грн., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

Щодо пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 814,19 грн., яку позивач нарахував відповідачу, суд зазначає наступне.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 9.5. договору, при простроченні виконання грошового зобов'язання з оплати послуг за цим договором замовник зобов'язується сплатити виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за кожен календарний день періоду прострочення платежу, а також пеню нараховану на суму заборгованості за кожен календарний день періоду прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення до дати фактичного виконання зобов'язань за цим договором.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Суд погоджується з розрахунком пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 814,19 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимогу - такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 71,26 грн. та індексу інфляції в розмірі 69,30 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд надає власний розрахунок індексу інфляції по акту надання послуг № 300321 від 30.03.2018 р.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІ
15.03.2018 - 21.08.201830001.01235.86
Суд надає власний розрахунок індексу інфляції по акту надання послуг № 270405 від 27.04.2018 р.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІ
15.04.2018 - 21.08.201830001.0012.83
За перерахунком суду загальний розмір індексу інфляції становить 38,69 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача щодо стягнення індексу інфляції в розмірі 30,61 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд погоджується з розрахунком 3 % річних в загальному розмірі 71,26 грн., наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимогу - такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, 74, ст. 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 232-233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Консалтинг Груп" до фізичної особи-підприємця Шандрука Ігоря Євгеновича про стягнення 8154,75 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Шандрука Ігоря Євгеновича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс Консалтинг Груп" (03039, м. Київ, провулок Руслана Лужевського, б. 14, корпус 1, офіс 3-Б; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. штрафу, 38 (тридцять вісім) грн. 69 коп. індексу інфляції, 71 (сімдесят одна) грн. 26 коп. 3 % річних та 1755 (одна тисяча сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 30 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Мудрий