РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.01.2019Справа № 910/14042/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Квік-2006"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 282 143,05 грн.

Представники сторін:

від позивача: Хілько А.С., ордер ЗП № 085102;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 1 282 143,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за Договором на надання послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів № ПЗ/Т-171953/НЮ від 08.12.2017 в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.11.2018.

15.11.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що акт здачі-приймання робіт (надання послуг) підписано 29.12.2017, однак, до позовної заяви не додано підтверджуючих документів про надання рахунку на оплату як того вимагає п. 4.1 Договору, а відтак, не маючи в наявності рахунку на оплату, відповідач був позбавлений обов'язку здійснити оплату наданих позивачем послуг. Таким чином, відповідач зазначає, що позивачем не доведено моменту надання відповідачу рахунку на оплату, а отже не доведено моменту, з якого обчислюється строк оплати наданнях послуг відповідно до п. 4.1 Договору.

Крім того, щодо нарахованих позивачем пені, інфляційних втрат, 3% річних відповідач зазначає, що з урахуванням режиму роботи банківської системи в січні 2018 року, тільки з 15.02.2018, а не з 29.01.2018 як зазначає позивач, може розпочатися строк для нарахування пені.

Також, відповідач зазначає, що сума в розмірі 1 096 200,50 грн. не підтверджена ані самим Договором, ані актом здачі-приймання робіт (надання послуг).

У судове засідання 19.11.2018 представники сторін з'явились.

За результатами судового засідання судом встановлено сторонам строки для надання відповіді на відзив та заперечень, та оголошено перерву у судовому засіданні до 10.12.2018.

29.11.2018 представником позивача подано відповідь на відзив та заяву про уточнення позовних вимог.

07.12.2018 представником відповідача подано заперечення.

У судове засідання 10.12.2018 представники сторін з'явились.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, яка за своєю правовою природою є заявою про збільшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з їх урахуванням.

За результатами судового засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.01.2019.

21.01.2019 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого, відповідачем зазначено про зайнятість в інших судових процесах.

У судове засідання 21.01.2019 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Однак, враховуючи, що наведені відповідачем у заявленому клопотанні про відкладення розгляду справи причини неявки, а саме зайнятість в інших судових процесах, судом не визнається поважною, а також у зв'язку з відсутністю будь-яких доказів в підтвердження зазначеної причини відповідачем не долучено, судом відмовлено у задоволенні означеного клопотання.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час та місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та подав докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 21.01.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квік-2006» (далі - виконавець, позивач) укладено Договір на надання послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів № ПЗ/Т-171953/НЮ (далі - Договір), за умовами якого, виконавець приймає на себе зобов'язання щодо надання послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів, переданих замовником виконавцю, згідно правил ремонту.

Обсяги та ціни послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів визначені у Додатку № 1 до Договору.

Замовник зобов'язаний прийняти та оплатити послуги, надані виконавцем (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів визначається згідно Додатку № 1 «Обсяги та ціни послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів». Для перевірки застосованої у Додатку № 1 вартості послуг з ремонту надаються планово-розрахункові калькуляції з розшифровками по статтях витрат (матеріалів, трудомісткості робіт, основної та додаткової заробітної плати та ін.).

Згідно з п. 3.2 Договору сума договору складає 913 500 грн., ПДВ - 182 700 грн. Разом з ПДВ - 1 096 200 грн.

Пунктом 3.3 Договору узгоджено, що ціна даного Договору може бути зменшена за згодою сторін.

За умовами п. 4.1 Договору розрахунки за надання послуг з вузлів тягового приводу електровозів проводяться замовником протягом тридцяти банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг з ремонту вузлів та агрегатів локомотивів в депо, що оформлюється протягом 5 календарних днів від дати надходження вузлів і агрегатів тягового рухомого складу в депо та надання рахунків на оплату, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця.

Відповідно до умов цього Договору виконавець приймає на себе зобов'язання щодо надання послуг з ремонту вузлів тягового приводу електровозів в обсязі КР2, переданого замовником виконавцю, згідно правил ремонту в умовах заводу (п. 5.1 Договору).

У відповідності до п. 5.2 Договору послуги з ремонту тягового приводу електровозів надаються в терміни відповідно Додатку № 2.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що виконавець зобов'язується надати послуги з ремонту вузлів тягового приводу електровозів в обсягах згідно Додатку № 1 до даного Договору, відповідно з правилами ремонту та конструкторської документації і в термін, що встановлений графіком подачі в ремонт та видачі з ремонту Додатку № 2, який є невід'ємною частиною даного Договору.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків до повного виконання (п. 11.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено обсяги та ціни ремонту електричного та механічного обладнання тепловозів, відповідно до якого, загальна вартість послуг з ремонту складає 1 096 200 грн.

Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено графік подачі для надання послуг та випуску після надання послуг з ремонту, відповідно до якого, дата подані в ремонт вузлів і агрегатів - грудень 2017 року, дата видачі з ремонту вузлів і агрегатів - грудень 2017.

Додатком № 3 та Додатком № 4 до Договору сторонами погоджено гарантійні терміни на послуги з ремонту та Положення про порядок подані в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 261 від 22.04.2002 відповідно.

Позивач зазначає, що ТОВ «Квік-2006» взяті на себе зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується підписаним між сторонами без зауважень Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1229.16 від 29.12.2017, однак відповідачем порушено договірні зобов'язання та не здійснено оплату за отримані послуги, в зв'язку з чим, позивач звернувся до відповідача із Претензією про сплату заборгованості в сумі 1 253 851,58 грн. вих. № 326-08/2018 від 31.08.2018, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення, в зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для сторін.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 3.2 Договору сума договору складає 913 500 грн., ПДВ - 182 700 грн. Разом з ПДВ - 1 096 200 грн.

За умовами п. 4.1 Договору розрахунки за надання послуг з вузлів тягового приводу електровозів проводяться замовником протягом тридцяти банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг з ремонту вузлів та агрегатів локомотивів в депо, що оформлюється протягом 5 календарних днів від дати надходження вузлів і агрегатів тягового рухомого складу в депо та надання рахунків на оплату, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано відповідачу послуги за Договором на суму 1 096 200 грн., що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1229.16 від 29.12.2017, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

Поряд з цим, частиною першою статті 212 ЦК України закріплено право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

За наведених обставин, господарський суд дійшов висновку про те, що рахунок за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто носить інформаційний характер; ненадання рахунку, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні приписів статті 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунка не звільняє відповідача від обов'язку здійснити оплату за користування орендованим майном.

При цьому, прийнявши за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1229.16 від 29.12.2017, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень послуги, надані позивачем, будь-яких дій, спрямованих на виконання власних зобов'язань за Договором в частині оплати таких послуг, відповідачем не вчинено.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати отриманих послуг, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання послуг позивачем відповідачу та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 1 096 200 грн.

У зв'язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 125 627,52 грн., 3% річних в сумі 21 893,97 грн. та інфляційні втрати у сумі 52 398,36 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексу України, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Пунктом 7.2 Договору узгоджено, що за несвоєчасне здійснення замовником оплати послуг з ремонту згідно з умовами цього Договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення розрахунків.

Разом із тим положеннями частини шостої статті 232 ГК передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що він нарахований поза межами шестимісячного строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи наведене, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, у межах строків, визначених ч. 6 ст. 232 ГК України, судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 92 981,78 грн.

При цьому згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних в розмірі 21 893,97 грн. та інфляційні втрати в розмірі 44 354,61 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 26 961 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти суми витрат на правничу допомогу, зазначає про відсутність доказів, щодо надання адвокатом більшої кількості послуг, ніж ним доведено, а відтак сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано укладений 04.10.2018 між позивачем (клієнтом) та адвокатом Хілько Антоном Сергійовичем укладено договір про надання правової допомоги № 2, ордер серії ЗП № 085102, рахунок-фактуру № 102 від 15.10.2018 на суму 26 572,30 грн., платіжне доручення № 5088 від 16.10.2018 на суму 26 572,30 грн., Акт приймання-передачі наданих послуг від 18.01.2019, відповідно до якого, вартість послуг адвоката становить 26 961,99 грн., з яких фактично сплачено - 26 572,30 грн., та підлягає сплаті 389,69 грн., а також посадочні документи, на підтвердження понесення витрат на відрядження.

З огляду на наведене, витрати на правову допомогу адвоката, згідно із приписів ст. 129 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача у сумі 23 872 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (01601, м. Київ, вулиця Лисенка, будинок 6; ідентифікаційний код: 40081221) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Квік-2006" (69014, м. Запоріжжя, вул. Базова, 9А; ідентифікаційний код: 38284929) заборгованість в розмірі 1 096 200 (один мільйон дев'яносто шість тисяч двісті) грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 44 354 (сорок чотири тисячі триста п'ятдесят чотири) грн. 61 коп., 3% річних в розмірі 21 893 (двадцять одна тисяча вісімсот дев'яносто три) грн. 97 коп., пеню в розмірі 92 981 (дев'яносто дві тисячі дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 78 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 18 858 (вісімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 55 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 872 (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.01.2019.

Суддя О.А. Грєхова