номер провадження справи 4/133/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2019 Справа № 908/2522/18

м. Запоріжжя Запорізької області

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6);

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Василівкатепломережа (71600, Запорізька обл., м.Василівка, вул. Шевченка, буд. 85 А)

про стягнення 5659,99 грн. пені, 16469,35 грн. 3 % річних, 40000,86 грн. інфляційних втрат

суддя Зінченко Н.Г.

секретар судового засідання Петриченко А.Є.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, на підставі договору про надання правової допомоги № 14/4281/17 від 30.08.2017;

від відповідача ОСОБА_3 довіреність № 04 від 03.01.2019;

ОСОБА_4, наказ № 33 від 23.06.2014.

23.11.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 14/4-1385 від 02.11.2018 Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ до ОСОБА_1 акціонерного товариства Василівкатепломережа, Запорізька обл., м.Василівка про стягнення 5659,99 грн. пені, 16469,35 грн. 3 % річних, 40000,86 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу № 5186/1617-ТЕ-13 від 12.10.2016.

23.11.2018 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу № 908/2522/18 розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2522/18. Присвоєно справі номер провадження 4/133/18. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 26.12.2018. Встановлено строк відповідачу для подачі відзиву до 18.12.2018, а позивачу запропоновано, у разі отримання відзиву на позов, у строк до першого судового засідання подати відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.12.2018 відкладено судове засідання на 21.01.2019.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, зазначаючи наступне. На підставі договору купівлі-продажу природного газу № 5186/1617-ТЕ-13 від 12.10.2016 позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 9306066,71 грн., за який відповідач розрахувався несвоєчасно. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань по договору купівлі-продажу природного газу № 5186/1617-ТЕ-13 від 12.10.2016 в частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на підставі ст. ст. 4, 20, 42, 46, 162, 164, 171 ГПК України, ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України нараховано відповідачу пеню в розмірі 5659,99 грн., 3 % річних в розмірі 16469,35 грн., інфляційні втрати в розмірі 40000,86 грн.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали пояснення, зазначені в відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, в яких відповідач визнає позов та просить зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних на 50 % до суми - 31065,10 грн., зазначаючи, що ПАТ «Василівкатепломережа» є єдиним підприємством, розташованим на території міста Василівка, Василівського району, Запорізької області, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Враховуючи загальнодержавне значення роботи, підприємство не має права припинити надання на їх обєкти теплової енергії. Відповідач змушений постійно, в необхідній кількості, виробляти теплову енергію та поставляти її на обєкти споживачів, не дивлячись на наявність у них дебіторської заборгованості за вже отримані комунальні послуги, що призводить до порушення термінів та обсягів плати за надані підприємством відповідача комунальні послуги і в свою чергу призводить до порушення термінів оплати по зобовязанням підприємства за спожитий природний газ. Як зазначає відповідач, чистий прибуток відповідача за грудень 2017 склав 788,3 тис. грн., а збитки на кінець періоду 2017 року склали 2 млн. 174,2 тис. грн.

У судовому засіданні 21.01.2019 справу розглянуто, прийнято рішення по справі, за участю представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач у справі) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Василівкатепломережа» (споживач, відповідач у справі) укладено договір постачання природного газу № 5186/1617-ТЕ-13 (далі - Договір).

Згідно пункту 1.1 Договору постачальник зобовязується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2.)

Згідно з п. 2.1. Договору, Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 2170 тис. куб. метрів.

Пунктом 5.1 Договору сторони передбачили, що регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн. (п. 5.2. Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

При цьому, відповідно до підпункту 3 пункту 11.3 Договору сторони погодили, що договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього Договору та може бути застосований до відносин за цим Договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього Договору.

У пунктів 8.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 12.1. Договору сторони передбачили, що Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Предметом спору у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Василівкатепломережа» пені в розмірі 5659,99 грн., 3 % річних в розмірі 16469,35 грн., інфляційні втрати в розмірі 40000,86 грн. за неналежне виконання договору постачання природного газу від 12.10.2016 № 5186/1617-ТЕ-13.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 9306066,71 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017, які є узгодженими, мають підписи уповноважених представників сторін, містять печатки підприємств та відповідно до яких наданий природний газ прийнято відповідачем без зауважень та претензій. Зазначені акти, відповідно до договору, є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

В матеріалах справи містяться Операції по Договору № 5186/1617-ТЕ-13 за період з 01.10.2016 по 30.06.2018, з яких вбачається, що відповідач розрахувався за спірними зобовязаннями по договору постачання природного газу від 12.10.2016 № 5233/1617-БО-13, але з порушенням строків встановлених договором.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений природний газ за період жовтень 2016 р. березень 2017 р. за договором постачання природного газу від 12.10.2016 № 5186/1617-ТЕ-13 підтверджено матеріалами справи. Вказані обставини також визнані відповідачем.

Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що оплату позивачу за переданий природний газ здійснював несвоєчасно з підстав, що не залежали від нього. Крім того, відповідач погоджується, що з урахуванням п. 11.3 Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за Договором.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних за загальний період з 26.11.2016 по 20.08.2017 в розмірі 16469,35 грн. та інфляційних втрат за період з квітня 2017 р. по серпень 2017 р. в розмірі 40000,86 грн. заявлено позивачем обґрунтовано.

Судом було перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, наданий позивачем за вказаний вище період, та встановлено, що даний розрахунок визнаний таким, що виконаний вірно. Отже, позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими, які підлягають задоволенню судом.

Крім того, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 5659,99 грн. за загальний період: з 27.12.2016 по 12.04.2017.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на вимоги ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та заявлених сум.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини 2 статті 343 ГК України, тобто заявлена сума до стягнення пені не повинна перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач заявлену пеню обґрунтовує п. 8.2 Договору, який передбачає, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

За невиконання грошових зобов'язання за договором постачання природного газу № 5186/1617-ТЕ-13 від 12.10.2016 позивачем предявлена до стягнення пеня в розмірі 5659,99 грн., яка розрахована, з урахуванням часткових оплат.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем за вказаний вище період, суд прийшов до висновку, що даний розрахунок не порушує норми законодавства, виконано вірно та підлягає задоволенню судом.

Відповідач позовні вимоги визнав повністю, про що зазначив в відзиві на позовну заяву.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, тому дійшов висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем, у зв'язку з чим постановляє рішення про повне задоволення позовних вимог.

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій пені, інфляційних втрат, 3 % річних на 50 % до суми 31065,10 грн.

Згідно з частиною першою ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

ПрАТ «Василівкатепломережа» в клопотанні про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій просить зменшити на 50 % пеню, інфляційні втрати, 3 % річних до суми 31065,10 грн.

Однак, аналізуючи зазначені вище норми законодавства, вбачається, що правом суду є зменшення саме неустойки, тобто пені та/або штрафу, а стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є способом захисту майнового права та інтересу кредитора за користування боржником утримуваними коштами та від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, суд розглядає клопотання відповідача про зменшення на 50 % штрафних санкцій лише в частині стягнення пені.

В даному клопотанні ПрАТ «Василівкатепломережа» зазначило, що відповідач є єдиним підприємством, розташованим на території міста Василівка Василівського району Запорізької області, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основним споживачем теплової енергії є населення міста, яке має постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Враховуючи загальнодержавне значення роботи, підприємство не має права припинити надання теплової енергії населенню. Відповідач змушений постійно, в необхідній кількості, виробляти теплову енергію та поставляти її на обєкти споживачів, не дивлячись на наявність у них дебіторської заборгованості за вже отримані комунальні послуги, що призводить до порушення термінів та обсягів плати за надані нашим підприємством комунальні послуги і в свою чергу призводить до порушення термінів оплати по зобовязанням підприємства за спожитий природний газ. Чистий прибуток відповідача за грудень 2017 склали 788,3 тис. грн., а збитки на кінець періоду 2017 року склали 2 млн. 174,2 тис. грн.

Представник позивача заперечив проти клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на 50 % до суми - 31065,10 грн., на підставі наступного. НАК «Нафтогаз України» забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, тобто є обєктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розрахуватись за природний газ а як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.Крім того, відповідно до фінансових результатів за січень-грудень 2016 року прибуток ПрАТ «Василівкатепломережа» становить 51,2 тис. грн., за грудень 2017 року 788,3 тис. грн. А також в судовому засіданні 21.01.2019 позивач звернув увагу суду, що відповідач в відзиві на позовну заяву зазначив, що у ПрАТ «Василівкатепломережа» на кінець періоду 2017 року збитки склали 2 млн. 174,2 тис. грн., а фактично це є дебіторською заборгованістю безпосередньо населення перед ПрАТ «Василівкатепломережа».

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач є самостійним господарюючим субєктом і відповідно до ч. 1 ст. 42 ГК України здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик.

Дослідивши наведені сторонами обставини та подані в їх обґрунтування докази, суд вважає, що надані документи жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і здійсненні з його боку конкретних дій щодо вжиття усіх можливих заходів для виконання зобов'язань за спірним Договором.

Крім того, НАК «Нафтогаз України» забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, є підприємством державного сектору економіки і обєктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї держави Україна.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не можуть бути підставою для зменшення розміру пені заявленої до стягнення.

Приймаючи до уваги наведене, оцінивши надані сторонами докази, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що заявлена позивачем до стягнення сума пені не є надмірно великою порівняно із збитками позивача, повязаними з порушенням відповідачем строків розрахунків за поставлений природний газ за договором постачання природного газу від 12.10.2016 № 5186/1617-ТЕ-13, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення пені не підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та п. 3 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні з позовною заявою до суду позивачем згідно з платіжним дорученням № 6009899 від 08.11.2018 сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн.

У звязку з винесенням рішення по справі про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 881,00 грн., що складає 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, за відповідною ухвалою суду.

В іншій частині судовий збір в розмірі 881,00 грн., у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 233, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до ОСОБА_1 акціонерного товариства Василівкатепломережа, Запорізька обл., м.Василівка задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Василівкатепломережа» (71600, Запорізька обл., Василівський район, м.Василівка, вул. Шевченка, буд. 85 А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 5659 (пять тисяч шістсот пятдесят девять) грн. 99 коп. пені, 16469 (шістнадцять тисяч чотириста шістдесят девять) грн. 35 коп. 3 % річних, 40000 (сорок тисяч) грн. 86 коп. інфляційних втрат, 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. 00 коп., що складає 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, за відповідною ухвалою суду.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 28 січня 2019.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.