ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа№ 920/369/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Кучменко С.В.;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: Мазнева С.Г.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко"

на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2018

у справі № 920/369/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Іскра"

2) Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс"

про стягнення 1 140 320 грн. 97 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Касіко", з урахуванням заяви від 16.05.2017 про уточнення позовних вимог, звернулось до Господарського суду Cумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Іскра" про стягнення 1 140 320 грн. 97 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 договору поставки.

01.06.2017 Приватне акціонерне товариство "Іскра Плюс" звернулось до суду першої інстанції із заявою про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 01.06.2017 у справі № 920/369/17 в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" про заміну неналежного відповідача відмовлено, в задоволенні заяви ПАТ "Іскра" про заміну відповідача правонаступником - відмовлено, залучено до участі у справі в якості другого відповідача ПрАТ "Іскра Плюс".

28.08.2018 до суду першої інстанції від позивача надійшло клопотання про прийняття до розгляду судом уточнень до позовної заяви по справі.

Так, відповідно до вказаної заяви позивач просить суд стягнути з першого та другого відповідачів заборгованість у розмірі 1140320,97 грн., у тому числі 1 000 000,00 грн. основного боргу за договором поставки № 4 від 11.03.2016 та 140 320,97 грн. пені, а також покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Судом першої інстанції було задоволено дане клопотання позивача, яке відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 29.08.2018 у справі №920/369/17 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко" заборгованість за договором поставки № 4 від 23.05.2017 у сумі 1140320,97 грн., у тому числі: 1000000,00 грн. основного боргу, 140320,97 грн. пені; а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 17 104,81 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що заборгованість першого відповідача перед ТОВ «Аваль-Агро» у повному обсязі перейшла за розподільчим балансом до другого відповідача та визнана останнім. Разом з тим, дійшовши висновку, що на час вирішення спору боржником є ПрАТ «Іскра Плюс», позивачем направлено на адресу ПрАТ «Іскра Плюс» вимогу про сплату заборгованості та заявлено відповідну позовну вимогу до даного відповідача, суд зазначає про наявність правових підстав для стягнення заборгованості саме з другого відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 2 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2018 в частині задоволення позову щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко" заборгованості за договором поставки № 4 від 23.05.2017 у сумі 1140320,97 грн., у тому числі 1000000,00 грн. основного боргу, 140320,97 грн. пені, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 17104,81 грн. і в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про задоволення позову в редакції уточнень, і мав би в цій редакції позивачеві відмовити й розглянути справу по суті редакції заявленого первісного позову за усіма доказами та доводами сторін, що зібрані у підготовчому засіданні у даній справі. Судом першої інстанції не були враховані обставини, встановлені у Харківським апеляційним господарським судом у справах № 920/364/17 та № 920/409/17.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2018, стягнути з Приватного акціонерного товариства "Іскра" та Приватного акціонерного товариства "Іскра плюс" на користь позивача заборгованість в сумі 1 140 320,97 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невмотивовано зазначено, що у разі стягнення заборгованості за відповідача 1, як субсидіарної особи, відбудеться порушення презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 ЦК України, причому не вказано у чому саме полягає це порушення, адже стягнення боргу з носія субсидіарної відповідальності передбачено ст. 619 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 920/369/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Мальченко А. О., Жук Г. А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Іскра плюс" на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2018 у справі № 920/369/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко" на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2018 у справі № 920/369/17.

Вказаною ухвалою суду об'єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко" та Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" в одне апеляційне провадження та призначено до розгляду на 19.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 відкладено розгляд справи на 14.01.2019.

Позиції учасників справи

Через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що відповідачем 2 було подано до суду першої інстанції заяву про визнання позову, якою останній повністю визнав позов та просив стягнути з ПрАТ «Іскра-Плюс» 1 151 115,48 грн. заборгованості.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

11.03.2016 між ТОВ "Аваль-Агро" та ПАТ "Іскра" (першим відповідачем) був укладений договір поставки № 4 від 11.03.2016 (далі - Договір), згідно з яким ТОВ "Аваль-Агро" поставив (продав) першому відповідачу товар: насіння, гербіциди, добрива в асортименті, визначеному в Додатках до цього договору, які складають його невід'ємну частину, а останній зобов'язався прийняти товар оплатити його вартість.

Відповідно до п. 6.1. договору загальна вартість товару повинна бути сплачена покупцем у строк, встановлений в додатках до цього договору.

Факт поставки (продажу) товару першому відповідачу підтверджується: Договором № 4, накладними № 00000010 від 18.03.2016 на суму 1 558 080,00 грн., № 00000012 від 05.04.2016 на суму 63 840,00 грн., № 00000013 від 09.04.2016 на суму 4 363 344,00 грн., № 00000035 від 29.04.2016 на суму 7 096 387,33 грн., № 00000036 від 30.04.2016 на суму 449 609,16 грн., № 00000038 від 06.05.2016 на суму 650 300,64 грн., № 1 від 16.05.2016(зворотна) на суму 175 172,40 грн., № 00000045 від 23.05.2016 на суму 1 224 325,20 грн., № 2 від 30.05.2016 (зворотна) на суму 62 310,00 грн., № 00000049 від 06.06.2016 на суму 541 412,64 грн., № 00000053 від 10.06.2016 на суму 407 370,72 грн.

Всього за договором було поставлено товару на суму 16 117 187,29 грн.

Відповідно до умов Договору та специфікацій до договору кошти за поставлений товар повинні бути сплачені до 10.10.2016.

В той же час, відповідачем 1 свої обов'язки були виконані не у повному обсязі, всього було сплачено 8 130 258,54 грн., у зв'язку з чим у відповідача 1 наявна заборгованість у сумі 7 946 928,75 грн.

06.02.2017 ТОВ «Аваль-Агро» звернулось до ПАТ «Іскра» з вимогою про проведення розрахунків за поставлений товар, в якій просило відповідача 1 погасити існуючу заборгованість у розмірі 7 946 928,75 грн.

В подальшому, відповідно до Договору відступлення права вимоги від 07.03.2017 ТОВ "Касіко" (позивач) отримало право вимоги на отримання коштів на суму 7 946 928 грн. 75 коп. з першого відповідача замість ТОВ "Аваль- Агро" за договором поставки № 4 від 11.03.2016.

ТОВ «Аваль-Агро» листом № 31 від 07.03.2017 належним чином повідомило першого відповідача про перехід права вимоги за договором поставки № 4 від 11.03.2016 до нового кредитора - позивача у справі.

Заперечень щодо укладення вищезгаданого договору та переходу права вимоги з боку першого відповідача не надходило.

В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, борг ПАТ "Іскра" у розмірі 7 946 928,75 грн. перед ТОВ "Аваль-Агро" за розподільчим балансом була передана до ПрАТ "Іскра Плюс", яке було виділено з ПАТ "Іскра" відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Іскра" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016).

Вказаним вище рішенням було вирішено про виділ з ПАТ "Іскра" акціонерного товариства ПрАТ "Іскра Плюс" із передачею йому згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов'язків ПАТ "Іскра", без припинення ПАТ "Іскра".

Позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ "Іскра" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016) прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу у зв'язку з виділенням з ПАТ "Іскра" акціонерного товариства ПрАТ "Іскра Плюс", заборгованість ПАТ "Іскра" перед ТОВ "Аваль-Агро" в розмірі 7946928,75 грн. була передана за розподільчим балансом до ПрАТ "Іскра Плюс".

Державна реєстрація ПрАТ "Іскра Плюс" (код 41049854) була проведена 26.12.2016, номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 1 001276.

01.08.2018 на адресу позивачем ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" було надіслано відповідну вимогу про сплату заборгованості, яка повернулася на адресу відправника у зв'язку з її неврученням.

Позивач, враховуючи уточнення позовної заяви, звернувся з вимогами до відповідачів про сплату частини виниклої заборгованості, а саме 1000000,00 грн., а також 140320,97 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Матеріалами справи підтверджується виконання ТОВ "Аваль-Агро" своїх зобов'язань за договором поставки № 4, що не заперечується сторонами у справі.

Факт поставки (продажу) товару першому відповідачу підтверджується: Договором № 4, накладними № 00000010 від 18.03.2016 на суму 1558080,00 грн., № 00000012 від 05.04.2016 на суму 63840,00 грн., № 00000013 від 09.04.2016 на суму 4363344,00 грн., № 00000035 від 29.04.2016 на суму 7096387,33 грн., № 00000036 від 30.04.2016 на суму 449609,16 грн., № 00000038 від 06.05.2016 на суму 650300,64 грн., № 1 від 16.05.2016(зворотна) на суму 175172,40 грн., № 00000045 від 23.05.2016 на суму 1224325,20 грн., № 2 від 30.05.2016 б(зворотна) на суму 62310,00 грн., № 00000049 від 06.06.2016 на суму 541412,64 грн., № 00000053 від 10.06.2016 на суму 407370,72 грн.

Всього за договором було поставлено товару на суму 16 117 187,29 грн.

Відповідно до умов Договору та специфікацій кошти за поставлений товар повинні бути сплачені до 10.10.2016.

В той же час, відповідачем 1 в порушення умов договору було сплачено лише 8 130 258,54 грн., у зв'язку з чим у відповідача 1 наявна заборгованість у сумі 7 946 928,75 грн.

Також, позивачем було заявлено до стягнення 140 320,97 грн. пені.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

В пункті 5.9. договору за порушення строків виконання зобов'язань за цим договором сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на суму простроченого зобов'язання за кожен день прострочки.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, погоджується з ним і вважає його вірним, у зв'язку з чим розрахунок пені у сумі 1 140 320,97 грн. за період з 11.10.2016 по 10.04.2017 є обґрунтованим.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення позивачем до господарського суду з позовною заявою, заборгованість ПАТ "Іскра" перед позивачем вже була передана до ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС".

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсними рішень позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Іскра" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016), яким було вирішено про виділ з ПАТ "Іскра" акціонерного товариства ПрАТ "Іскра Плюс" із передачею йому згідно розподільчого балансу частини майна, прав та обов'язків ПАТ "Іскра", без припинення ПАТ "Іскра", та позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Іскра" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016), яким прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу у зв'язку з виділенням з ПАТ "Іскра" акціонерного товариства ПрАТ "Іскра Плюс".

Статтею 109 ЦК України унормовано, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс. Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов'язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.

Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно (ч. 3 ст. 109 ЦК України).

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов'язки особи за окремим зобов'язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов'язанням (ч. 4 ст. 109 ЦК України).

Так, згідно частини 3 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Матеріалами справи, а саме, витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується державна реєстрація ПрАТ "Іскра Плюс", яке є правонаступником ПАТ "Іскра" (дані про правонаступництво також відображені в реєстрі), отже, виділ вважається завершеним.

Так, згідно ч. 1 ст. 86 вказаного Закону виділом акціонерного товариства визнається створення одного чи кількох акціонерних товариств із передачею йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов'язків акціонерного товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення такого акціонерного товариства. З акціонерного товариства може виділитися лише акціонерне товариство.

Акціонерне товариство, з якого здійснюється виділ, за змістом ч. 5 зазначеної статті, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які перейшли до товариства, що виділилося, згідно з розподільним балансом. Товариство, що виділилося, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які виникли у товариства, з якого здійснюється виділ, перед виділом, але не перейшли до товариства, що виділилося. Якщо товариств, що виділилися, два чи більше, вони солідарно несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями разом з товариством, з якого здійснено виділ.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до передавального балансу від 27.12.2016 від ПАТ «Іскра» до ПрАТ «Іскра Плюс» перейшли зобов'язання за договором № 4 від 11.03.2016 у сумі 7 946 928,75 грн., у зв'язку з чим зобов'язаною особою (боржником) стало ПрАТ «Іскра Плюс», а ПАТ «Іскра» став носієм субсидіарної відповідальності у зобов'язанні.

У позові відповідачем було зазначене ПАТ «Іскра», однак у ході вирішення даного спору, до участі у справі в якості другого відповідача судом першої інстанції було залучено ПрАТ "Іскра Плюс".

В той же час, 28.08.2018 позивачем було подано до суду першої інстанції уточнення позовної заяви, в якому останній просив стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 заборгованість у сумі 1140320,97 грн. на підставі статті 619 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі засобами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під засобами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Колегія суддів, розглянувши подану позивачем до суду першої інстанції заяву про уточнення позовної заяви встановила, що позивачем фактично було змінено предмет позову, а саме заявлено вимоги до двох відповідачів. Підстава позову, а саме фактичні обставини справи, залишились незмінними.

Апеляційний суд вважає за можливе зазначити, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем було подано до суду першої інстанції уточнення позовної заяви, яка за своєю суттю є заявою про зміну предмету позову.

Стосовно посилання відповідача 2 на безпідставне прийняття вказаних уточнень, які за своєю суттю є заявою про зміну предмету позову, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вже було зазначено, відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 13.06.2018 підготовче засідання у даній справі було відкладено на 02.08.2018.

В той же час, як вбачається з ухвали Господарського суду Сумської області від 07.08.2018, станом на 02.08.2018 члени колегії судді Соп'яненко О.Ю. та Костенко Л.А. перебували у відпустці, а тому враховуючи принцип незмінності складу суду, передбачений ч. 13 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, та положення ч. 9 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, розгляд даної справи не відбувся.

Також, у вказаній ухвалі суд першої дійшов висновку, що судом з'ясовано всі питання, які підлягають вирішенню під час підготовчого засідання, а тому, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.08.2018.

Тобто, судом першої інстанції без виклику сторін ухвалою суду від 07.08.2018 було вирішено питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Таким чином, оскільки позивач був позбавлений можливості у підготовчому засіданні з поважних причин скористуватись своїм правом на зміну предмету позову, оскільки підготовче провадження фактично не відбулося, а тому суд першої інстанції відповідно до ст. 207 ГПК України правомірно прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову.

Як вже було встановлено колегією суддів вище, зобов'язаним суб'єктом (боржником у зобов'язанні) є ПрАТ "Іскра Плюс", тоді як ПАТ «Іскра» виступає субсидіарним боржником у спірному зобов'язанні.

Статтею 619 ЦК України визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника.

Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Субсидіарна відповідальність має місце у зобов'язаннях з множинністю осіб на стороні боржника. Додатковий характер відповідальності полягає в тому, що кредитор перш за все має пред'явити вимогу основному боржнику і очікувати від нього виконання або виплати, що являють собою прояв цивільно-правової відповідальності. Якщо вимога кредитора в повному обсязі задоволена основним боржником, додатковий боржник до відповідальності не притягується.

Тобто, пред'явлення кредитором вимоги до додаткового (субсидіарного) боржника можливе в двох випадках:

1) якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора, незалежно з якої причини він надав таку відмову;

2) якщо кредитор не одержав від основного боржника в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу. Розумність строку для надання відповіді на пред'явлену вимогу залежить від ситуації, в якій така вимога пред'являється, та має бути оцінена в кожному окремому випадку.

Отже, субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом із боржником відповідають у випадках, передбачених законом або договором.

Таким чином, кредитор, у випадку відмови у задоволені вимоги основного боржника про сплату заборгованості за певним зобов'язанням, наділений правом пред'явити вимогу як до основного боржника (у даному випадку ПрАТ «Іскра Плюс») так і до субсидіарного (додаткового) боржника (ПАТ «Іскра»).

Як вбачається з матеріалів справи, основний боржник (ПрАТ «Іскра Плюс») жодним чином не відреагував на надіслану позивачем на його адресу вимогу щодо сплати заборгованості за спірним договором, не надаючи будь-які заперечення проти заявлених вимог позивача.

Крім того, 25.09.2017 ПрАТ «Іскра Плюс» подало до суду заяву, в якій повністю визнав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити.

Таким чином, враховуючи специфіку правовідносин, які відбулись в процесі виділу, оскільки відповідач 1 (ПАТ «Іскра») набув статусу субсидіарного боржника, а відповідач 2 (ПрАТ «Іскра Плюс») - основного боржника, що відповідає положенням ч. 3 ст. 109, ч. 1, 2 ст. 619 ЦК України, ч. 5 ст. 86 Закону України «Про акціонерні товариства», враховуючи факт визнання останнім суми вказаного боргу, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач має право задовольнити свої вимоги як за рахунок основного боржника (ПрАТ «Іскра Плюс»), так і за рахунок особи, яка несе субсидіарну відповідальність - ПАТ «Іскра», у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 та відповідача 2 заборгованості за договором поставки № 4 у межах заявлених вимог - 1000000,00 грн. та 1 140 320,97 грн. пені. є обґрунтованими та підлягають задоволенню за рахунок обох відповідачів.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи специфіку правовідносин, які відбулись в процесі виділу, оскільки відповідач 1 (ПАТ «Іскра») набув статусу субсидіарного боржника, а відповідач 2 (ПрАТ «Іскра Плюс») - основного боржника, що відповідає положенням ч. 3 ст. 109, ч. 1, 2 ст. 619 ЦК України, ч. 5 ст. 86 Закону України «Про акціонерні товариства», враховуючи факт визнання останнім суми вказаного боргу, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач має право задовольнити свої вимоги як за рахунок основного боржника (ПрАТ «Іскра Плюс»), так і за рахунок особи, яка несе субсидіарну відповідальність - ПАТ «Іскра», у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 та відповідача 2 заборгованості за договором поставки № 4 у межах заявлених вимог - 1000000,00 грн. та 1 140 320,97 грн. пені. є обґрунтованими та підлягають задоволенню за рахунок обох відповідачів.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2018 року у справі № 920/369/17 - частковому скасуванню, в той же час як апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" з огляду на її вимоги та доводи, підлягає залишенню без задоволення.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2018 року у справі № 920/369/17 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко" на рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2018 року у справі № 920/369/17 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Сумської області від 29.08.2018 року у справі № 920/369/17 скасувати частково та прийняти нове рішення, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко" задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" (02099, м.Київ, вул. Бориспільська, 9; ), як основного боржника, та з Публічного акціонерного товариства «Іскра» (42312, Сумська обл., Сумський район, село Басівка, ВУЛИЦЯ ТЕСЛЕНКА, будинок 6 А; ), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко" (40016, м. Суми, вул. Харківська, 30/2; ) заборгованість за договором поставки № 4 від 23.05.2017 у сумі 1140320,97 грн., у тому числі: 1000000,00 грн. основного боргу, 140320,97 грн. пені; а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 17104,81 грн.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" (02099, м.Київ, вул. Бориспільська, 9; ), як основного боржника, та з Публічного акціонерного товариства «Іскра» (42312, Сумська обл., Сумський район, село Басівка, ВУЛИЦЯ ТЕСЛЕНКА, будинок 6 А; ), як субсидіарного боржника, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Касіко" (40016, м. Суми, вул. Харківська, 30/2; ) 25 657,22 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити господарському суду Сумської області.

6. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство "Іскра Плюс".

7. Матеріали справи № 920/369/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.01.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук