ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2019 року м.Дніпро Справа № 908/2484/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат, договір № 58 від 28.10.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №8-0.62-22/62-19 від 03.01.2019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2018, ухваленого суддею Дроздовою С.С., повний текст якого підписано 12.04.2018, у справі № 908/2484/17

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірми "Росія", с. Верхній Токмак Чернігівського району Запорізької області

до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про визнання договору оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009 поновленим на п`ять років на тих самих умовах, які передбачені даним договором оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма "Росія" (далі Позивач, Орендар) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області, якою просив визнати поновленим на 5 (п`ять) років договір оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009, зареєстрований 24.03.2010 року Токмацьким міськрайонним відділом Запорізької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки №26 від 13.11.2009.

Позовні вимоги обґрунтовані ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка надає право особі на поновлення договору на новий термін, а також наступними фактичними обставинами: продовження користування Позивачем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору; належне виконання орендарем обов'язків по сплаті орендної плати; відсутність заперечень орендодавця на продовження дії договору на той самий строк на тих самих умовах; надсилання позивачем на адресу відповідача додаткових угод про поновлення договору.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.04.2018 позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма "Росія" до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області задоволено.

Визнано поновленим на 5 (п`ять) років договір оренди земельної ділянки №26 від 13.11.2009, зареєстрований 24.03.2010 Токмацьким міськрайонним відділом Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2018 по справі №908/2484/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, зазначає про неотримання Головним управлінням листа ПСП Агрофірма "Росія" від 09.10.2014 №135, що вже було предметом дослідження в справі №908/3038/16.

Суд не застосував частину четверту статті 75 ГПК України, натомість, неправильно застосував норму процесуального права, викладену у частині сьомій статті 75 ГПК України.

Апелянт також наголошує, що судом було залишено поза увагою приписи ч. 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", відповідно до яких додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Втім, орендар не звертався до ОСОБА_3 управління протягом місяця з дня закінчення дії договору із пропозицією укладення додаткової угоди. Натомість, 11.04.2016, тобто зі спливом понад року з дня закінчення дії договору оренди №6, на адресу ОСОБА_3 управління надійшов лист ПСП Агрофірма "Росія" з пропозицією збільшення строку договору оренди з 5 років на 7 років. На вказаний лист, 29.04.2016, Головне управління відповіло листом №27-8-0.41-3599/2-16, яким відмовило у продовженні дії договору оренди землі №6. Вказана відмова ґрунтувалася на нормах чинного Земельного кодексу України, а саме ч.8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", якою встановлено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Позивач, Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма "Росія" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. У судовому засіданні представник позивача підтримав відзив на апеляційну скаргу, надав пояснення, аналогічні позовній заяві.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.05.2018 у справі №908/2484/17 (колегія суддів у складі: ОСОБА_4 (головуючий, доповідач), ОСОБА_5, ОСОБА_6В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення суду першої інстанції від 02.04.2018; встановлено позивачу строк до 04.06.2018 для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.06.2018 провадження у справі № 908/2484/17 зупинено до вирішення палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі №920/739/17.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до частин 5, 7 ст. 31 ГПК України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання вказаних правових норм забезпечено передачу справи № 908/2484/17 з Донецького апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 11.10.2018 для розгляду справи №908/2484/17 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.10.2018 апеляційну ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2018 року у справі № 908/2484/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Іванов О.Г., суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.11.2018 поновлено провадження у справі № 908/2484/17, розгляд справи призначено на 16.01.2019.

В судовому засіданні 16.01.2019 Центральним апеляційним господарським судом оголошена вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

13.11.2009 між Приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірма "Росія" (орендар) та Чернігівською районною державною адміністрацією Запорізької області (орендодавець) укладений договір оренди землі (а.с. 10-12).

Кадастровий номер земельної ділянки :04:011:0007.

Договір оренди землі зареєстрований Токмацьким міськрайонним відділом Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК 24.03.2010, про що в Державному реєстрі земель був зроблений відповідний запис № 026.

Відповідно до пункту 1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка надана на підставі розпорядження Голови Чернігівської районної державної адміністрації № 429 від 10.11.2009, яка знаходиться на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, за рахунок земель державної власності в контурі № 698-(Ділянка Р2).

Згідно п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 29,9793 га, у тому числі 29,9793 га земель сільськогосподарського призначення (рілля), розташована на схилі вододільного плато до 30 із чорноземами звичайними мало гумусними, - слабозмитими легкоглинистими на лесах, - середньозмитими легкоглинистими на лесах. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна.

Пунктом 5 договору визначено, що нормативна правова оцінка земельної ділянки становить 334 848 грн. 15 коп.

Земельна ділянка, яка передається в оренду не має недоліків, які могли б перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням (п. 6 договору).

Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки, по Чернігівській селищній раді, що складає 10045,44 грн в рік.

Пунктом 11 договору визначено, що орендна плата вноситься щомісячно по 1/12 частині річної суми, що становить 837,12 грн, до 30 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 15 договору, земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно п. 16 договору цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до п.п. 18, 20 договору, передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після підписання цього договору за актом її приймання-передачі.

Про факт передачі орендарю зазначеної в договорі земельної ділянки свідчить підписаний обома сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі земельної ділянки від 13.11.2009 (а.с. 13).

Пунктом 43 договору визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до п. 36 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Цей договір підлягає перегляду кожні три роки в зв'язку зі зміною законодавства. Пропозиції сторін затверджуються додатковими угодами. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується в судовому порядку.

Згідно п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, спірний договір оренди землі від 13.11.2009 сторонами був укладений строком на п'ять років. Оскільки договір був зареєстрований у Державному реєстрі земель Токмацьким відділом Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК 24.03.2010, то з урахуванням п. 8 договору, сторонами не оспорюється, що строк його дії становить з 24.03.2010 до 24.03.2015.

За доводами Позивача, останній, будучи зацікавленим в продовженні дії договору оренди землі, 09.10.2014, тобто ще до закінчення терміну дії договору оренди землі, направив на адресу ОСОБА_3 управління Держземагентства в Запорізькій області лист-повідомлення № 135 із доданими до нього трьома примірниками проекту додаткової угоди про поновлення спірного договору оренди строком на 5 років, на тих самих умовах (а.с. 14. 15).

Направлення вищевказаного листа було здійснено простою кореспонденцією. Прийняття поштою вказаного поштового відправлення для пересилання підтверджується відбитком поштового штемпелю на Реєстрі кореспонденції, зданої для пересилання (а.с. 16).

Реєстрація вказаного листа-повідомлення підтверджується копією журналу реєстрації вихідної кореспонденції ПСП Агрофірма "Росія" за 2014 рік (а.с. 34-36).

Також, за доводами Позивача, Головне управління Держземагенства в Запорізькій області, правонаступником якого є відповідач, залишило лист позивача без відповіді, додаткову угоду про поновлення договору орендодавець не підписав і не повернув.

В той же час, Відповідач наполягає на неотриманні Головним управлінням листа ПСП Агрофірма "Росія" від 09.10.2014 №135.

Згідно листа ОСОБА_3 управління Держгеокадастру в Запорізькій області від 17.11.2017 № 29-8-0.6-6969/2-17 в період з 24.03.2015 по 24.04.2015 відсутня реєстрація вихідних листів від ОСОБА_3 управління Держземагенства в Запорізькій області на адресу ПСП Агрофірма "Росія" щодо припинення або зміни умов договорів оренди землі (а.с. 37-39).

Отже, Відповідач, як орендодавець земельних ділянок, протягом одного місяця після закінчення строку договору не надсилав позивачу листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Позивач продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачує орендну плату за землю. На підтвердження цього позивачем надані податкові декларації з плати за землю за 2015, 2016 та 2017 роки, а також копії платіжних доручень про сплату орендної плати за період з січня 2015 року по вересень 2017 року. Згідно довідки Токмацької ОДПІ ГУ ДФС (Чернігівське відділення) станом на 09.01.2018 ПСП Агрофірма "Росія" не має заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів (завірені належним чином копії містяться в матеріалах справи) (а.с. 40-70).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо належного виконання ПСП Агрофірма "Росія" умов договору оренди землі № 26 від 13.11.2009 (зареєстрований 24.03.2010), що підтверджується вищевказаними документами, які є належними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що лист № 135 від 09.10.2014, журнал реєстрації вихідної кореспонденції за 2014 рік та реєстр на кореспонденцію від 09.10.2014, засвідчений штемпелем поштового відділення, в своїй сукупності є належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами відправлення позивачем листа-повідомлення про поновлення договору та проекту додаткової угоди, як це передбачено ст.ст. 73, 76, 77, 78, 79 ГПК України.

Стосовно посилань відповідача про встановлення обставин надсилання вказаного листа у справі № 908/3038/16 суд зазначив, що предмет та підстави позову у справах №908/3038/16 та №908/2484/17 є різними, а саме: у справі № 908/3038/16 розглядалось питання поновлення договорів оренди землі, у тому числі спірного договору, згідно з частинами 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та на інший строк (7 років). Факт надсилання листа-повідомлення вих. №135 від 09.10.2014 визнаний судом у справі №908/3038/16 недоведеним, проте даний факт і не був спростований у цій справі. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду відповідно до ч. 7 ст. 75 ГПК України.

Враховуючи той факт, що після закінчення строку дії договору оренди, позивач продовжує добросовісно користуватись орендованою земельною ділянкою, використовує її за цільовим призначенням для сільськогосподарських потреб та належним чином виконує договірні зобов'язання в частині внесення орендної плати, а також той факт, що орендодавець не надав суду будь-яких обґрунтованих заперечень, які б унеможливлювали подальшу пролонгацію орендних відносин, суд дійшов до висновку, що договір оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009 (зареєстрований 24.03.2010) є поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

01.01.2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року № 5245-17, відповідно до якого райдержадміністрації не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів. Вищезазначені повноваження передано до центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. На території Запорізької області дані функції передано ОСОБА_3 управлінню Держземагенства у Запорізькій області.

Наказом від 25.01.2013 № 40 Міністерство аграрної політики України затвердило зміни до Положення про Головні управління Держземагенства в областях, згідно з пунктом 4.32 якого Головні управління Держземагенства в областях наділені повноваженнями передавати відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах областей.

Відповідно до пунктів 2 та 5 частини першої постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Державне агентство земельних ресурсів України реорганізоване шляхом перетворення в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області; реорганізовані територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держземагенства у Запорізькій області шляхом його приєднання до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Встановлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 294-р "Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" функції та повноваження Державного агентства земельних ресурсів у зв'язку з розформуванням покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до положень ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Як вбачається із матеріалів справи земельна ділянка, яка є предметом Договору, розташована на території Запорізької області, належить до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, а тому повноваження по розпорядженню такою земельною ділянкою в тому числі й за Договором оренди земельної ділянки від 13.11.2009 відноситься до компетенції ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Згідно із статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди.

Згідно з частиною першою статтею 19 Закону строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Одночасно, статтею 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції Закону України від 17.02.2011 N 3038-VI, який набрав чинності з 12.03.2011, передбачено можливість поновлення договору оренди землі.

Так, за наведеною нормою по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч. 1).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч. 2).

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч. 3).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч. 4).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5).

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності) (ч. 6).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу (ч. 7).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку (ч. 8).

Колегія суддів приймає до уваги, що палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 22.06.2018 зупинялося провадження у справі № 920/739/17 до надходження від Науково-консультативної ради при Верховному Суді наукового висновку у цій справі.

Після надходження наукового висновку Верховним Судом провадження у справі №920/739/18 було поновлено та 10.09.2018 р. прийнято постанову, в якій Верховний Суд виклав позицію щодо застосування норм ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, у п. 5.2. вищезазначеної постанови зазначено наступне: "Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі.

Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою.".

З поданого позову вбачається, що матеріально-правовою підставою позовних вимог позивач визначив саме ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка передбачає умови поновлення Договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів:

- орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою;

- орендар належним чином виконує свої обовязки за договором;

- відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди.

Як вже зазначалось вище, строк дії договору оренди землі від 13.11.2009 закінчився 24.03.2015. Даний факт визнається обома сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області протягом одного місяця після закінчення дії договору не надіслало позивачу лист-повідомлення про заперечення щодо поновлення спірного договору оренди земельної ділянки у відповідності до ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Також, матеріалами справи доведено, що Позивач після закінчення строку дії договору оренди продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, податковими деклараціями, які свідчать про таку сплату, як протягом дії спірного договору оренди землі, так і після його закінчення (а.с. 40-70).

Оскільки орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не надало заперечень проти такого користування протягом одного місяця після закінчення дії договору, Позивач мав право звернутися до Відповідача із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Як безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди.

При цьому, відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Саме така правова позиція викладена у вищезазначеній постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №920/739/18, відповідно до якої: "… договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді."

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма "Росія" звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання поновленим на 5 років договору оренди земельної ділянки № 26 на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди від 13.11.2009.

При цьому, вимоги про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди на тих самих умовах і на той самий строк, Позивач не заявляв.

Матеріально-правовою підставою позовних вимог позивач визначив саме ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Таким чином, оскільки договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, то задоволення позовних вимог про поновлення договору оренди без визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди на тих самих умовах і на той самий строк, суперечить ч.ч. 6, 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", по є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, Позивачем не надано будь-яких доказів звернення до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області після закінчення дії договору оренди із пропозицією про укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди на тих самих умовах і на той самий строк на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" із додаванням відповідної додаткової угоди.

Колегія суддів констатує, що лист-повідомлення № 135 від 09.10.2014 про поновлення договору оренди землі на новий строк виготовлено Позивачем ще до закінчення дії договору оренди в порядку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами на підставі частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а не на підставі частини 6 статті 33 вищезазначеного Закону.

До того ж, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про недоведеність належними та допустимим доказами надсилання Позивачем ОСОБА_3 управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області листа ПСП Агрофірма "Росія" від 09.10.2014 №135, з огляду на наступне.

На підставі ч. 1 ст. 33 Позивачем раніше було подано позов до господарського суду про визнання поновленими договорів оренди землі № 25, № 26, №27 від 13.11.2009, зареєстровані 24.03.2010 строком на сім років на тих самих умовах. Підставою позову була необґрунтована відмова в укладенні додаткових угод за ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.01.2017 у справі №908/3038/16, залишеним в силі постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017, в позові відмовлено з підстав не надання позивачем належних доказів направлення листа-повідомлення про намір скористатися переважним правом укладання договору на новий строк, з додаванням проекту додаткової угоди.

Отже, обставина направлення-отримання вказаного листа вже досліджувалася по судовій справі № 908/3038/16.

Так, Донецький апеляційний господарський суд у постанові від 19.04.2017 по справі № 908/3038/16 наголосив на тому, що: "колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних доказів в розумінні ст. 34 ГПК України, які б свідчили про направлення на адресу ОСОБА_3 управління Держземагентства у Запорізькій області саме листа-повідомлення № 135 від 09.10.2014 року, що свідчить про невикористання орендарем свого переважного права на укладення спірних договорів оренди землі на новий строк, передбаченого ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Згідно п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Колегія суддів зазначає, що вищезазначеним рішенням господарського суду по справі № 908/3038/16 фактично надана правова оцінка доводам позивача щодо доведеності чи недоведеності направлення листа-повідомлення № 135 від 09.10.2014 року, яка не є обов'язковою для господарського суду.

В той же час, колегія суддів погоджується з правовою оцінкою вищезазначеним обставинам, з огляду на таке.

За твердженням Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма "Росія", останнє листом-повідомленням №135 від 09.10.2014 року повідомило Головне управління Держземагентства у Запорізькій області про зацікавленість в продовженні орендних відносин щодо спірних земельних ділянок та додало примірники Додаткових угод щодо поновлення Договорів оренди землі на тих самих умовах та на той самий строк, яке було проігноровано відповідачем.

В підтвердження направлення зазначеного вище листа позивачем до матеріалів справи додано копію Журналу реєстрації вихідної кореспонденції за 2014 рік, в якому зазначено про направлення 09.10.2014 року листа про поновлення строку договору оренди на ім'я В.о. начальника ОСОБА_3 управління Держземагентства у Запорізькій області та копію Реєстру на кореспонденцію, здану на поштовому відділені поштового зв'язку с. Верхній Токмак Чернігівського району від 09.10.2014 року.

В той же час, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області як правонаступник ОСОБА_3 управління Держземагентства у Запорізькій області заперечило в отримані вищевказаного листа.

Порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку визначено Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року за № 270.

За приписами п. 2 Правил надання послуг поштового звязку, належним доказом направлення копії позовної заяви з додатком відповідачу є розрахунковий документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

За змістом п. 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Відповідно до п. 61 Правил у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Отже, належними доказами направлення відповідачу листа-повідомлення № 135 від 09.10.2014 року є розрахунковий документ поштового відправлення та опис вкладення до цінного листа.

Факт отримання чи неотримання поштового відправлення, також не може бути зясовано судом, враховуючи відсутність відповідного витягу з веб-сайту Укрпошти, який дозволяє відстежити рух поштового відправлення за відповідним штрих-кодовим ідентифікатором.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів в розумінні ст. 76 ГПК України, які б свідчили про направлення на адресу ОСОБА_3 управління Держземагентства у Запорізькій області саме листа-повідомлення № 135 від 09.10.2014 року.

У будь-якому випадку, лист-повідомлення № 135 від 09.10.2014 року може свідчити лише про використання орендарем свого переважного права на укладення спірного договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами на підставі частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а не на підставі частини 6 статті 33 вищезазначеного Закону.

Як підтверджено матеріалами справи, 11.04.2016, тобто зі спливом понад рік з дня закінчення дії договору оренди № 6 на адресу ОСОБА_3 управління надійшов лист Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірми "Росія" з пропозицією збільшення строку договору оренди землі № 26 площею 29,9793 га з 5 років на 7 років (а.с. 92-93).

На вказаний лист, 29.04.2016 Головне управління відповіло листом №27-8-0.41-3599/2-16, яким відмовило у продовженні дії договору оренди землі №26 (а.с. 94-95).

Також, листом-повідомленням від 26.07.2016, який надійшов на адресу ОСОБА_3 управління 04.08.2016, Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірми "Росія" повторно звернулося до Відповідача з пропозицією збільшення строку договору оренди землі № 26 з 5 років на 7 років, надавши примірники додаткової угоди (а.с. 96).

На вказаний лист, 18.08.2016 Головне управління відповіло листом №27-8-0.41-6324/2-16, яким повідомило, що питання договору оренди вже розглядалось, та листом від 29.04.2016 за № 27-8-0.41-3599/2-16 вже надавалася відповідь (а.с. 97).

Оскільки вищезазначене листування між сторонами не було підставою позову, так як Позивач у позовній заяві на нього не посилався, а долучено воно до матеріалів справи лише Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, то колегія суддів не наділена процесуальним правом при прийнятті рішення посилатися на листи Позивача від 11.04.2016 та від 26.07.2016, як на підставу позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

До того ж, у будь-якому випадку листи Позивача від 11.04.2016 та від 26.07.2016 не є підставою для задоволення позову, оскільки в них Позивач пропонував поновити договір оренди на інший строк (7 років), ніж той, на який було укладено договір оренди від 13.11.2009 (5 років).

На підставі викладеного, колегією суддів встановлено, що після закінчення дії договору оренди Позивач не звертався до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області із пропозицією про укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди на тих самих умовах і на той самий строк на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" із додаванням відповідної додаткової угоди.

В той же час, відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан субєктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого субєктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права повязане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права субєкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього субєкта, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Проте, здійснюючи розгляд справи, господарським судом залишено поза увагою загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права, із необхідністю дослідження обставин стосовно того чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце, а відтак не розглянуто спір, виходячи з предмету та підстав позову, визначених позивачем.

Зокрема, господарський суд при винесенні рішення не взяв до уваги, що Позивач не звертався до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області після закінчення дії договору оренди із пропозицією про укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди на тих самих умовах і на той самий строк на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

У зв'язку з чим, за відсутності звернення орендаря до орендодавця про поновлення договору оренди з наданням проекту додаткової угоди, Відповідач об'єктивно не міг відмовити або зволікати в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі.

Отже, Позивачем не доведено того, що Відповідач порушив право орендаря на встановлений законом порядок розгляду питання про поновлення договору оренди на новий строк на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а отже, і на укладення додаткової угоди до договору.

З урахуванням того, що Позивачем не доведено порушення його права на поновлення договору оренди на новий строк на підставі саме частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" станом на момент подання позовної заяви; з вимогою про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди на тих самих умовах і на той самий строк Позивач до суду не звертався, господарський суд прийшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

У зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Слід прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь відповідача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282, 283 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області, м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2018 у справі №908/2484/17 задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.04.2018 у справі №908/2484/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірми "Росія" на користь ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Запорізькій області 2 400,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її оголошення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.01.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік