ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

31 січня 2019 року Справа № 915/990/16

м. Миколаїв

Кредитор: Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 24/2, ідентифікаційний код 39554010).

Банкрут: Товариство з обмеженою відповідальністю "Таргет ЛТД" (54000, м. Миколаїв, вул. Радянська, буд. 12-б, ідентифікаційний код 37117650).

Ліквідатор: арбітражний керуючий Бєлоусов Ігор Валентинович (свідоцтво № 866 від 24.04.2013, АДРЕСА_1).

Суддя Ржепецький В.О.,

(без повідомлення учасників справи)

суть спору: про банкрутство,

встановив:

В провадженні господарського суду Миколаївської області знаходиться справа №915/990/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Таргет ЛТД".

18.12.2018 на електронну адресу суду надійшла заява ліквідатора за вих. №21/03-35 від 17.12.2018 про відвід судді.

Заяву ліквідатора про відвід судді обґрунтовано посиланням на п. 8 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.5 ч. 1 ст. 35 ГПК України та мотивовано тим, що станом на дату подання заяви №21/03-35 від 17.12.2018 про відвід судом не розглянуто заяву ліквідатора №43/11-915 щодо покладення субсидіарної відповідальності за зобов'язання боржника на його керівника та засновника, не розглянуто також клопотання ліквідатора №02-01/3-83 від 14.11.2018 та №02-01/3-84 від 30.11.2018. Окремо ліквідатор зазначає про те, що суд здійснює тиск на кредитора через двічі проголошену в ухвалах суду пропозицію розглянути питання щодо нової кандидатури ліквідатора у даній справі, а також наявності сумнівів у об'єктивності, неупередженості та достатньої кваліфікованості суду, що виявилося у помилковому зазначені у мотивувальній частині ухвали суду від 05.03.2018 про те, що грошове зобов'язання із податку на додану вартість та податку на прибуток виникло за керівництва ОСОБА_2, забувши про громадянина ОСОБА_3, який, на думку ліквідатора, винний у доведені до банкрутства ТОВ «Таргет ЛТД».

Ухвалою суду від 18.12.2018 вирішення заяви арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. за вих. №21/03-35 від 17.12.2018 про відвід судді було відкладено до повернення справи з касаційної інстанції.

29.01.2019 справу №915/990/16 повернуто на адресу господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою суду від 31.01.2019 провадження у даній справі поновлено.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 2, 7, 11 ст.39 ГПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Проаналізувавши доводи заяви про відвід в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку, що заявником не стверджується про наявність обставин, визначених п.п. 1-4 ч. 1, ч. 2 та 3 ст. 35 ГПК України.

Отже, заява розглядається в контексті наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Стосовно доводів заявника щодо тривалого не розгляду судом заяви ліквідатора №43/11-915 від 21.05.2018 (вх. №6320/18 від 29.05.2018) щодо покладення субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями боржника на його керівника та засновника, а також клопотань ліквідатора №02-01/3-83 від 14.11.2018 та №02-01/3-84 від 30.11.2018 судом встановлено наступне.

29.05.2018 на адресу суду надійшла заява ліквідатора №43/11-915 від 21.05.2018 (вх. №6320/18 від 29.05.2018) щодо покладення субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями боржника на його керівника та засновника.

Ухвалою суду від 01.06.2018 заяву ліквідатора №43/11-915 від 21.05.2018 було прийнято та призначено до розгляду на 11.06.2018, про що повідомлено учасників провадження у справі про банкрутство.

04.06.2018 на адресу господарського суду надійшов лист Одеського апеляційного господарського суду №6543/18 від 04.06.2018 про надходження апеляційної скарги арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. на окрему ухвалу господарського суду Миколаївської області від 21.05.2018 у справі №915/990/16.

Ухвалою суду від 06.06.2018 провадження у справі було зупинено до перегляду окремої ухвали господарського суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року в порядку апеляційного провадження.

Того ж дня справу №915/990/16 надіслано до апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 окрему ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 21.05.2018 у справі №915/990/16 залишено без змін, апеляційну скаргу арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. без задоволення.

З апеляційної інстанції справу повернуто на адресу господарського суду Миколаївської області 26.09.2018.

Ухвалою суду від 28.09.2018 провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання на 17.10.2018.

У зв'язку з надходженням касаційної скарги арбітражного керуючого Бєлоусова І.В., ухвалою суду від 11.10.2018 провадження у справі зупинено до перегляду окремої ухвали господарського суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року в порядку касаційного провадження та 12.10.2018 справу надіслано до Одеського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06.11.2018 ліквідатору Бєлоусову І.В. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на окрему ухвалу господарського суду Миколаївської області від 21.05.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018.

З касаційної інстанції справа №915/990/16 надійшла на адресу господарського суду Миколаївської області 29.01.2019.

За таких обставин, у зв'язку з оскарженням арбітражним керуючим Бєлоусовим І.В. окремої ухвали господарського суду Миколаївської області від 21.05.2018 та перебуванням даної справи у апеляційній та касаційній інстанціях, у суду були відсутні об'єктивні можливості для розгляду заяви ліквідатора №43/11-915 від 21.05.2018 щодо покладення субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями боржника на його керівника та засновника, а також клопотань №02-01/3-83 від 14.11.2018 та №02-01/3-84 від 30.11.2018.

Як витікає з тексту заяви, причиною її подання стало також постановлення судом ухвал суду щодо пропозиції єдиному кредитору у справі розглянути питання щодо нової кандидатури ліквідатора у даній справі, а також зазначення у мотивувальній частині ухвали суду від 05.03.2018 про те, що грошове зобов'язання із податку на додану вартість та податку на прибуток виникло за керівництва громадянина ОСОБА_2

Отже, підставою для сумнівів у неупередженості або об'єктивності судді, яка підлягає оцінці в даному провадженні, є обставини, пов'язані із винесенням останнім судових рішень, які на думку заявника не відповідають вимогам ст. 86 ГПК України, разом із висновками, зробленими заявником.

Відповідно до положень статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дійшовши такої думки, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на положення ч. 4 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу.

З огляду на наведені міркування, зазначене положення Закону застосовується судом в цій справі.

Це однак жодним чином не обмежує права учасника справи, у тому числі право захищати ті законні інтереси, про які зазначено ним в заяві про відвід, зважаючи на існування в господарському процесі інституту оскарження судових рішень, передбаченого ст. 17, п. 5 ч. 1 ст. 42, 253-285 ГПК України, покликаного у порядку, який не протирічить засадам господарського судочинства та, одночасно, принципу обов'язковості судових рішень, розв'язувати спори щодо незгоди сторони з тим чи іншим судовим рішенням.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряє суд апеляційної інстанції, який перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Таким чином, зазначені у заяві про відвід обставини щодо законності і обґрунтованості рішень суду є неприйнятними при вирішенні заяви про відвід.

Суд зазначає також, що статтею 35 ГПК України наявність підстав для відводу судді не ставиться в залежність від тверджень заявника (обґрунтованих або ні) про сукупність дій та особистих якостей судді, які можна охарактеризувати терміном компетентність.

Тобто правовідносини, пов'язані із думкою сторін про, наприклад, недостатнє дослідження суддею тих чи інших обставин, наявністю помилок, описок в рішеннях, скасувань судових рішень судді судами вищих інстанцій тощо, самі по собі не входять до спектру підстав, які підлягають встановленню при розгляді питання про упередженість або необ'єктивність судді, якщо не буде встановлено, що ці дії вчинені з метою втручання, зокрема, у принципи диспозитивності та змагальності.

Таким чином, заявником не обґрунтовано належним чином наявності сумнівів щодо неупередженості судді Ржепецького В.О. та підстав, викладених у ст. 35 ГПК України.

Частиною 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку надходження заяви про відвід судді.

З огляду на те, що за результатами розгляду заяви ліквідатора про відвід судді Ржепецького В.О., суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, провадження у справі №915/990/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Таргет ЛТД" підлягає зупиненню до вирішення питання про відвід.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 35, 39, 228, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Визнати заяву ліквідатора ТОВ «Таргет ЛТД» арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. №21/03-35 від 17.12.2018 про відвід головуючого у справі судді Ржепецького В.О. - необґрунтованою.

2.Зупинити провадження у справі №915/990/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Таргет ЛТД" до вирішення питання про відвід.

3.Передати справу для вирішення питання про відвід судді у порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

4.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

5.Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України, п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Суддя В.О. Ржепецький