ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2019м. ДніпроСправа № 904/4591/18

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при помічникові судді, який виконує функції секретаря судового засідання, ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро

про стягнення пені у розмірі 1124282грн.72коп., 3% річних у розмірі 158659грн.81коп., інфляційної складової у розмірі 548445грн.39коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, дов. №14-165 від 30.08.2018р.

Від відповідача: ОСОБА_3, ордер №108669 від 26.12.2018р.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" з позовом про стягнення пені у розмірі 1124282грн.72коп., 3% річних у розмірі 158659грн.81коп., інфляційної складової у розмірі 548445грн.39коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №4859/1617-КП-4/ПТ від 31.10.2016р., в частині своєчасної оплати поставленого природного газу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання на 04.12.2018р.

07.11.2018р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що 30.11.2016р. набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих па забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно частини 3 статті 7 вказаного Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, то на заборгованість за природний газ. використаний для виробництва теплової та електричної енергії, падання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності ним Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідач стверджує, що Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2846 від 26.11.2015р., підприємство внесене до Реєстру нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогеперуючими організаціями теплову енергію теплопостачальних та теплогенеруючих організацій. підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Враховуючи те, що станом на 30.11.2016р. - день набрання чинності вказаного Закону, основна заборгованість у відповідача перед позивачем була відсутня, нараховані позивачем пеня, штраф, інфляційні та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню відповідно до норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

19.11.2018р. позивачем надана до суду письмова відповідь на відзив. Позивач зазначає, що посилання відповідача на відсутність вини жодним чином не звільняють його від виконання зобов'язань та відповідальності за їх неналежне виконання.

Позивач також зазначає, що майже всі платежі здійснені відповідачем з метою погашення заборгованості за природний газ, були здійснені після 30.11.2016р, що унеможливлює застосовування приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідач 03.12.2018р. надав письмові заперечення проти відповіді на відзив. Відповідач зазначив, що отриманий за договором газ відповідач використав не для власних потреб, а виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).

Відповідач також стверджує, що розмір неустойки ніяким чином не вплинув на прибутковість компанії Нафтогаз України. Таким чином, належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора (їх відсутністю).

Крім того, станом на день звернення з позовом основний борг за спожитий природний газ відповідачем сплачений у повному обсязі.

Також 03.12.2018р. відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідач зазначає, що його підприємство здійснює вироблення тепла всім категоріям споживачів, в тому числі, підприємствам, організаціям та іншим споживачам (крім бюджетних установ/організацій).

Розрахунки відповідача з позивачем залежать від стану розрахунків кінцевих споживачів з теплопостачальною організацією та від встановлених НКРЕКП нормативів перерахування коштів за категоріями споживачів. Разом з тим, відповідач посилається на те, що його підприємство є збитковим.

На підставі викладеного, відповідач просить зменшити розмір пені на 90%.

Разом з тим, 03.12.2018р. відповідачем заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи. На вирішення експерта відповідач просить суд поставити наступні питання:

1. Чи підтверджуються документально станом на 30.11.2017р. (дата зазначена позивачем у розрахунку до позову) суми основної заборгованості боргу Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за договором №4859/1617-КП-4/ПТ від 31.10.2016р. за кожен день періоду, зазначеному в розрахунку до позову?

2. Яким чином була погашена відповідачем основна заборгованість за договором №4859/1617-КП-4/ПТ від 31.10.2016р. (вказати календарні дати, відповідні суми та платіжні документи, на підставі яких була здійснена оплата (погашення) заборгованості)?

3. Які підстави перенесення оплат з рахунку 68-1-1-08 на рахунок 36-1-08-18?

4. Які підстави виключення позивачем з розрахунків за поставлений природний газ на підставі договору №4859/1617-КП-4/ПТ від 31.10.2016р. перерахованих відповідачем 14.09.2017 року в розмірі 1000000грн.00коп. та 29.11.2017 року в розмірі 1000000грн.00коп.?

5. Чи вірно (з урахуванням відповіді на попередні питання) здійснено позивачем розрахунок пені? Якщо невірно, то який вірний арифметично розрахований розмір пені?

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2018р. у підготовчому засіданні оголошено перерву до 26.12.2018р.

26.12.2018р. відповідач надав до суду заяву про надання відстрочення виконання рішення строком на один рік. Відповідач зазначає, що стягнення сум пені, інфляційних втрат з дати набрання судовим рішенням законної сили по суті припинить діяльність його підприємства, що ніяк не відповідає призначенню неустойки як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання.

Разом з тим, відповідач з посиланням на скрутне фінансове становище його підприємства просить відстрочити виконання рішення суду на один рік із дня його ухвалення.

Позивач 26.12.2018р. надав до суду письмові заперечення проти клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2018р. закрите підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті. Крім того, вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судово-економічної експертизи.

Позивач 22.01.2019р. надав письмові заперечення щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення. Позивач просить відмовити в задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення на один рік, посилаючись на зростання інфляційних процесів. Позивач зазначає, що надання відстрочки знецінить отримані за рішенням суду грошові кошти.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників справи, суд установив таке.

31.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі постачальник) та Державним підприємством "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (далі споживач) підписаний договір постачання природного газу №4859/1617-КП-4/ПТ (далі договір). За умовами зазначеного договору постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач, зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).

Згідно пункту 3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, - та/або в пунктах приймання - передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на природний газ.

Приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.4 договору).

Додатковими угодами №2 від 22.11.2016р., №3 від 21.12.2016р., №4/5 від 24.01.2017р. та №5/6 від 23.02.2017р. сторони вносили зміни до пункту 5.2 договору, в частині зміни вартості 1000куб.м. природного газу, що поставляється за договором.

Положеннями пункту 6.1 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами пункту 8.2 договору, у разі невиконання споживачем пунктів 6.1. та 6.6 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п'ять років.

На виконання умов договору, позивач за період з жовтня 2016р. по лютий 2017р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 17497768грн.97коп., що підтверджується актами приймання передачі природного газу за вказаний період (том 1, а.с. 34-38). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач свої зобовязання з оплати природного газу, поставленого протягом періоду з жовтня 2016р. по лютий 2017р., виконав в повному обсязі, але з порушенням строків оплати, визначених договором.

Внаслідок порушення строків оплати, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1124282грн.72коп. за загальний період з 26.11.2016р. по 27.09.2017р., 3% річних у розмірі 158659грн.81коп. за загальний період з 26.11.2016р. по 26.12.2017р., суму інфляційної складової у розмірі 548445грн.39коп. за загальний період з січня 2017р. по листопад 2017р.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Позивач на підставі пункту 8.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1124282грн.72коп. за загальний період з 26.11.2016р. по 27.09.2017р.

Дослідивши розрахунок пені наданий позивачем, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90% від заявленої суми, розглянувши яке суд зазначає про наступне.

Згідно із частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами частини четвертої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на посилається на скрутне фінансове становище підприємства, дебіторську заборгованість споживачів фізичних та юридичних осіб.

На підтвердження свого клопотання відповідачем представлено до матеріалів справи баланси (звіти про фінансовий стан) станом на 01.01.2017р., на 01.01.2018р., та станом на 01.10.2018р.; звіти про фінансові результати за 2016 рік, 2017 рік та за 9 місяців 2018 року (том 2; а.с. 117-128).

Аналіз всіх вказаних вище документів, дає підстави вважати, що збиткова господарська діяльність боржника значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов'язань категорією населення за отримані послуги з централізованого опалення, наявність якої такої заборгованості не залежить від заявника, неналежним виконанням зобов'язань з боку споживачів послуг боржника.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим зменшити розмір стягуваної суми пені на 50%.

За таких обставин, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №4859/1617-КП-4/ПТ від 31.10.2016р., відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобов'язання, суд дійшов висновку, що стягненню з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підлягає пеня в сумі 562141грн.36коп. В частині стягнення суми пені в розмірі 562141грн.36коп. слід відмовити в задоволенні у зв'язку з із зменшенням судом розміру штрафних санкцій.

Суд також зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму 3% річних у розмірі 158659грн.81коп. за загальний період з 26.11.2016р. по 26.12.2017р. та суму інфляційної складової у розмірі 548445грн.39коп. за загальний період з січня 2017р. по листопад 2017р.

Перевіривши розрахунок суми 3% річних, суд встановив, що є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 158659грн.81коп. за загальний період з 26.11.2016р. по 26.12.2017р.

За результатами зробленого судом розрахунку, інфляційні витрати, нараховані через несвоєчасну оплату заборгованості за природний газ, за загальний період з січня 2017р. по листопад 2017р. становили суму в більшому розмірі ніж заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим, суд не наділений правом збільшувати розмір позовних вимог, це виключне право позивача. При цьому, стягнення суми в меншому розмірі є правом позивача. З огляду на викладене, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення суми інфляційної складової у розмірі 548445грн.39коп. за загальний період з січня 2017р. по листопад 2017р.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 562141грн.36коп., сума 3% річних в розмірі 158659грн.81коп. та сума інфляційної складової у розмірі 548445грн.39коп.

Щодо тверджень відповідача про те, що в силу приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", нараховані позивачем пеня, штраф, інфляційні та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню, суд зазначає наступне.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016р.

Відповідно до приписів цього Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, с кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За приписами частини першої статті 5 цього Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до частини 3 ст. 7 наведеного вище Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 ст. 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, оскільки застосування приписів ч. 3 ст. 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст.ст. 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16.

Списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу №4859/1617-КП-4/ПТ від 31.10.2016р., погашена відповідачем після 30.11.2016р.

З системного аналізу норм вищенаведеного Закону, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів Закону, в силу яких у позивача були відсутні підстави для нарахування суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, а тому заявлені суми підлягають стягненню з відповідача.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

У своїй заяві відповідач просить відстрочити виконання рішення строком на один рік. Відповідач зазначає, що стягнення сум пені, інфляційних втрат з дати набрання судовим рішенням законної сили по суті припинить діяльність його підприємства, що ніяк не відповідає призначенню неустойки як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання.

Разом з тим, відповідач з посиланням на скрутне фінансове становище його підприємства просить відстрочити виконання рішення суду на один рік із дня його ухвалення.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Заявником не надано до суду доказів на підтвердження існування виключних обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідачем не було подано суду банківських довідок, виписок про стан рахунків, які є належними доказами відсутності грошових коштів у необхідній кількості, важкого фінансового стану.

Посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан, за змістом ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для відстрочки виконання рішення, оскільки обов'язковість судових рішень, яка передбачена п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Крім того, боржником не надано доказів на підтвердження наявності у нього можливості виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/4591/18 з умовою відстрочення його виконання на 12 місяців. Державним підприємством "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" не надано до суду бухгалтерських довідок про результати підприємницької діяльності, виписки по рахунках, з яких би вбачалось наявність у заявника фінансової спроможності самостійно виконувати рішення суду.

Враховуючи вищевикладені обставини у сукупності, відсутність виняткових випадків, які мали б своїм наслідком відстрочення виконання судового рішення, суд відмовляє в задоволенні заяви Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" про відстрочення виконання рішення на 12 місяців.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 27470грн.82коп.

Керуючись нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 91, 129, 237, 238, 240, 241, 242, 251 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" про стягнення пені у розмірі 1124282грн.72коп., 3% річних у розмірі 158659грн.81коп., інфляційної складової у розмірі 548445грн.39коп. задовольнити частково.

Зменшити розмір пені на 50%, з 1124282грн.72коп. до 562141грн.36коп.

Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (ідентифікаційний код: 14308368; місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 1) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код: 20077720; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6) пеню у розмірі 562141грн.36коп., 3% річних у розмірі 158659грн.81коп., інфляційну складову у розмірі 548445грн.39коп. та судовий збір у розмірі 27470грн.82коп.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 562141грн.36коп.

Відмовити в задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні 22.01.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 30.01.2019р.

Суддя Р.Г.Новікова