ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2019м. ДніпроСправа № 904/4899/18
За позовом Приватного підприємства "Агропром 2008", м. Перещепине Дніпропетровської області

до Приватного підприємства "Агрофірма "Старт", с. Кочережки Дніпропетровської області

про стягнення 2 426 187,65 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Ямковий В.Ф., ордер серія ДП №416/007 від 27 листопада 2018 року, адвокат

Від відповідача: Білий І.В., виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівник

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне підприємство "Агропром 2008" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. №54967/18 від 14.12.2018 (а.с.157-160, т.1)) просить стягнути Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" заборгованість у розмірі 2 426 187,65 грн., з яких:

- сума попередньої оплати у розмірі 600 000,00 грн.;

- курсова різниця у розмірі 524 492,19 грн.;

- пеню у розмірі 1 277 914,77 грн.;

- 3% річних у розмірі 2 865,14 грн.;

- інфляційні втрати у розмірі 20 915,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №22/12 від 12 грудня 2014 року в частині повної та своєчасної поставки товару.

Відповідач проти позову заперечує (а.с.55-62 т.1), зазначає, що на виконання своїх зобов'язань за договором поставки у встановлений строк частково поставив насіння соняшника на загальну суму 921 685,92 грн. У зв'язку з низьким врожаєм насіння соняшника, у повному обсязі виконати свої зобов'язання за договором поставки, та поставити товар на загальну суму попередньої оплати відповідач не мав можливості. З виниклими обставинами, відповідач звернувся до позивача із пропозицією замість насіння соняшника поставити зерно кукурудзи на суму недопоставленого товару, про що укласти додаткову угоду або повернути гроші в сумі недопоставленого товару у розмірі 1 098 314,08 грн. Відповіді на вказане звернення відповідач від позивача не отримав та в подальшому звертався до позивача із численними листами, в яких пропонував позивачу замінити недопоставлений товар на інший, а у випадку незгоди просив вказати (підтвердити) банківський рахунок, на який здійснити повернення попередньої оплати, оскільки зважаючи на значну суму, відповідач побоюється перераховувати на рахунок вказаний в договорі.

Не отримавши жодної відповіді від позивача на звернення, відповідач 08.12.2015 перерахував на рахунок позивача часткову суму залишкових коштів у розмірі 400 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №360 від 08.12.2015. Після часткового повернення коштів у сумі 400 000,00 грн., заборгованість становила 698 314,08 грн. Відповідач продовжував звертатися до позивача із проханням провести звірку взаєморозрахунків та підтвердити реквізити для повернення попередньої оплати.

25.10.2018 відповідач частково повернув кошти позивачу в сумі 98 314,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням №351 від 25.10.2018.

Таким чином, відповідач визнає наявність неповернутої попередньої оплати у сумі 600 000,00 грн., однак з позовними вимогами не погоджується, оскільки наявне прострочення кредитора. Відповідач просить в задоволенні позову відмовити та постановити рішення, яким визнати кредитора таким, що прострочив, а виконання зобов'язання відповідача про повернення передплати за соняшник за договором поставки в сумі 600 000,00 грн. відстрочити на час прострочення кредитора з 16.10.2015 по 16.10.2018 (три роки).

У запереченнях на відповідь на відзив (а.с.131-133, т.1) відповідач зазначає про допущення при підготовці відзиву арифметичної помилки, в частині залишку неповернутої суми попередньої оплати, оскільки умовами договору передбачено поставку товару на суму 1 620 000,00 грн. в кількості 324 тони. Свої зобов'язання за договором відповідач виконав частково на суму 921 685,92 грн. В подальшому відповідачем перераховано на рахунок позивача 400 000,00 грн. (платіжне доручення №360 від 08.12.2015) та 98 314,08 грн. (платіжне доручення №351 від 25.10.2018). Таким чином, відповідачем визнається недопоставка товару в сумі 200 000,00 грн., виходячи з наступного розрахунку:

1 620 000,00 грн. (сума договору) - 921 685,92 грн. (вартість поставленого товару) - 400 000,00 грн. - 98 314,08 грн. (повернуті кошти 08.12.2015 та 25.10.2018 відповідно).

Відповідач просить дані заперечення вважати уточненнями до відзиву та в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог (а.с.174-176, т.1) відповідач наголошує на тому, що вартість недопоставленого товару за договором поставки №22/12 від 22.12.2014 складає 200 000,00 грн., а не 600 000,00 грн., як про те зазначає позивач. З урахуванням недоведеності позивачем вихідних розрахункових сум, на яких базуються нарахування, в задоволенні позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог відповідач просить відмовити.

У відповіді на відзив, позивач не погоджується із запереченнями відповідача та зазначає, що прострочення кредитора може застосовуватися у тому разі, коли кредитор відмовився від прийняття належного виконання зобов'язання. В даному випадку, відповідач не є таким, що належно виконав свої зобов'язання, оскільки у передбачений договором строк не здійснив поставку товару у повному обсязі, а також не повернув залишок попередньої оплати. Позивач вважає, що не надавши відповіді на пропозицію відповідача щодо заміни товару на інший та не підписавши з даного приводу додаткову угоду до договору поставки відмовився від пропозиції відповідача про заміну товару, а відтак, відповідач мав повернути залишок попередньої оплати на зазначені у договорі банківські рахунки позивача.

У відповіді на відзив на заяву про збільшення позовних вимог, позивач вказує про те, що посилання відповідача на платіжне доручення №360 від 08.12.2015, яким відповідач повернув 400 000,00 грн. передплати за договором не можуть враховуватися в суму заборгованості, оскільки вони вже вирахувані позивачем під час розрахунку суми позову та відповідачем в акті звіряння. Так, згідно з актом звіряння за період з 01.01.2015 по 01.08.2018 відповідно до рахунку №27 від 28.08.2015 позивачем додатково, понад 1 620 000,00 грн., здійснена передплата за соняшник в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 28.08.2015 та в розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 07.09.2015. Вказані кошти у розмірі 400 000,00 грн. які були сплачені позивачем на підставі рахунку №27 від 28.08.2015 і були повернуті відповідачем 28.12.2015, що вже враховано під час підготовки позовної заяви. Тобто, відповідачем двічі здійснено віднімання суми в розмірі 400 00,00 грн. від суми, яка підлягає стягненню.

Згідно заперечень на відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог відповідач вказує про те, що позивачем не доведено перерахування на його користь попередньої оплати у розмірі 1 620 000 грн., оскільки надані до суду виписки, сформовані позивачем в електронній формі не містять електронного підпису, а відтак не можуть вважатися належними доказами. Також відповідач наполягає, що заборгованість в сумі 698 314,08 грн. в акті звірки за період з 01.01.2015 по 01.08.2018 визнавав помилково, допустившись арифметичної помилки.

14.12.2018 позивач звертався до суду із клопотанням про витребування доказів, відповідно до якого просив витребувати:

- в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича (АДРЕСА_1) інформацію про перерахування грошових коштів з поточного рахунку ПП "Агропром 2008" (р/р 1440 в ПАТ "Фідобанк", МФО 300175) на поточний рахунок ПП "АФ "Старт" (р/р 7893 в АТ "ПроКредитБанк", МФО 320984) в сумі 500 000,00 грн.; 823 400,00 грн.; 200 000,00 грн.; 96 600,00 грн. за період 2014-2015 роки;

- в Акціонерного товариства "ПроКредитБанк" (03115, Україна, м. Київ, пр-т Перемоги, 107-А) інформацію про надходження грошових коштів на поточний рахунок ПП "АФ "Старт" (р/р 7893 в АТ "ПроКредитБанк", МФО 320984) з поточного рахунку ПП "Агропром 2008" (р/р 1440 в ПАТ "Фідобанк", МФО 300175) в сумі 500 000,00 грн.; 823 400,00 грн.; 200 000,00 грн.; 96 600,00 грн. за період 2014-2015 роки.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 клопотання позивача про витребування доказів залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27.11.2018. З 27.11.2018 підготовче засідання відкладено на 17.12.2018, з 17.12.2018 на 27.12.2018, з 27.12.2018 на 16.01.2019, при цьому ухвалою суду від 27.12.2018 продовжено строк розгляду справи на стадії підготовчого провадження на 30 днів. З 16.01.2019 підготовче засідання відкладено на 29.01.2019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.01.2019.

У судовому засідання 31.01.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2014 року між Приватним підприємство "Агрофірма "Старт" (постачальник) та Приватним підприємством "Агропром 2008" (покупець) укладено договір поставки №22/12, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах цього договору у визначений сторонами час передати покупцю у власність товар: соняшник врожаю 2015 року, який відповідає ДСТУ (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності та не знаходиться в заставі, податковій заставі, під арештом та/або іншому використанні третіх осіб.

Товар, що постачається за цим договором ( пункт 1.1.) - його найменування, кількість, якість, ціна може бути змінений за взаємною домовленістю сторін шляхом укладення додаткової угоди, яка є невід'ємною частиною цього договору (п.1.3 договору).

Ціна договору та обсяги поставки визначені у розділі 2 договору.

Відповідно до п. 2.1 договору одиниця виміряння кількості товару - тонна.

Орієнтовна ціна однієї тони (залікова вага) товару - 5000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 833,33 грн. В зв'язку з динамікою ринкових цін на аналогічну продукцію, остаточна ціна на товар, що поставляється, зазначається в Додатковій угоді, яка є невід'ємною частиною цього договору. В разі не підписання сторонами Додаткової угоди до цього договору, в термін, зазначений в п. 2.2 цього договору, орієнтовна ціна товару, зазначена в п. 2.2 договору вважається остаточною (п.п.2.2, 2.3 договору).

Згідно з п. 2.4 договору загальний обсяг поставки - 324 тонни, в заліковій вазі (+/-10%).

Орієнтовна ціна договору складає: 1 620 000,00 грн. в тому числі ПДВ 270 000,00 грн.

Остаточна ціна цього договору визначається відповідно до остаточної ціни товару згідно умов п.п.2.2 та 2.3. цього договору та кількості фактичної поставки товару з урахуванням суми попередньої оплати на момент поставки товару та визначається за формулою: О=С х К - F, де О- остаточна ціна договору; С - остаточна ціна товару згідно умов п. 2.2 та 2.3 цього договору; К - кількість фактично поставленого товару, F - попередня оплата на момент поставки товару визначена відповідно до п. 2.5.2 договору (п.п.2.5, 2.5.1 договору).

Пунктом 2.5.2 договору передбачено, що сума попередньої оплати на момент поставки товару визначається відповідно до міжбанківського курсу продажу долара США, встановлений за даними фінансового порталу "Минфин" (сайт www.minfin.com.ua), сформованої на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті поставки постачальником товару в повному обсязі (далі - "Міжбанківський курс") та визначається за формулою: F = Z х М, де F - сума попередньої оплати на момент поставки товару в українській гривні; Z - узгоджена сторонами ціна договору у валюті згідно п.2.6. цього договору; М - міжбанківський курс.

Відповідно до п. 5.1.2 друга частина оплати визначається після постачання товару на франко-елеватор покупця та укладення додаткової угоди не пізніше 05.11.2015.

Сторони домовились, що ціна цього договору для визначення суми попередньої оплати на момент поставки товару та повернення грошових коштів постачальником у разі не поставки ним товару постачальнику за цим договором (п. 6.4 договору) встановлюється на момент укладання цього договору в еквіваленті долару США та становить 104 516,13 доларів США (п. 2.6 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що товар постачається окремими партіями на умовах EXW - франко склад постачальника (згідно ІНКОТЕРМС 2010): елеватор ООО "АЯКС": 52140, с. Личкове, Магдалинівський район, вул. Привокзальна, 3 (далі - франко-елеватор). За взаємною згодою сторін умови поставки можуть бути змінені, що повинно бути відображено у відповідній додатковій угоді, підписаною та скріпленою печатками сторін.

Поставка товару здійснюється в термін до 01.11.2015 (п. 3.2 договору).

Розрахунки за товар, що постачається здійснюються в наступному порядку:

- перша частина оплати здійснюється перша частина оплати здійснюється згідно орієнтовної ціни, вказаної в п.2.2 цього договору та перераховується у вигляді попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту укладення договору застави відповідно до умов п. 1.3 цього договору;

- друга частина оплати визначається після постачання товару на франко-елеватор покупця та укладення додаткової угоди не пізніше 05.11.2015 (п.п. 5.1, 5.1.1, 5.1.2 договору).

Відповідно до п. 8.2 даний договір вступає в силу з моменту підписання уповноваженими особами обох сторін та діє до 5 листопада 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних обов'язків та проведення взаємних розрахунків.

На виконання умов договору позивачем здійснено попередню оплату на користь позивача за соняшник по договору №22/12 від 22.12.2014, що підтверджується банківськими виписками по особовим рахункам, а саме:

- №493 від 20.02.2015 на суму 200 000,00 грн.;

- №549 від 27.03.2015 на суму 96 600,00 грн.;

- №442 від 23.01.2015 на суму 823 400,00 грн.;

- №391 від 30.12.2014 на суму 500 000,00 грн. (а.с.191-195, т.1).

Платіжні доручення місять призначення платежу: "передплата за соняшник по договору №22/12 від 22.12.2014, у т.ч. ПДВ".

Згідно банківської виписки по особовим рахункам станом на 27.04.2015 Приватним підприємством "Агропром 2008" перераховано на рахунок Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" 200 000,00 грн. (а.с.190, т.1) з призначенням платежу: "передплата за пшеницю по рахунку №08 від 24.04.2015".

28.08.2015 відповідачем було виставлено позивачу рахунок - фактуру №27 на суму 420 000,00 грн., у якості передплати за соняшник 60,000 т. (а.с.7, т.2).

Позивач перерахував на користь відповідача 400 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками №900 від 07.09.2015 на суму 300 000,00 грн. (а.с.8, т.2) та №887 від 28.08.2015 на суму 100 000,00 грн. (а.с.9, т.2).

Таким чином, позивачем внесено на користь відповідача попередню оплату за соняшник у загальному розмірі 2 020 000,00 грн. (200 000,00 +98 600,00 + 823 400,00 + 500 000,00 + 400 000,00).

Відповідачем, в свою чергу, лише частково поставлений товар (насіння соняшника) на суму 921 685,92 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №12 від 22.09.2015 на суму 177 965,36 грн. (а.с.12, т.1);

- №14 від 24.09.2015 на суму 182 167,60 грн. (а.с.13, т.1);

- №15 від 25.09.2015 на суму 194 719,08 грн. (а.с.14, т.1);

- №16 від 28.09.2015 на суму 189 682,56 грн. (а.с.15, т.1);

- №22 від 06.10.2015 на суму 177 151,32 грн. (а.с.16, т.1).

Також, відповідно до платіжного доручення №360 від 08.12.2015 відповідачем повернуто позивачеві попередню оплату по договору №22/12 від 22.12.2014 у розмірі 400 000,00 грн. (а.с.84, т.1)

Залишок суми, на яку не поставлено товар складає 698 314,08 грн. (2 020 000,00 - 921 685,92 - 400 000,00).

Згідно з платіжним дорученням №351 від 25.10.2018 відповідачем повернуто позивачу передплату за соняшник згідно договору №22/12 від 22.12.2014 у розмірі 98 314,08 грн. (а.с.137, т.1).

Позивач зазначає, що відповідачем недопоставлено товар на загальну суму у розмірі 600 000,00 грн., кошти передньої оплати за непоставлений товар не повернуто, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, проти чого заперечує відповідач, що і стало причиною виникнення спору.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з умов договору (п.3.2) строк поставки товару настав 01.11.2015.

Матеріалами справи підтверджується, що також не заперечується сторонами, своєчасна поставка відповідачем товару позивачу на загальну суму 921 685,92 грн.

Товар на суму 698 314,08 грн. відповідачем не поставлений.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що у зв'язку з низькою врожайністю насіння соняшника у 2015 році, він не мав змоги виконати у повному обсязі свої зобов'язання за договором поставки №22/12 від 22.12.2014, у зв'язку з чим звертався до позивача із пропозиціями замінити товар на інший, або повернути попередню оплату.

Так, відповідно до листа від 16.10.2015 №16/10-15 (пропозиція про зміну договорів поставки №22/12 від 22.12.2014 та №24/02 від 24.04.2015) відповідач пропонував позивачу поставити замість насіння соняшника зерно кукурудзи. Вказану пропозицію разом із актами звірки відповідач направляв позивачу 19.10.2015, яка отримана позивачем 21.10.2015 (а.с.100-104).

Відповіді на вказану пропозицію матеріали справи не містять.

В подальшому відповідач звертався до позивача із пропозиціями №05/11-15 від 05.11.2015, №07/12-15 від 07.12.2015, №06/12-16 від 07.12.2016, №28/12-16 від 28.12.2016, №30/01-17 від 30.01.2017, №23/05-18 від 23.05.2018, №26/07-18 від 26.07.2018, в яких пропонував замінити недопоставлений товар на інший, просив повести звірку, а також у випадку відхилення пропозиції щодо заміни товару, підтвердити реквізити, на які можливо здійснити повернення попередньої оплати.

16.10.2018 відповідачем було направлено позивачу повідомлення про повернення грошей за договором поставки №22/12 від 22.12.2014.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за платіжним дорученням №360 від 08.12.2015 здійснено повернення позивачу попередньої оплати за соняшник по договору 22/12 від 22.12.2014 суми в розмірі 400 000,00 грн. (а.с.84, т.1) та за платіжним дорученням №351 від 25.10.2018 здійснено повернення попередньої оплати за соняшник по договору 22/12 від 22.12.2014 суми в розмірі 98 314,08 грн. (а.с.115, т.1).

З вищенаведеного вбачається, що залишок попередньої оплати, який відповідачу слід повернути позивачу складає 600 000,00 грн.

31.10.2018 позивач направив відповідачу вимогу від 30.10.2018 про повернення попередньої оплати за договором поставки у розмірі 698 314,08 грн. та курсової різниці у розмірі 519 735,87 грн., яка отримана відповідачем 01.11.2018.

Згідно з п. 6.5 договору сума грошових коштів, яка підлягає поверненню постачальником згідно умов п.6.4 договору, розраховується від ціни договору, визначеної в п. 2.6 цього договору, відповідно до міжбанківського курсу продажу долара США, встановлений за даними фінансового порталу "Минфин" (сайт www.minfin.com.ua), сформованої на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті поставки постачальником товару в повному обсязі (далі - "Міжбанківський курс") та визначається за формулою: S = Z х М, де S - сума попередньої оплати на момент поставки товару в українській гривні; Z - узгоджена сторонами ціна договору у валюті згідно п.2.6. цього договору; М - міжбанківський курс.

Сума визначена до повернення підлягає перерахуванню на розрахунковий рахунок покупця протягом 3-х банківських днів з моменту отримання постачальником від покупця вимоги про повернення грошових коштів.

Таким чином, строк повернення попередньої оплати та сплати курсової різниці є таким, що настав.

Доказів повернення попередньої оплати у розмірі 600 000,00 грн. та сплати курсової різниці у розмірі 524 492,19 грн. відповідач не надав, доводи, наведені в обґрунтування позову не спростував.

Заперечення відповідача стосовно того, що позивачем не надано належних доказів перерахування на користь відповідача попередньої оплати у загальному розмірі 2 020 000,00 грн., спростовуються наданими позивачем у судовому засіданні 29.01.2019 засвідченими ПАТ "Фідобанк" виписками по особовому рахунку.

Вказані докази отримані позивачем на адвокатський запит №22 від 21.12.2018 про надання інформації.

Згідно з ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач, заперечуючи проти отримання попередньої оплати, не подав жодного доказу в підтвердження того, що на його рахунки не надходили кошти в період з дати укладення договору (22.12.2014) по строк поставки товару (01.11.2015).

За викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача попередньої оплати за недопоставлений товар у розмірі 600 000,00 грн. та курсової різниці у розмірі 524 492,19 грн. підлягають задоволенню.

Окрім цього, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 1 277 914,77 грн., 3% річних у розмірі 2 865,14 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 915,55 грн.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 6.2 договору за порушення терміну поставки товару, зазначеного в п.3.2 цього договору постачальник зобов'язаний сплатити на користь покупця неустойку (пеню) в розмірі 1% від загальної вартості непоставленого товару, за кожен день прострочення.

Оскільки відповідачем допущено прострочення поставки товару на суму 698 314,08 грн., позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за період з 02.11.2015 по 02.05.2016 (183 дні) у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу у сумі 1 277 914,77 грн.

Перевіркою правильності нарахування пені виявлено допущення позивачем арифметичної помилки при підрахунку, у зв'язку з чим вимога про стягнення пені підлягає задоволенню у розмірі 1 277 914,62 грн.

Стосовно нарахованої пені, суд також вважає за необхідне зазначити, що п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ч.1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач у листах, які направляв позивачу, визнавав наявність боргу за спірним договором перед позивачем.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Разом з цим, відповідачем не подано заяви про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2019 у справі №479/127/16-ц.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 865,14 грн. за період з 07.11.2018 по 07.12.2018 та інфляційні втрати у розмірі 20.915,355 грн. за період з 07.11.2018 по 07.12.2018.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 №373/2054/16-ц зроблено наступні висновки.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних помилок не виявлено, розрахунок визнається судом обґрунтованим, у зв'язку з чим вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню у повному обсязі.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзаців 2 та 3 п.3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У зв'язку з тим, що позивачем при здійсненні розрахунку втрат від інфляції помилково застосовано індекс інфляції у розмірі 101,8%, у той час, як індекс інфляції у листопаді 2018 складав 101,4%, вимога про стягнення інфляційних втрат за листопад 2018 підлягає частковому задоволенню у розмірі 15 742,89 грн.

З урахуванням викладеного з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 2 421 014,84 грн., з яких 600 000,00 грн. - попередньої оплати, 524 492,19 грн. - курсової різниці, 1 277 914,62 грн. - пені, 2 865,14 грн. - 3% річних та 15 742,89 грн. - інфляційних втрат.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн.

Згідно з ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом вищенаведених норм ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

При цьому, відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ст. 129 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Врахувавши вказане та надані позивачем докази (договори про правову допомогу №б/н від 25.10.2018 (а.с.42-43, 118-119), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2283 від 13.08.2012 (а.с.44) та №2231 від 18.08.2012 (а.с.117), ордер серія ДП№1902/24 від 30.10.2018 (а.с.45), ордер серія ДП№416/007 від 27.11.2018 (а.с.116), розрахунку наданих адвокатом послуг, квитанції до прибуткового касового ордера №71 від 16.01.2019 на суму 10 000,00 грн. та №72 від 25.01.2019 на суму 10 000,00 грн.), проаналізувавши складність дій, вчинених адвокатом протягом розгляду справи (підготовка позову, розрахунків, відповідей на відзиви, участь у судових засіданнях), суд дійшов висновку про адекватність визначеного розміру вартості адвокатських послуг у розмірі 20 000,00 грн.

Враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, витрати на оплату правової допомоги покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме витрати зі сплати судового збору у розмірі 36 315,22 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 19 19 957,36 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 29, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства "Агропром 2008" до Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" про стягнення 2 426 187,65 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" (51450, Дніпропетвроська область, Павлоградський район, с. Кочережки, вул. Жовтнева, 30, ідентифікаційний код 31761369) на користь Приватного підприємства "Агропром 2008" (51220, Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Шевченко, 4А, ідентифікаційний код 35601682) заборгованість у розмірі 600 000 (шістсот тисяч) грн. 00 коп., курсову різницю у розмірі 524 492 (п'ятсот двадцять чотири тисячі чотириста дев'яносто дві) грн. 19 коп., пеню у розмірі 1 277 914 (один мільйон двісті сімдесят сім тисяч дев'ятсот чотирнадцять) грн. 62 коп., 3% річних у розмірі 2 865 (дві тисячі вісімсот шістдесят п'ять) грн. 14 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 742 (п'ятнадцять тисяч сімсот сорок дві) грн. 89 коп., витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 36 315 (тридцять шість тисяч триста п'ятнадцять) грн. 22 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 19 957 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн. 36 коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.02.2019

Суддя Н.М. Євстигнеєва