ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019м. ДніпроСправа № 904/4708/18
за позовом Фізичної особи-підприємця Орлової Ольги Василівни, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Введенського Ігоря Анатолійовича, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором оренди у розмірі 114 963, 76 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - Лук'янов К.Е., ордер №1581 від 18.10.2018;

від відповідача - Бутко Д.О., договір про надання безоплатної правової допомоги від

14.01.2019, ордер ДП№473/000017 від 14.01.2019;

в судовому засіданні присутній вільний слухач - ОСОБА_5, довіреність від 17.07.2018

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Орлова Ольга Василівна (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Введенського Ігоря Анатолійовича (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за договором оренди №25/12/2017-1 від 25.12.2017 у розмірі 80 177, 79 грн., з яких: 56 116, 04 грн. - заборгованість з орендної плати, 3 520, 03 грн. - заборгованість з відшкодування витрат на утримання витрат і експлуатацію об'єкта оренди, 20 438, 10 грн. - неустойка, 103, 62 грн. - 3% річних.

12.11.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у позові, вказує, що позивачем не надано належних доказів направлення на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору. Разом з тим, відповідач вказує, що листом від 10.09.2018 він просив відповідача врахувати аванс, внесений відповідно до пункту 4.6 Договору, оплатою за останній місяць оренди - за вересень 2018 року, а тому твердження позивача щодо наявності у відповідача заборгованості зі сплати орендних платежів за вересень 2018 року вважає безпідставними. Також, відповідач заперечує проти факту розірвання Договору.

Ухвалою суду від 13.11.2018 відкладено підготовче засідання на 29.11.2018.

В підготовчому засіданні 15.11.2018 представник позивача подав відповідь на відзив, за змістом якої заперечує проти тверджень відповідача стосовно відсутності належних доказів направлення повідомлення про розірвання Договору. Також, позивач вказує, що відповідачем не спростовано факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі, заявленому до стягнення позивачем.

29.11.2018 відповідачем подано заяву про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Ухвалою суду від 29.11.2018 відкладено підготовче засідання на 18.12.2018.

30.11.2018 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором у розмірі 80 177, 79 грн., з яких: 56 116, 04 грн. - заборгованість з орендної плати за період з серпня 2018 року по жовтень 2018 року, 3 520, 03 грн. - заборгованість з відшкодування витрат на утримання і експлуатацію об'єкта оренди, 20 438, 10 грн. - неустойка, 103, 62 грн. - 3% річних.

13.12.2018 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором у розмірі 114 963, 76 грн., з яких: 90 902, 01 грн. - заборгованість з орендної плати за період з червня 2018 року по жовтень 2018 року, 3 520, 03 грн. - заборгованість з відшкодування витрат на утримання і експлуатацію об'єкта оренди, 20 438, 10 грн. - неустойка, 103, 62 грн. - 3% річних.

18.12.2018 позивач подав клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 1762, 00 грн.

Ухвалою суду від 18.12.2018 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 15.01.2019.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 15.01.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2017 року між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) укладено договір оренди №25/12/2017-1 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати в тимчасове платне користування (оренду), а орендар приймає в оренду будівлю (2 поверхи та підвал), розташовану за адресою АДРЕСА_3, загальною площею 391 кв.м.

Відповідно до п.1.3 Договору орендована будівля надається орендарю для використання під кафе.

Пунктами 2.2, 2.3 Договору передбачено, що будівля має бути передана орендодавцем і прийнята орендарем протягом 3 календарних днів з моменту підписання Договору. Передача будівлі оформлюється актом приймання-предачі будівлі в оренду, підписання якого сторонами свідчить про фактичну передачу будівлі в оренду.

Відповідно до п. 4.1 Договору розмір орендної плати на момент підписання Договору встановлюється з розрахунку 33 000,00 (тридцять три тисячі) гривень на місяць та підлягає щомісячному коригуванню з урахуванням індексу інфляції.

Пунктом 6.7 Договору передбачено обов'язок орендаря відшкодовувати орендодавцю витрати на утримання та експлуатацію орендованої будівлі (комунальні платежі).

Пунктом 3.1 Договору встановлено строк його дії з 25.12.2017 року по 25.11.2020 року. Пунктом 10.1 Договору передбачено, що Договір може бути достроково розірваний орендодавцем в односторонньому порядку відповідно до п.5.1.1 Договору, або за згодою сторін.

Актом від 25.12.2017 року погоджено факт передання позивачем в оренду відповідачу будівлі (2 поверхи та підвал), розташованої за адресою АДРЕСА_3, загальною площею 391 кв.м.

Листом від 10.09.2018 відповідач звернувся до позивача з пропозицією щодо дострокового розірвання договору оренди № 25/12/2017-1 з 26.09.2017 року.

Листом від 24.09.2018 позивачем повідомлено відповідача про те, що Договір укладений до 25.11.2020 та не передбачає можливості дострокового розірвання з ініціативи орендаря, дострокове розірвання відповідно до п. 10.1 Договору можливо лише з ініціативи орендодавця за умов, передбачених п. 5.1.1 Договору, або за згодою сторін. Разом з тим, листом від 24.09.2018 року відповідачу запропоновано до 26.09.2018 провести остаточний розрахунок за договором в частині оплати заборгованості з орендної плати та комунальних платежів в розмірі 31 156,51 грн., передати будівлю з оренди в належному стані відповідно до вимог п. 7.3 Договору, про що підписати відповідний Акт приймання-передачі та за умови виконання вказаних вимог, позивач не заперечує проти дострокового розірвання договору оренди за згодою сторін з 26.09.2018 року.

З огляду на те, що відповідач запропоновані позивачем дії не виконав, заборгованість з орендної плати не погасив, об'єкт оренди в порядку, передбаченому розділом 7 Договору, не повернув, сторони не дійшли згоди щодо дострокового розірвання договору оренди з 26.09.2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Договором, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем зі сплати орендних платежів за період з 16.06.2018 по 19.10.2018 у розмірі 90 902, 01 грн. та заборгованість з відшкодування витрат на утримання та експлуатацію орендованої будівлі за період з 11.09.2018 по 19.10.2018 у розмірі 3 520, 03 грн.

Листом від 03.10.2018 року позивачем повідомлено відповідача про розірвання договору оренди та необхідність протягом трьох днів після отримання цього листа, але не пізніше 10.10.2018 року, погашення наявної заборгованості за Договором і передання будівлі в порядку, передбаченому розділом 7 Договору, шляхом підписання акта приймання-передачі будівлі з оренди.

З огляду на те, що відповідачем не сплачено заборгованість за Договором, об'єкт оренди не повернуто, позивач звернувся з даним позовом до суду.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, доказів, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець (позивач у справі) передає або зобов'язується передати наймачеві (відповідач у справі) майно у користування за плату на певний строк.

Згідно приписів ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає, що невиконання відповідачем зобов'язання щодо повернення орендованого майна, внаслідок розірвання договору оренди за ініціативою позивача з 10.11.2018, є підставою для стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, на загальну суму 20 438, 10 грн. за період з 11.10.2018 по 19.10.2018 (1 135, 45 грн. (розмір орендної плати за 1 день у жовтні 2018 року х 2 х 9 днів) (а.с.20).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач нарахував до сплати відповідачу 3% річних за період з 16.09.2018 по 19.10.2018 у розмірі 103, 62 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд визнає нарахування 3% річних обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Між тим, суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності належних доказів направлення відповідачу повідомлення позивача про розірвання Договору, з огляду на те, що позивачем, в розумінні приписів ст.77 ГПК України, доведено факт направлення відповідачу повідомлення про розірвання договору, що вбачається з наявних в матеріалах справи доказів (а.с.35, зворотня сторона), проте неотримання вказаного повідомлення не доведено відповідачем, в той час як обов'язок доведення стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень визначено приписами статті 74 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, заява відповідача про закриття провадження у справі відхиляється судом, з огляду вищевказані обставини, встановлені матеріалами справи.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо заявленого позивачем клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 1762, 00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду встановлено наступний розмір та порядок сплати судового збору: за позовними заявами майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за позовними заявами немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 01.01.2018 набрав чинності Закон України "Про державний бюджет України на 2018 рік", ст. 7 якого встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1 762, 00 грн.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на те, що розмір уточнених позовних вимог становить суму 114 963, 76 грн., судовий збір, який підлягає сплаті позивачем за розгляд даного позову становить суму 1762, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 524, 00 грн.

За викладених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення клопотання позивача та повернення позивачу з Держаного бюджету України судового збору у розмірі 1762, 00 грн., сплаченого позивачем згідно квитанції №23873960 від 12.12.2018 року.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Орлової Ольги Василівни (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Фізичної особи-підприємця Введенського Ігоря Анатолійовича (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) про стягнення 90 902, 01 грн. заборгованості з орендної плати, 3 520, 03 грн. заборгованості з відшкодування витрат на утримання і експлуатацію об'єкта оренди, 20 438, 10 грн. неустойки, 103, 62 грн. 3% річних, 1 762, 00 грн. витрат зі сплати судового збору задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Введенського Ігоря Анатолійовича (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця Орлової Ольги Василівни Фізичної особи-підприємця Орлової Ольги Василівни (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) суму 90 902, 01 грн. заборгованості з орендної плати, 3 520, 03 грн. заборгованості з відшкодування витрат на утримання і експлуатацію об'єкта оренди, 20 438, 10 грн. неустойки, 103, 62 грн. 3% річних, 1 762, 00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Винести ухвалу про повернення Фізичній особі-підприємцю Орловій Ользі Василівні (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) з Держаного бюджету України судового збору у розмірі 1762, 00 грн., сплаченого згідно квитанції №23873960 від 12.12.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 25.01.2019

Суддя А.В. Суховаров