ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа№ 910/10920/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудкомпані»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2018

у справі №910/10920/18 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудкомпані»

про стягнення 5 947,30 грн

за відсутності представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (надалі - позивач, ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудкомпані» (надалі - відповідач, ТОВ «Технобудкомпані») про стягнення 5 947,30 грн, обґрунтовані неналежним виконанням договору на виконання ремонтних робіт №715/КБ від 01.10.2015 в частині несплати коштів за послуги генпідряду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 у справі №910/10920/18 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 5 947,30 грн боргу та 1 762,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з доведеності заявлених вимог та наявності підстав для їх задоволення, оскільки оплата вартості таких послуг була передбачена п. 4.5 Договору підряду, а їх отримання відповідачем підтверджено первинними документами, що складаються у будівництві при виконанні будівельних робіт - Актами приймання виконаних робіт Форми КБ-2в, Довідкою про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць, підписаними відповідачем без зауважень. Оскільки роботи за договором були прийняті, оплачені, будь-яких заперечень щодо порядку виконання умов договору у відповідача не було, суд дійшов висновку про виникнення права вимоги на оплату послуг генпідряду в заявленому у позивачем розмірі.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Технобудкомпані» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Одночасно скаржником викладено клопотання про долучення до матеріалів справи нового доказу - Висновку судового експерта від 08.10.2018 та розгляду апеляційної скарги з урахуванням даного висновку.

Апеляційна скарга мотивована прийняттям судом рішення з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права; помилковістю висновку суду щодо встановленого факту надання послуг генпідряду, які окремим рядком в актах виконаних робіт не відображені; згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15.12.2015 № 21-4266а15 договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, проте п. 4.5. договору сторони погодили, що плата «складатиме» 4.6% від вартості виконаних субпідрядником будівельних робіт; неправомірною відмовою у продовженні строку подання в якості доказу експертного висновку, яким спростовуються позовні вимоги; порушенням судом ст.13 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, справу призначено до розгляду на 17.12.2018, встановлено Приватному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у розгляді апеляційної скарги оголошено перерву до 14.01.2019.

Позивач скористався наданим йому ст. 263 ГПК України правом та подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, її необґрунтованість та безпідставність. Позивач посилається на те, що оплата послуг генпідряду за результатами виконання робіт була передбачена умовами Договору, з якими відповідач погодився, підписавши його без зауважень. Складені за результатами виконання робіт документи є первинними згідно з Державним стандартом, умови Договору не вимагали складення окремого Акту про надання послуг генпідряду або зазначення про них у підписаних сторонами Актах виконаних робіт форми КБ-2в та Довідці форми КБ-3, чинне законодавство також не вимагає такого зазначення.

У судове засідання 14.01.2019 представники учасників справи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового розгляду учасники справи були повідомлені належним чином.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, судова колегія, з урахуванням приписів ч. 12 ст. 270 ГПК України, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

14.01.2019 судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів господарської справи, 26.10.2012 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (замовник) та публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» (підрядник) укладено Договір на виконання ремонтних робіт №28 від 26.10.2012.

Відповідно до 1.1. Договору №28 від 26.10.2012, підрядник зобов'язався у 2012 році виконати роботи замовникові з ремонту (капітального ремонту) сходових клітин та влаштування освітлення під'їздів житлового будинку по Дарницькому бульвару, 19 в Дніпровському районі м.Києва, а замовник прийняти і оплатити такі роботи.

Згідно з п.3.1. Договору №28 від 26.10.2012 ціна цього Договору становить 269 208,00 грн.

01.10.2015 між ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» (замовник, позивач) та ТОВ «Технобудкомпані» (субпідрядник, відповідач) укладено Договір на виконання ремонтних робіт №715/КБ від 01.10.2015р. (далі - Договір).

Згідно з п.1.1 Договору субпідрядник зобов'язався виконати роботи з ремонту (капітального ремонту) сходових клітин та влаштування освітлення під'їздів житлового будинку розташованого по Дарницькому бульвару, 19 Дніпровському районі м.Києва, а замовник - прийняти та сплатити такі роботи.

Ціна цього Договору становить 129 289,04 грн (п.3.1. Договору).

Пунктом 4.1. Договору визначено, що розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість (Акти виконаних робіт форми КБ-2в та Довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3), які складаються і підписуються субпідрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання відповідних документів замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи, в залежності від надходження коштів.

Відповідно до п.4.5. Договору субпідрядник сплачує замовнику за послуги генпідряду 4,6% від вартості виконаних робіт, згідно Актів приймання виконаних робіт Форми КБ-2в та Довідок про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць. Замовник має право утримати 4,6 % від вартості виконаних робіт, згідно наданих актів приймання робіт за звітний місяць за рахунок коштів, що підлягають сплаті за виконані роботи.

Згідно з п.11.2. Договору передача закінчених робіт субпідрядником і приймання їх замовником оформлюється актом приймання-передачі.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу вірно визначив правову природу правовідносин, що склалися між сторонами при виконанні договору, вказавши, що такі мають ознаки договору підряду, за яким, у відповідності до ч.1 ст. 837 ЦК України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Довідки про вартість виконаних робіт та витрати Форми КБ-3 від 24.11.2015 та Акту приймання виконаних будівельних робіт Форми КБ-2в від 12.11.2015 підтверджується факт виконання обумовлених Договором робіт на суму 129 289,04 грн.

Платіжним дорученням №4 від 15.12.2015 підтверджується, що позивачем в повному обсязі здійснено оплату виконаних відповідачем робіт на суму 129 289,04 грн. Проте, своїм правом на утримання вартості послуг генпідряду, передбаченим у п.4.5. Договору, позивач не скористався.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами статей 509, 526 цього ж Кодексу та статей 173, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що умовами укладеного сторонами Договору не встановлено строк оплати відповідачем послуг генпідряду.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 ЦК України).

Враховуючи, що роботи за договором були прийняті та оплачені, будь-яких заперечень щодо порядку виконання умов Договору у сторін не було, на підставі п.4.5. Договору у позивача виникло право вимоги до відповідача на оплату останнім вартості послуг генпідряду в розмірі 4,6% від вартості виконаних робіт у сумі 129 289,04, у зв'язку з чим відповідач мав сплатити позивачеві 5 947,30 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.04.2018 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про сплату послуг ген підряду.

Відповідач вказаний лист отримав 23.04.2018, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошта про відстеження поштових відправлень.

Зважаючи на встановлені місцевим господарським судом обставини та вимоги ст. 530 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає правильним висновок суду про настання строку оплати відповідачем вказаних послуг на час звернення позивача з даним позовом до суду.

Оскільки доказів сплати вартості послуг генпідряду в розмірі 4,6% у розмірі 5 947,30 грн відповідачем суду не надано, матеріали справи таких доказів не містять, наявність вказаної заборгованості відповідачем у встановленому порядку не спростовано, позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 947,30 грн правомірно визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційні доводи про відсутність у первинних документах інформації стосовно наданих послуг генпідряду, що суперечить ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 Правила визначення вартості будівництва, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, адже наведеними нормами чітко визначена форма первинних документів у будівництві (Акт приймання виконаних робіт Форми КБ-2в, Довідка про вартість виконаних робіт Форми КБ-3 за звітний місяць), в яких має міститися інформація виключно щодо будівельних робіт, а не будь-яка інша довільна інформація.

Посилання апелянта у скарзі на те, що позивачем не надано суду жодного первинного документу, який би підтверджував надання послуг генпідряду є необґрунтованим, оскільки спростовується наявними у матеріалах справи доказами. Є безпідставним і твердження останнього про відсутність окремого акту про надання послуг генпідряду, оскільки складання такого документу умовами укладеного сторонами договору не передбачалося та чинним законодавством не передбачено.

Колегія вважає безпідставними доводи про неправомірне відхилення судом клопотання про продовження строку подачі доказів, а саме, висновку експерта, який, за твердженням апелянта, не міг бути поданий вчасно суду першої інстанції з поважних причин, що на думку останнього є порушенням принципу змагальності, передбаченого ст.13 ГПК України, враховуючи наступне.

Провадження у справі №910/10920/18 за ухвалою Господарського суду міста Києва відкрито 23.08.2018 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачеві, зокрема, встановлено строк для подачі відзиву на позов до 10.09.2018, строк для заперечень на відповідь позивача на відзив - до 21.09.2018.

Оскільки сторони у встановлений ухвалою строк (до 03.09.2018) не висловили заперечень проти визначеного судом порядку розгляду справи та не надали клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, судом було здійснено розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

У клопотанні про продовження строку подання доказів від 13.09.2018 відповідач повідомив суд про ініціювання ним проведення незалежної економічної експертизи первинної бухгалтерської документації до договору №715/КБ, висновок по якій буде отримано лише 01.10.2018 (а.с.67).

Як вбачається з експертного висновку №110/18 за результатами проведення судово-економічної експертизи, виконаного судовим експертом Наберухіним В.А., висновок був виготовлений експертом 08.10.2018, однак, відповідач до прийняття судом рішення, ухваленого 09.10.2018, жодним чином не повідомив суд про наявність перешкод у наданні доказів після 01.10.2018.

Статтею 43 ГПК України прямо передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів також враховує положення ч. 5 статті 13 ГПК України, відповідно до якої суд зобов'язаний не тільки сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, але й запобігати зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи наведені обставини, приписи ч.3 ст. 269 ГПК України, а також ненадання скаржником належних та допустимих доказів неможливості подання висновку експерта № 110/18 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 08.10.2018 до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для його прийняття у якості належного доказу.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 09.10.2018 у справі №910/10920/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків місцевого господарського суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудкомпані» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудкомпані» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 у справі №910/10920/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 у справі №910/10920/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10920/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.01.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук