ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа№ 910/6112/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Киричук Р.П.,адвокат, довіреність № б/н від 08.01.2019;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - представник не прибув;

від третього відповідача - Гребеник І.С., адвокат, ордер №0008 від 08.01.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/6112/18 (суддя Підченко Ю.О., м. Київ, повний текст складено - 17.09.2018) за позовом Акціонерного товариства "Сбербанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Імпорт", товариства з обмеженою відповідальністю "Дісентіс" та товариства з обмеженою відповідальністю "Євроальянс Ріалті" про визнання недійсними договорів.

встановив наступне.

Акціонерне товариство "Сбербанк" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами (з урахуванням заяви про часткову зміну позовних вимог) до товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Імпорт", товариства з обмеженою відповідальністю "Дісентіс" та товариства з обмеженою відповідальністю "Євроальянс Ріалті" про:

- визнання недійсним договору № 080616/01 від 08.06.2016, укладеного між ТОВ "Захід Імпорт" та ТОВ "Дісентіс" про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу товарів № 30/03 від 05.05.2011;

- визнання недійсним договору поруки від 21.07.2016, укладеного між ТОВ "Євроальянс Ріалті" та ТОВ "Дісентіс".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/6112/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не було доведено обставин вчинення оспорюваних договорів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/6112/18 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що спірні договори носять фіктивний характер, оскільки вчинені сторонами без наміру створення правових наслідків.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник третього відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Перший та другий відповідачі не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; ухвала суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду була направлена за адресами офіційного місцезнаходження вказаних осіб.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від першого та другого відповідачів до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення першого та другого відповідачів, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між TOB "Захід Імпорт" (за договором - Продавець) та Приватним підприємством "Ресурс-Імпорт" (за договором - Покупець) 05 травня 2011 року укладено договір купівлі-продажу товарів №30/03, відповідно до умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах, визначених цим договором товар (вживаний одяг), загальна сума договору визначається як сума всіх видаткових накладних, підписаних сторонами протягом терміну дії даного договору, кількість товару, а також ціна одиниці товару визначаються сторонами у накладних, що є невід'ємною частиною даного договору (п. п. 1.1., 2.1 даного договору).

При цьому, як встановлено судом під час розгляду заяви (справа №978/627/18) ТОВ "Дісентіс" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Харвест Груп" у справі №3/1-3/3-18 за позовом ТОВ "Дісентіс" до ТОВ "Євроальянс Ріалті", Приватного підприємства "Ресурс-Імпорт", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ "Захід Імпорт", про стягнення заборгованості, згідно видаткової накладної №РН -0000308 від 28.05.2012, відповідно до умов договору поставлено товар на суму 783 977, 77 грн.

Між Сторонами за договором купівлі-продажу товарів №30/03 08 червня 2011 року було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої Сторони договору виклали п. 8.1 Договору в новій редакції (третейське застереження), зокрема у пункті 1 якої сторони досягли згоди щодо викладення п. 8.1 договору купівлі продажу товарів №30/03 в наступній редакції: " 8.1. Усі спори, розбіжності або претензії, які виникають між сторонами із цього договору або у зв'язку з ним, в тому числі, але не обмежуючись: що стосуються його укладання, виконання, порушення (невиконання та/або неналежного виконання), припинення, дійсності/недійсності, розірвання, повернення сплачених коштів, тощо вирішуються шляхом переговорів. Спори, що сторони не можуть врегулювати шляхом переговорів, передаються для остаточного врегулювання на розгляд постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Харвест Груп" (зареєстровано Головним управлінням юстиції у Харківській обл. 29.12.2009, свідоцтво №26 ПТС). Розгляд суду буде здійснюватись у відповідності до Закону України "Про третейські суди" та Регламенту Третейського суду. Місцезнаходженням Третейського суду є місцезнаходження Асоціації "Харвест Груп", а саме: Харківська обл., Харківський р-н, смт. Бабаї, пров. Червоних партизанів, б. 1-А. Проведення третейського розгляду відбуватиметься: Харківська обл., Харківський р-н, смт. Бабаї, пров. Червоних партизанів, б. 1-А.". Інші умови договору купівлі продажу товарів №30/03 від 05.05.2011 залишаються незмінними.

Крім цього, 08 червня 2016 року між ТОВ "Захід Імпорт" (за договором - Первісний кредитор) та ТОВ "Дісентіс" (за договором - Новий кредитор) укладено договір №080616/01 відступлення права вимоги грошових зобов'язань за договором купівлі продажу товарів №30/03 від 05.05.2011, п.1.1 якого встановлено, що Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги грошових зобов'язань, що належать первісному кредитору на праві власності, та стає кредитором за зобов'язаннями Приватного підприємства "Ресурс-Імпорт" (боржника), що випливають з договору купівлі-продажу товарів від 05.05.2011 №30/03.

Між тими ж сторонами 05.03.2018 укладена додаткова угода до договору №080616/01 відступлення права вимоги грошових зобов'язань за договором купівлі продажу товарів №30/03 від 05.05.2011, в пункті 1 якої сторони досягли згоди щодо викладення п. 7.1 договору №080616/01 в наступній редакції: "7.1. Усі суперечки, що виникають з цього договору або у зв'язку з ним, між сторонами, з яких не було досягнуто згоди, передаються для остаточного врегулювання на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Харвест Груп" (зареєстровано Головним управлінням юстиції у Харківській обл. 29.12.2009, свідоцтво №26 ПТС). Розгляд суду буде здійснюватись у відповідності до Закону України "Про третейські суди" та Регламенту Третейського суду. Місцезнаходженням Третейського суду є місцезнаходження Асоціації "Харвест Груп", а саме: Харківська обл., Харківський р-н, смт. Бабаї, пров. Червоних партизанів, б. 1-А. Проведення третейського розгляду відбуватиметься: Харківська обл., Харківський р-н, смт. Бабаї, пров. Червоних партизанів, б. 1-А.". Інші умови договору купівлі продажу товарів №30/03 від 05.05.2011 залишились незмінними.

Між TOB "Євроальянс Ріалті" та TOB "Дісентіс" 13 липня 2016 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед TOB "Дісентіс" за виконання обов'язку ПП "Ресурс-Імпорт" (боржник) щодо оплати товару за договором купівлі продажу товарів №30/03 від 05.05.2011.

Згодом, а саме 21 липня 2016 року між TOB "Євроальянс Ріалті" (за договором - Поручитель) та TOB "Дісентіс" (за договором - Кредитор) укладений договір поруки, у відповідності до умов якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Приватного підприємства "Ресурс-Імпорт" (надалі іменується "боржник") щодо оплати товару за договором, передбаченим ст. 2 цього договору (основний договір купівлі-продажу товарів від 05.05.2011 №30/03). При цьому, у випадку порушення боржником обов'язку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.2 договору договір поруки від 21.07.2016).

Пунктом 5.1 вказаного договору поруки від 21.07.2016 встановлено, що усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов'язані з ним, у тому числі пов'язані з дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору поруки, регулюються цим договором та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів, розумності та справедливості. Усі спори, що виникли з цього договору або пов'язані з ним, в тому числі, але не обмежуючись: що стосуються його укладення, виконання, порушення (невиконання та/або неналежного виконання), припинення, дійсності/недійсності, розірвання, тощо вирішуються шляхом переговорів. Спори, що сторони не можуть врегулювати шляхом переговорів, передаються для остаточного врегулювання на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Харвест Груп" (зареєстровано Головним управлінням юстиції у Харківській обл. 29.12.2009, свідоцтво №26 ПТС). Розгляд суду буде здійснюватись у відповідності до Закону України "Про третейські суди" та Регламенту Третейського суду. Місцезнаходженням Третейського суду є місцезнаходження Асоціації "Харвест Груп", а саме: Харківська обл., Харківський р-н, смт. Бабаї, пров. Червоних партизанів, б. 1-А. Проведення третейського розгляду відбуватиметься: Харківська обл., Харківський р-н, смт. Бабаї, пров. Червоних партизанів, б. 1-А.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Харвест Груп" від 06.02.2018 у справі №3/1-3/1-18 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Юстстар" (надалі - ТОВ "Юридична компанія "Юстстар"). Стягнуто з ТОВ "Євроальянс Ріалті" на користь ТОВ "Юридична компанія "Юстстар" 539 550,58 грн заборгованості за договором купівлі-продажу товарів № 30/03 від 05.05.2011 та 500,00 грн витрат зі сплати третейського збору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 заяву ТОВ "Юридична компанія "Юстстар" задоволено. Постановлено видати наказ на примусове виконання рішення третейського суду від 06.02.2018 у справі № 3/1-3/3-18.

Рішенням Третейського суду від 26.03.2018 у справі № 3/1-3/3-18 (у складі третейського судді Тоцької К.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Євроальянс Ріалті" на користь ТОВ "Дісентіс" 783 977,7 грн. основного боргу та 500 грн. третейського збору. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 заяву ТОВ "ДІСЕНТІС" задоволено. Видано наказ на примусове виконання рішення Третейського суду від 26.03.2018 у справі № 3/1-3/3-18. Стягнуто з ТОВ "Євроальянс Ріалті" на користь ТОВ "Дісентіс" 783 977,7 грн. основного боргу, 500 грн. третейського збору та 881 грн. витрат по сплаті судового збору за подання заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду.

Позивач, в обґрунтування вимог, як позовної заяви, так і апеляційної скарги вказує, що Договір № 080616/01 від 08.06.2016 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу товарів № 30/03 від 05.05.2011 та Договір поруки від 21.07.2016 є фіктивними, оскільки були укладені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами.

Колегія суддів вважає вказані вище доводи необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для задоволення позову, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14).

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Пунктом 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 роз'яснено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивач вважає, що його права як кредитора товариства з обмеженою відповідальністю "Євроальянс Ріалті" є порушеними внаслідок укладення оскаржуваних договорів про відступлення права вимоги та поруки, оскільки їх укладення впливає на можливість виконання третім відповідачем власних зобов'язань перед Банком.

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи жодним чином не підтверджують порушення законного інтересу скаржника, як кредитора ТОВ "Євроальянс Ріалті", оскільки укладення договорів поруки та відступлення права вимоги не має жодного відношення до можливості виконання цим товариством зобов'язань перед Банком з причин забезпечення зобов'язань позичальника іпотекою.

Крім цього, позивачем (як не стороною оскаржуваних правочинів) не доведено того, що в результаті укладення договору про відступлення права вимоги та договору поруки обсяг майнових зобов'язань ТОВ "Євроальянс Ріалті" перед Банком змінився у сторону зменшення.

З огляду на наведене, позивачем не доведеного того, що його права або охоронювані законом інтереси були порушені укладенням оспорюваних договорів.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує також те, що вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, зазначає, що спірні договори носять фіктивний характер, оскільки вчинені сторонами без наміру створення правових наслідків.

Так, позивач вказує, що сторони вказаних правочинів не планували їх виконувати, а укладення цих договорів було спрямовано на створення штучної кредиторської заборгованості у обсязі, достатньому для реалізації процедури фіктивного банкрутства ТОВ "Євроальянс Ріалті" з метою ухилення останнього від виконання кредитних зобов'язань перед Банком.

За доводами позивача, ознакою фіктивності Договору № 080616/01 від 08.06.2016 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу товарів № 30/03 від 05.05.2011 та Договір поруки від 21.07.2016 є їх невиконання сторонами.

Договір №080616/01 відступлення права вимоги грошових зобов'язань за договором купівлі продажу товарів №30/03 від 05.05.2011, що укладений між ТОВ "Захід Імпорт" та ТОВ "Дісентіс" 08 червня 2016 року за своєю природою є договором щодо заміни кредитора у зобов'язанні по договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 513 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, договір поруки, що укладений 21 липня 2016 року між TOB "Євроальянс Ріалті" (за договором - Поручитель) та TOB "Дісентіс" (за договором - Кредитор) за своєю правочином, що укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу.

За змістом положень ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

При цьому, частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, Сторонами, користуючись правом вільного волевиявлення та з погодженням відповідних істотних умов, було укладено договір №080616/01 відступлення права вимоги від 08 червня 2016 року, за яким ТОВ "Дісентіс" було відступлено ТОВ "Захід Імпорт" право вимоги щодо зобов'язань за договором купівлі продажу товарів №30/03 від 05.05.2011 та відповідно до договору поруки від 21 липня 2016 року, TOB "Євроальянс Ріалті" поручилося перед TOB "Дісентіс" по зобов'язанню з оплати товару за договором купівлі-продажу товарів №30/03 від 05.05.2011 за боржника (покупця за вказаним договором купівлі-продажу) - Приватне підприємство "Ресурс-Імпорт".

Частинами 1, 2 ст. 234 Цивільного кодексу України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, правочин, який вчиняється без наміру створити будь-які наслідки, є недійсним - фіктивним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний.

При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Однак, сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину.

Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Оскільки сторони не вчиняють жодних дій для здійснення фіктивного правочину, суд тільки приймає рішення про визнання такого правочину недійсним, без застосування реституції.

Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Крім цього, як зазначено в Узагальненнях Верховного Суду України від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Стосовно посилань позивача на невиконання новим кредитором своїх обов'язків щодо сплати вартості відступлення права вимоги за оскаржуваним правочином слід зазначити, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Як вже було зазначено, сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним.

При цьому, слід зазначити, що за оскаржуваним правочином від 08.06.2016 права вимоги були передані новому кредитору, який, в свою чергу, їх згодом реалізував.

Отже, наведене свідчить про виконання вказаного договору, що в свою чергу виключає можливість визнання його фіктивним, адже прагнення сторін (передача прав вимоги) були реалізовані, тоді як фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний.

За обома оскаржуваними договорами мали місце наслідки, які виходили з предметів саме цих договорів.

Таким чином, доводи апелянта про те, що оскаржувані договори є фіктивними через їх невиконання сторонами відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Також, жодним чином не свідчать про фіктивність оскаржуваних договорів доводи апелянта про відсутність заперечень учасників справ №978/627/18, №978/281/18 та №978/318/18 щодо задоволення заяв та видачу наказів на виконання рішень третейського суду, а також про те, що TOB "Євроальянс Ріалті" вказувало на відсутність фінансової можливості виконати свої зобов'язання перед позивачем.

Так, вказане не підтверджує того, що сторони спірних договорів не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення цих правочинів.

Слід також зазначити, що наявність у TOB "Євроальянс Ріалті" певних зобов'язань перед позивачем жодним чином не позбавляє його права на укладення правочинів з іншими особами, а тому відповідно посилання апелянта на фіктивність оскаржуваних договорів через їх спрямованість на створення штучної заборгованості TOB "Євроальянс Ріалті" визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права через не дослідження оригіналів договорів, на які містяться посилання в оскаржуваному рішенні, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Так, у матеріалах даної справи містяться засвідчені копії оскаржуваних у даній справі договорів, які були надані самим позивачем (т.1, а.с.207-213).

Іншими учасниками справи жодних заперечень стосовно невідповідності наявних у матеріалах даної справи примірників договорів їх оригіналам не наводилося.

При цьому, судом враховується, що обставини укладення договору купівлі - продажу товарів №30/03 від 05.05.2011 та додаткових угод до нього, договору №080616/01 відступлення права вимоги грошових зобов'язань від 08.06.2016, а також договорів поруки від 13.07.2016 та від 21.07.2016 були встановлені в ухвалах Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2018 у справі №978/281/18 та від 17.04.2018 у справі №978/627/18.

Враховуючи відсутність заперечень у сторін щодо наявних у матеріалах даної справи копій оскаржуваних договорів, а також з урахуванням встановлення в судовому порядку в межах справ №978/281/18 та №978/627/18 обставин укладення решти правочинів, на які міститься послання в оскаржуваному рішенні, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права через не дослідження оригіналів вказаних договорів.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/6112/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 04.02.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко