СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Справа №905/127/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І. , суддя Слободін М.М.,

при секретарі судового засідання Шило А.М.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, свідоцтво №3232 від 13.05.2009, дов. №169/2018 від 01.10.2018,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Синтоп» (вх.№373Д від 19.10.2018) на рішення Господарського суду Донецької області від 22.03.2018 (повний текст складено 27.03.2018 у м. Харкові, суддя Паляниця Ю.О.) у справі №905/127/18,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Синтоп», м. Курахове, Донецька обл.,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Химтрейд», м. Москва,

про повернення суми попередньої оплати в розмірі 612000 рублів РФ, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Синтоп», м. Курахове звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Химтрейд», м. Москва про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 612000,00 рублів РФ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між учасниками спору був укладений договір №89/17 від 02.08.2017 поставки нафтопродуктів, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Синтоп» сплатило на користь відповідача в якості попередньої оплати грошові кошти в сумі 612000,00 рублів РФ за постачання товару, фактичне передання якого відповідач не здійснив.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.03.2018 по справі №905/127/18 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Синтоп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Химтрейд» про стягнення суми попередньої оплати в розмірі 612000 рублів РФ.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Донецької області від 22.03.2018 по справі №905/127/18 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Також, до апеляційної скарги додана заява про відновлення строку на апеляційне оскарження, мотивована тим, що скаржник копію рішення отримав пізно та не мав можливості у встановлені законом строки підготувати та своєчасно подати скаргу.

Позивач вважає, що право на повернення авансу існує незалежно від здійснення попередніх дій щодо припинення дії договору поставки. В свою чергу подання позову є свідченням дій позивача щодо припинення договору поставки та висунення вимоги щодо повернення авансу. Позивач звертає увагу суду, що строк поставки був узгоджений сторонами п.4 Специфікації №1, згідно з якою поставка товару повинна була бути здійснена протягом 20 днів з моменту отримання попередньої оплати, в строк до 24.08.2017. Крім того, позивач вважає, що судом при винесенні оскаржуваного рішення неправомірно не враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у Постановах від 07.02.2018 у справі №910/5444/17 та від 14.03.2018 у справі №910/24853/13, що призвело до обмеження права позивача на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2018 залишено без руху; зобовязано апелянта усунути впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: направити копію апеляційної скарги на адресу відповідача разом з документами, що у них відсутні шляхом надання до Донецького апеляційного господарського суду оригіналу опису вкладення та фіскального чеку щодо надсилання копії апеляційної скарги з відповідною відміткою поштової організації.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення апелянт отримав ухвалу Донецького апеляційного господарського суду 20.09.2018.

25.09.2018, тобто в межах наданого строку, до Донецького апеляційного господарського суду від ТОВ «НВО «Синтоп» надійшла заява про виправлення недоліків апеляційної скарги, а саме надано оригінал вкладення та фіскального чеку щодо надсилання копії апеляційної скарги відповідачу з відповідною відміткою поштової організації.

Указом Президента України №454/217 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» (набрання чинності 16.01.2018 з публікацією в Офіційному віснику України №5 за 2018) постановлено ліквідувати, у тому числі Харківський та Донецький апеляційні господарські суди та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові, що визначає Східний апеляційний господарський суд як суд апеляційної інстанції у розумінні ч.1 ст.25 Господарського процесуального кодексу України для справи №905/127/18.

Згідно з п.п. 8 п. 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

На підставі Указу Президента України від 28.09.2018 №295/2018 «Про переведення суддів» переведено суддів Донецького апеляційного господарського суду та суддів Харківського апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в газеті «Голос України» (№185 (6940) від 03.10.2018) було розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 31 ГПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Розпорядженням Донецького апеляційного господарського суду від 01.10.2018 «Про передачу судових справ до Східного та Центрального апеляційних господарських судів», у зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Донецьким апеляційним господарським судом, доручено відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії здійснити передачу судових справ, що перебували у провадженні Донецького апеляційного господарського суду до, зокрема, Східного апеляційного господарського суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018 для розгляду справи №905/127/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 прийнято справу №905/127/18 до провадження Східного апеляційного господарського суду. Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «НВО «Синтоп» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №905/127/18. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено відповідачу ТОВ «Химтрейд» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу №905/127/18 до розгляду на 28.01.2019 о 10:00 год. Ухвалено звернутись до Арбітражного суду міста Москви з дорученням про вручення даної ухвали Товариству з обмеженою відповідальністю «Химтрейд» (123007, м. Москва, проїзд Хорошевський 2, буд. №7, корпус №1, офіс №213, основний державний реєстраційний номер 831). Зупинено провадження у справі №905/127/18 до виконання доручення про вручення судових документів або повідомлення про неможливість такого вручення.

Від позивача надійшли пояснення до апеляційної скарги (вх.№55 від 03.01.2019), які долучено до матеріалів справи.

В матеріалах справи наявне повідомлення, про те, що Арбітражним судом м. Москви призначено судове засідання щодо вручення документів на 05.12.2018 (ухвала Арбітражного суду міста Москви від 16.11.2018).

Згідно інформації, що міститься у відкритому реєстрі судових рішень Російської Федерації, Арбітражним судом м. Москви винесено ухвалу від 19.12.2018, якою встановлено неможливість виконання судового доручення щодо вручення ухвали Східного апеляційного господарського суду, у звязку з неявкою відповідача. Копія вказаної ухвали долучена до справи.

Таким чином, колегія суддів вважає виконаним обовязок щодо здійснення дій з повідомлення відповідача у справі, а отже відповідно до ст.230 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі поновлено.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 28.01.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

02.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Химтрейд» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Синтоп» (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів №89/17.

За приписами п.1.1 вказаного договору продавець зобовязався поставляти покупцю продукцію нафтохімічної переробки (товар), а покупець зобовязався прийняти цю продукцію та оплатити її.

Згідно з п.п.1.6, 1.7 договору №89/17 від 02.08.2017 валюта договору російський рубль. Сума договору складається з суми виставлених специфікацій.

За змістом п.п.1.2, 2.1 укладеного сторонами правочину кожна поставка товару оформлюється специфікацією, у якій зазначається найменування, асортимент, ціна та кількість товару, що постачається, а також спосіб його поставки. Специфікація оформлюється у письмовому вигляді та є невідємною частиною договору. Поставка товару здійснюється партіями за цінами, у кількості, в асортименті, у строки та способом узгодженим сторонами у відповідних специфікаціях.

Відповідно до п.п.2.4, 2.6 договору №89/17 від 02.08.2017 датою поставки є дата, зазначена у транспортній накладній/товарній накладній. Транспортна накладна/товарна накладна свідчить про фактично передану кількість товару. Кожна партія товару може постачатися одночасно або частками. Продавець зобовязується здійснити поставку не пізніше 20 днів з моменту підписання сторонами відповідної специфікації, за умови дотримання умов про оплату товару. Специфікацією можуть бути передбачені інші строки поставки товару.

Покупець оплачує кожну партію товару на умовах, зазначених у специфікації. Розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахування покупцем безготівкових грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Датою оплати товару є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.п.4.1, 4.3 договору №89/17 від 02.08.2017).

Як визначено у п.п.8.5, 8.7 укладеного сторонами правочину, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобовязань по ньому. У разі, якщо жодна зі сторін не заявить письмово (за 30 календарних днів до закінчення строку, зазначеного у п.9.1 договору) про припинення дії договору, останній вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Одночасно з підписанням договору №89/17 від 02.08.2017 покупець та продавець підписали специфікацію №1 від 02.08.2017, відповідно до якої узгодили, що продавець зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити наступний товар смола фенольна, Новокуйбишевська НК СТО 2-2011 (налив), у кількості 120 тн, на суму 612000,00 рублів.

Оплата товару за цією специфікацією здійснюється в порядку 100% попередньої оплати. Період поставки: 20 днів з моменту надходження оплати на розрахунковий рахунок продавця. Умови поставки: DAP ст. Соловей (експ.) код 43970. Вантажовідправник: АТ «РН-Транс» (п.п.3-7 специфікації №1 від 02.08.2017).

03.08.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Синтоп» перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Химтрейд» 612000,00 рублів в якості попередньої оплати за смолу фенольну згідно договору поставки №89/17 від 02.08.2017, рахунку на оплату №116-17 від 03.08.2017 (платіжне доручення №64 від 03.08.2017).

Відповідач встановлений договором та специфікацією обовязок щодо поставки товару у повному обсязі та у передбачений укладеним сторонами правочином строк не виконав, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Синтоп» заявлено вимоги про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 612000,00 рублів РФ.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що вимога повернення грошових коштів в сумі 612000,00 рублів є передчасною. ОСОБА_2, відсутні підстави вважати вказаний договір таким, що припинив свою дію з будь-яких підстав, а отже, і сплинувшим строк, встановлений для постачання товару у спірних правовідносинах.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1ст. 628 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.307 Цивільного кодексу Російської Федерації, в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, надати послугу, внести вклад у спільну діяльність, сплатити гроші і т.п., або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязання. Зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.506 Цивільного кодексу Російської Федерації по договору поставки постачальник-продавець, що здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати в обумовлений строк або строки вироблені або придбані ним товари покупцю для використання у підприємницькій діяльності або в інших цілях, що не повязані з особистим, сімейним, домашнім та іншим подібним використанням.

Згідно з ч.1 ст.516 вказаного нормативно-правового акту покупець оплачує товари, що постачаються, з дотриманням порядку та форми розрахунків, передбачених договором поставки.

У випадках, коли договором купівлі-продажу передбачений обовязок покупця оплатити товар повністю або частково до передачі продавцем товару (попередня оплата), покупець має здійснити оплату в строк, передбачений договором, а якщо такий строк договором не передбачений, в строк, визначений у відповідності до статті 314 цього Кодексу (ч.1 ст.487 Цивільного кодексу Російської Федерації).

За змістом ст.310 Цивільного кодексу Російської Федерації одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна його умов не допускаються.

За приписами ст.309 вказаного нормативно-правового акту зобовязання мають виконуватись належним чином у відповідності до умов зобовязання та вимог закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов або вимог у відповідності зі звичаями або іншими вимогами, які зазвичай ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.314 Цивільного кодексу Російської Федерації, якщо зобовязання передбачає або дозволяє визначити день його виконання або період, протягом якого повинно бути виконано (в тому числі у випадку, якщо цей період вираховується з моменту виконання зобовязань іншою стороною або настання інших обставин, передбачених законом або договором), зобовязання підлягає виконанню в цей день або відповідно у будь-який момент у межах такого періоду.

Згідно із вимогами ч.3 ст.487 названого кодексу у разі, коли продавець, що отримав суму попередньої оплати, не виконує обовязок з передання товару у встановлений строк (стаття 457), покупець вправі вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати за товар, не переданий продавцем.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Дійшовши висновків про те, що позивачем не доведено внесення сторонами змін до договору щодо строків та порядку виконання Договору та не доведено у даному спорі прострочення поставки відповідачем, місцевий господарський суд, пославшись на те, що у постачальника не настало зобов'язання з поставки товару не знайшов підстав для задоволення позовних вимог та повернення суми попередньої оплати товару.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97- ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своїх рішеннях, зокрема, у справах «ОСОБА_3 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.1991, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого «права власності».

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах «Брумареску проти Румунії» (п. 74), «Пономарьов проти України» (п. 43), «Агрокомплекс проти України» (п. 166).

В статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, №22330/05, від 05.02.2009).

Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Суду у справах Мала проти України, №4436/07, від 03.07.2014, Богатова проти України, №5231/04, від 07.10.2010).

Згідно з практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Суду у справі Мала проти України, №4436/07, від 03.07.2014).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Суду у справі Гірвісаарі проти Фінляндії, № 49684/99, від 27.09.2001).

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №910/5444/17.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на вказівки викладені в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №910/5444/17, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині повернення суми попередньої оплати нормативно та документально доведені, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, щодо стягнення суми попередньої оплати в сумі 612000,00 російських рублів, колегія суддів вважає за можливе стягнення грошових коштів в рублях РФ, тому що як укладення, так і виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому ОСОБА_4 не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет №15-93), Законом України від 23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов'язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18.

У Постанові від 04.07.2018 в справі №14-134цс18 ОСОБА_5 Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Дана правова позиція, крім того, узгоджується з позицією ОСОБА_5 Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц. ОСОБА_2 ОСОБА_5 Верховного Суду не погодилась із висновком суду першої інстанції про необхідність зазначення в судовому рішенні, що стягненню підлягає сума боргу, зазначена в розписці у доларах США, із перерахунком вказаної суми у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу.

З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційних вимог, скасування рішення суду про відмову в позові з прийняттям нового рішення про задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача суму попередньої оплати в розмірі 612000,00 рублів РФ.

Згідно частині 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтею 129, 232, 269, п.2 ч.1 ст. 275, п.3, 4 ч.1 ст. 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Синтоп» задовольнити.

Рішення Господарського суду Донецької області від 22.03.2018 у справі №905/127/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Химтрейд» (123007, м. Москва, проїзд Хорошевський 2, буд. №7, корпус №1, офіс №213, основний державний реєстраційний номер 831) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Синтоп» (85612, Донецька обл., Мар'їнський район, місто Курахове, Промзона, будинок 64, ) суму попередньої оплати в розмірі 612000,00 рублів РФ та 4443,30 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Химтрейд» (123007, м. Москва, проїзд Хорошевський 2, буд. №7, корпус №1, офіс №213, основний державний реєстраційний номер 831) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Синтоп» (85612, Донецька обл., Мар'їнський район, місто Курахове, Промзона, будинок 64, ) 6664,95 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Донецької області.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.01.2019

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя М.М. Слободін