ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.01.2019 м. Ужгород Справа № 907/610/18

Господарський суд Закарпатської області в складі

головуючого - судді Ушак І.Г. ,

з участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1, м. Київ

до приватного підприємства «Ужгородські Аграрні Інвестиції», с. Дубрівка Ужгородського району,

про визнання недійсним рішення загальних зборів від 27.07.2018 р.

Позивач - ОСОБА_1 - звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників приватного підприємства «Ужгородські Аграрні Інвестиції» (далі - підприємство), оформленого протоколом від 27.07.2018р. (далі - спірне рішення), вважаючи його протиправним.

Позивач за змістом позовної заяви, додаткових письмових пояснень, долучених до матеріалів справи, наданих у ході судового розгляду усних пояснень представників посилається на те, що спірне рішення прийняте з порушенням вимог закону та статуту підприємства щодо порядку скликання та проведення зборів, внаслідок чого позбавлено позивача як учасника підприємства можливості брати участь у зборах, вносити питання до порядку денного. Стверджує, що не був повідомлений про скликання загальних зборів із зазначенням дати, часу, місця проведення, порядку денного загальних зборів.

Посилається на те, що за таких обставин відповідно до ч. 10 ст. 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», для прийняття рішення з будь-якого питання без дотримання вимог, встановлених законодавством та Статутом щодо порядку скликання загальних зборів учасників та щодо повідомлень необхідно 100 % голосів учасників підприємства, що не було враховано під час прийняття спірного рішення, кількість голосів для прийняття якого становила 71,81 % .

Вважає, що спірне рішення, яким відчужено майно підприємства - сільськогосподарську техніку та автомобілі - на суму близько 200000 грн. - є незаконним, оскільки прийнято зазначеною вище кількістю голосів - 71,81 %, в той час як відповідно до ч. 2 ст. 98 ЦК України рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, повинно прийматися більшістю не менш як у 3/4 голосів, тобто не менше, ніж 75 %.

Посилається також на те, що збори учасників, на яких прийнято спірне рішення проводилися не за місцезнаходженням підприємства, що ч. 7 ст. 33 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Відповідач письмовим відзивом та усними поясненнями представника у ході судового провадження проти позову заперечує. Зазначає, що позивач був повідомлений про час, місце та порядок денний проведення загальних зборів, які відбулися 27.07.18 у спосіб та порядок, передбачений ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Вказує, що повідомлення про скликання загальних зборів учасників підприємства було надіслано 26.06.18 (за 31 день до скликання спірних загальних зборів) на адресу позивача та його представника цінним листом з описом. Однак, вважає, що позивач та його представник проігнорували це поштове повідомлення. Позивачем отримано лист тільки через один місяць після відправки, а саме - 27.07.2018, хоча лист у точці видачі був уже 2.07.18, а поштове повідомлення, направлене на адресу уповноваженого представника позивача, взагалі було повернуто відправнику після закінчення встановленого терміну зберігання.

Стверджує про прийняття спірного рішення належною кількістю голосів учасників підприємства, про те, що на зборах вирішувалися питання тільки визначеного порядку денного; питання щодо зміни статутного капіталу (в т.ч. частки позивача) не розглядалося. Умовами продажу активів підприємства з прийняттям спірного рішення не порушено жодних прав позивача, розмір його частки змін не зазнав, як не зазнав змін і розмір статутного фонду відповідача.

Посилається також на те, що позивачем не зазначено, яке саме його право порушено та в чому полягає таке порушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне.

Підприємство - відповідач у справі, - учасником якого є позивач, здійснює свою діяльність на підставі статуту та створене з метою отримання прибутку, що підтверджується, власне, статутом та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статутний фонд підприємства згідно п. 8.2 його статуту складав 3447474,72 грн. (з урахуванням змін від 29.08.14 складає 4547474,72 грн.). При цьому, розмір внеску позивача ОСОБА_1 складав 1282115,85 грн., тобто 37,19 % статутного капіталу підприємства; іншого учасника - ОСОБА_2 - 2165358,87 грн., тобто 62,81 % (в т.ч. 202662,52 грн., що складає 5,8786 % статутного капіталу підприємства, внесених в майновому виразі транспортними засобами та сільськогосподарським обладнанням (10 позицій) згідно акту прийому-передачі та грошової оцінки майна від 27.03.2013.

27.07.18 відбулися загальні збори учасників підприємства, на порядок денний яких було поставлено питання про схвалення правочинів підприємства щодо продажу майна підприємства, стану їх виконання та оцінка дій директора.

За результатами розгляду питання порядку денного загальні збори прийняли рішення, оформлене протоколом від 27.07.18 (голова зборів ОСОБА_3, секретар Федоровича Р.Б.), яким схвалено істотні умови договору № 23/01-2014 купівлі-продажу від 23.01.14 (далі - договір купівлі-продажу від 23.01.14); погоджено та визнано правомірними повноваження та дії директора підприємства щодо підписання правочину на цих умовах; схвалено стан їх виконання, їх відповідність інтересам підприємства; заявлено про відсутність у підприємства будь-яких претензій до директора В.Мельника щодо укладання та виконання зазначеного правочину.

У ході судового розгляду встановлено, що предметом відчуження за договором купівлі-продажу від 23.01.14 була сільськогосподарська техніка та автомобілі (20 позицій) за ціною 207800,00 грн., в тому числі, 7 позицій майна, що було внеском ОСОБА_2, вартість якого оцінена в сумі 113460,64 грн. Рішення позачергових загальних зборів учасників підприємства від 23.01.14 № 2, на підставі яких було укладено зазначений договір купівлі-продажу, за позовом ОСОБА_1 визнано недійсним у судовому порядку, оскільки він як учасник підприємства не був належним чином повідомлений про порядок денний та дату проведення зборів (справа № 907/167/17).

Предметом позову у даній справі є вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників підприємства, оформлене протоколом від 27.07.18, яким схвалено істотні умови договору купівлі-продажу від 23.01.14 з підстав наведених в описовій частині даного рішення.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з того, що правовідносини сторін у даній справі, з огляду на їх предмет, є корпоративними, які регулюються відповідними приписами чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (частина третя згаданої статті).

Приватним підприємством, яким є відповідач у справі, згідно з положеннями ст. 113 ГК України визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці.

Порядок створення та діяльності уповноважених власником органів управління приватним підприємством не врегульований ні Цивільний кодексом України (далі - ЦК України), ні ГК України. Зокрема, наведеними нормативно-правовими актами не передбачений порядок скликання та проведення загальних зборів учасників приватного підприємства. Відтак - відповідно до положень ст. 8 ЦК України щодо вказаних правовідносин слід застосувати правові норми цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Оскільки підприємство відповідача засноване на приватній власності кількох осіб (засновників), а його статутний капітал поділений між учасниками на частки, правильним є застосування до спірних у справі правовідносин положень ЦК України та ГК України, які регулюють правовідносини щодо порядку скликання та проведення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду зазначеній у постанові від 6.03.18 у справі № 907/167/17.

Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов'язки їх учасників визначає Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», який набрав чинності 17.06.18 (далі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників (частина друга наведеної норми).

З положеннями наведеної норми кореспондуються положення, що містяться в п.10.2 статуту підприємства, згідно яких вищим органом управління підприємства є загальні збори учасників.

Відповідно до ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства; рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом; рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом; порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Приписами ст. 34 Закону встановлено, що рішення загальних зборів учасників приймаються відкритим голосуванням, якщо інше не передбачено статутом товариства; рішення з питань, передбачених п.п. 2, 3, 13 ч. 2 ст. 30 цього Закону, приймаються трьома чвертями голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань; рішення загальних зборів учасників з питань, передбачених п.п.4, 5, 9, 10 ч. 2 ст. 30 цього Закону, приймаються одностайно всіма учасниками товариства, які мають право голосу з відповідних питань; рішення загальних зборів учасників з усіх інших питань приймаються більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань; статутом товариства може встановлюватися інша кількість голосів учасників товариства (але не менше, ніж більшість голосів), необхідна для прийняття рішень з питань порядку денного загальних зборів учасників, крім рішень, які відповідно до цього Закону приймаються одностайно. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Відповідно до ст. 32 Закону загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов'язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Виконавчий орган товариства приймає рішення про включення запропонованих питань до порядку денного загальних зборів учасників. Пропозиції учасника або учасників товариства, які в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства, підлягають обов'язковому включенню до порядку денного загальних зборів учасників. У такому разі таке питання вважається автоматично включеним до порядку денного загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства зобов'язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час, якщо інший порядок не передбачений статутом товариства (частини перша - сьома, одинадцята наведеної норми).

Аналіз змісту статуту підприємства свідчить про те, що в ньому відсутні положення, які б регулювали питання скликання загальних зборів учасників підприємства та порядок прийняття рішень такими зборами, відтак, суду належить керуватися в цій частині вищенаведеними положеннями Закону.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про скликання на 27.07.18 загальних зборів учасників підприємства було надіслано на адресу позивача та його представника цінними листами з описом від 26.06.18, в якому міститься інформація про дату, час, місце проведення загальних зборів учасників та їх порядок денний.

З долучених до матеріалів справи відкритих даних відстеження зазначених поштових відправлень на сайті Укрпошти вбачається, що позивач отримав особисто зазначене відправлення 27.07.18 у точці видачі, однак у цій точці видачі відправлення знаходилося з 2.07.18 і за невчасне одержання доставленої кореспонденції відповідальний сам позивач, який не забезпечив такого. За наведеного, є підстави вважати, що позивач міг бути обізнаний про проведення загальних зборів учасників щонайраніше 2.07.2018, тобто за 25 днів до запланованої дати проведення таких зборів.

Разом з тим, вбачається, що відповідачем не дотримано встановленого ст. 32 Закону обов'язку повідомлення учасників товариства про скликання загальних зборів не менше, ніж за 30 днів до запланованої дати проведення таких зборів, оскільки хоча повідомлення відправлено позивачеві за 31 день до дати проведення зборів, однак без урахування встановлених нормативів пересилання поштових відправлень, що в даному випадку становлять 6 днів.

Разом з тим, відповідно до правової позиції наведеної у п. 2.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.16 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з порушенням прямих вказівок закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України»Про господарські товариства», статті 41 та 42 Закону Україн "Про акціонерні товариства", стаття 15 Закону України «Про кооперацію»);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України «Про акціонерні товариства»);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п'ята статті 61 Закону України «Про господарські товариства»);

- відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статті 60 Закону України «Про господарські товариства»);

- відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення (п.п. 2.12, 2.13 вказаної постанови).

Крім того, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову (абз. 1 п. 19 постанови).

Позбавлення права учасника взяти участь у загальних зборах не є безумовною підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства, а тому суду належить дослідити наскільки неповідомлення позивача про проведення загальних зборів засновників вплинуло на прийняття загальними зборами учасників відповідного рішення, а також факт порушення оспорюваним рішенням прав та законних інтересів позивача. При цьому, саме встановлення факту порушення відповідним рішенням прав та законних інтересів позивачів, як учасників товариства, тобто їх корпоративних прав, є вирішальним у спорі про визнання недійсними рішень зборів учасників товариства.

З вищенаведеного судом встановлено, що відповідач вжив заходів щодо повідомлення позивача про час та місце проведення загальних зборів учасників підприємства і хоча повідомлення було надіслано з порушенням встановлених законом строків, таке порушення є незначним і, з урахуванням нормативних строків пересилання поштової кореспонденції та встановленого факту надходження її до точки видачі позивачеві, останній мав можливість отримати таке повідомлення щонайраніше за 25 днів до спірних зборів.

Зазначений строк дозволяв реалізувати право позивача прийняти участь у зборах, внести власні пропозиції до їх порядку денного. Такого висновку суд дійшов з огляду на приписи ч.ч. 7-9 ст. 32 Закону, відповідно до яких пропозиції учасника або учасників товариства, які в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства, підлягають обов'язковому включенню до порядку денного загальних зборів учасників; у такому разі таке питання вважається автоматично включеним до порядку денного загальних зборів учасників; після надсилання повідомлення, передбаченого ч. 3 цієї статті (за 30 днів до запланованої дати зборів), забороняється внесення змін до порядку денного зборів, крім включення нових питань відповідно до ч. 7 цієї статті; виконавчий орган товариства зобов'язаний повідомити учасників товариства про внесення змін до порядку денного не менше ніж за 10 днів до запланованої дати загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства, відповідно до частини четвертої цієї статті.

Отже, у процесі судового розгляду справи спростовано твердження позивача про неповідомлення його відповідачем про проведення зборів учасників підприємства, на яких прийнято спірне рішення, а встановлені обставини несвоєчасного повідомлення відповідачем позивача не є такими, що унеможливили участь останнього у зборах, тому не можуть слугувати підставою визнання недійсним спірного рішення.

Твердження позивача про необхідність прийняття спірного рішення як такого, яким відчужується 50 % і більше майна підприємства, більшістю не менш як у 3/4 голосів за приписами ч. 2 ст. 98 ЦК України спростовано відповідачем та матеріалами справи. Адже спірним рішенням схвалено істотні умови договору купівлі-продажу від 23.01.14 майна підприємства на суму 207800,00 грн., в той час як статутний капітал підприємства становив 3447474,72 грн., тобто спірне рішення стосується майна підприємства у розмірі близько 6 %, а не більше 50 %, як стверджує позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується відповідачем, що збори на яких прийнято спірне рішення проводилися не за місцезнаходженням підприємства, як встановлено ч. 7 ст. 33 Закону, однак дані обставини самі по собі не є підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих на таких зборах.

За приписами частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінюючи матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд констатує, що наведені позивачем підстави визнання недійсним спірного рішення в частині неповідомлення позивача про проведення зборів та необхідність прийняття спірного рішення у зв'язку з цим 100% голосів учасників підприємства, необхідність прийняття спірного рішення більшістю не менш як у 3/4 голосів спростовані матеріалами справи; а встановлене судом несвоєчасне повідомлення позивача про проведення зборів з огляду на незначність прострочення та проведення зборів не за місцем розташування відповідача не можуть вважатися достатніми підставами для визнання недійсним спірного рішення. При цьому, суд констатує, що у ході судового розгляду не встановлено обставин, які у силу прямих вказівок закону, є безумовними підставами для визнання недійсним спірного рішення загальних зборів.

За таких обставин вимоги позивача про визнання недійсним спірного рішення не підлягають задоволенню, у позові належить відмовити.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до приписів ст. 129 ГПК України належить віднести на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати сплачені за подання позову покласти на позивача

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 25.01.19 .

Суддя Ушак І.Г.