ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2019 р. Справа№ 911/1060/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Нікогосян О.С., адвокат, довіреність б/н від 06.11.2018;

від відповідача - Кузьменко С.В., адвокат, ордер №3860404 від 21.01.2019,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2018 у справі №911/1060/18 (суддя Антонова В.М., повний текст складено - 30.10.2018) за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» про стягнення 571 845,80 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій у сумі 571 845,80 грн., а саме - 401 855,46 грн. штрафу та 169 990,34 грн. пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору поставки №ОД/НХ-17-1304НЮ від 17.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач недопоставив публічному акціонерному товариству «Укразалізниця» товар на суму 2 009 277,30 грн. у терміни та строки визначені умовами договору поставки №ОД/НХ-17-1304НЮ від 17.10.2017.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.10.2018 у справі №911/1060/18 позов задоволено частково; вирішено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 401 855,46 грн. штрафу та 6 027,83 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Так, за висновками місцевого господарського суду, вимога позивача в частині стягнення штрафу у розмірі 401 855,46 є обґрунтованою, а вимога щодо стягнення пені у сумі 169 990,34 грн. не підлягає задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким зменшити розмір штрафних санкцій з урахуванням принципів розумності та добросовісності.

Вимоги апелянта зводяться до того, що товариство з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» припустилося до неналежного виконання зобов'язань за договором внаслідок обставин, які від нього не залежали, зауважуючи при цьому, що затримка у постачанні товару виникла внаслідок невиконання позивачем зобов'язань за договором на поставку сировини для виробництва продукції. Як зазначає відповідач, сплата неспіврозмірних штрафних санкцій є для підприємства великою проблемою, а тому посилаючись на ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» (постачальник) 17.10.2017 було укладено договір про поставку №ОД/НХ-17-1304НЮ (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - «товар»), які зазначені у специфікації (додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених в договорі.

Найменуванням товару, згідно п. 1.2 договору, є колодки гальмівні чавунні типів «С» та «М».

Специфікацією за №1, доданою до договору, визначено перелік товару на загальну суму поставки у розмірі 4 068 900,00 грн., з яких постачальник має поставити замовнику:

колодку чавунну гальмівну вагонну типу «С» з вставкою у кількості 8 000 шт., по ціні за шт. 293,10 грн. (з ПДВ), загальною сумою поставки 2 344 800,00 грн.;

колодку чавунну гальмівну для локомотивів типу «М» у кількості 5000 шт., по ціні за шт. 344,82 грн. (з ПДВ), загальною сумою поставки 1 724 100,00 грн.

Товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки (п. 5.1 договору).

Згідно графіку поставки колодка чавунна гальмівна вагонна типу «С» з вставкою у кількості 8 000 шт. та колодка чавунна гальмівна для локомотивів типу «М» у кількості 5000 шт. мали бути поставлені замовнику в IV кварталі 2017.

За умовами договору (п. 5.2- п. 5.4) в межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного Графіком поставки, постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 3 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом - (03855) 4-42-33; електронною поштою - , листом за адресою: 09630, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Бирюки, вул. Садова,75). У разі відсутності письмової заявки замовника в межах конкретного періоду (кварталу) поставки, постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов'язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу), визначеного Графіком поставки. Дострокове виконання обов'язку із поставки товару допускається виключно за погодженням сторін договору.

Замовник має право контролювати поставку товарів у строки, встановлені цим договором (п. 5.8 договору).

Загальна сума по договору встановлена у розмірі - 4 068 900,00 грн., у тому числі ПДВ 20% 678 150,00 грн. (п. 6.4 договору).

Порядок розрахунків за поставлений товар погоджений між сторонами в п. п. 7.1, 7.2 договору.

Термін дії договору з моменту його підписання до 31.12.207 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань (п. 16.2 договору).

Як вже зазначалось, рішенням суду першої інстанції позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2017 замовником було направлено на адресу постачальника письмову заявку №НХ13/11589 на поставку регіональній філії «Одеська залізниця» товару, згідно умов договору та специфікації, на загальну суму - 4 068 900,00 грн. (а.с. 20).

На виконання вказаної письмової заявки відповідачем частково поставлено товар. В підтвердження даного факту в матеріалах справи містяться копії видаткових накладних: №325 від 13.12.2017 на суму 93 792,00 грн. (з ПДВ), №327 від 19.12.2017 на суму 293 100,00 грн. (з ПДВ), №334 від 22.12.2017 на суму 87 930,00 грн. ( з ПДВ), №337 від 22.12.2017 на суму 287 924,70 грн. (з ПДВ), №344 від 28.12.2017 на суму 339 996,00 грн. (з ПДВ), №347 від 26.12.2017 на суму 517 230,00 грн. (з ПДВ), №349 від 28.12.2017 на суму 439 650,00 грн. (з ПДВ).

Отже, за ІV квартал 2017 року у період з 13.12.2017 по 28.12.2018 постачальником було поставлено замовнику товар у кількості 6615 шт. на загальну суму - 2 059 622,70 грн., а саме: колодки чавунної гальмівної вагонної типу «С» з вставкою у кількості 4280 шт. на суму 1 254 468,00 грн. і колодки гальмівної чавунної для локомотивів типу «М» у кількості 2335 шт. на суму 805 154,70 грн.

Як вірно встановив суд першої інстанції, з огляду на наявні у справі документально підтверджені докази, сума вартості недопоставленого товару за умовами договору №ОД/НХ-17-1304НЮ від 17.10.2017 становить - 2 009 277,30 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 169 990,34 грн. за період з 29.12.2017 по 04.04.2018, розрахунок якої викладено у позовній заяві.

Рішення в частині відмови у стягненні пені сторонами не оскаржується.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, позивачем у справі заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у сумі 401 855,46 грн.

Щодо заявленої вимоги, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно положень абз. 2 п. 11.3 договору поставки за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої в строк продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником у строк обумовлений договором поставки, недопоставлено замовнику товар на суму 2 009 277,30 грн.

Докази, підтверджуючі належне виконання відповідачем зобов'язання на вказану суму за договором поставки у строки визначені договором, у справі відсутні. Крім того, відповідач у суді першої інстанції не заперечував факту наявності такої заборгованості.

За таких обставин, сума штрафу за порушення термінів поставки товару по заявці №НХ13/11589 від 17.10.2017, виходячи із суми недопоставленої продукції, розраховується наступним чином: 2 009 277,30 грн. х 20% = 401 855,46 грн.

З огляду на наявність підстав для нарахування штрафу у відповідності до абз. 2 п. 11.3 договору поставки та враховуючи правильність здійсненого позивачем розрахунку, вимога про стягнення штрафу у сумі 401 855,46 грн. є обґрунтованою, а відтак, судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині.

Разом з тим, апелянт в тексті апеляційної скарги просить суд зменшити розмір нарахованих позивачем до стягнення штрафних санкцій та вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст. 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України при розгляді клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем до стягнення штрафних санкцій, у зв'язку з чим судом необґрунтовано відмовлено у вказаному клопотанні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та зазначає наступне.

В обґрунтування свого клопотання та апеляційних вимог, відповідач посилається, зокрема, на те, що звернення стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» штрафних санкцій призведе до негативних наслідків, аж до можливого припинення роботи підприємства, і зауважує, що розмір штрафних санкцій є неспіврозмірно великим відносно суми заборгованості.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов'язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

У даному випадку, нарахований позивачем штраф є співрозмірним невиконаному відповідачем зобов'язанню, доказів протилежного апелянтом не надано.

Також, судом не приймаються доводи апелянта щодо затримки зі сторони позивача у розрахунку за поставлений товар, оскільки вказане теж документально не підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, відповідач зазначає, що ним виконано зобов'язання не в повному обсязі, крім іншого, з підстав невчасної поставки сировини для виробництва продукції, у зв'язку з відсутністю на ринку України в період виконання зобов'язання, брухту чавуну, необхідного для виготовлення товару по договору поставки №ОД/НХ-17-1304НЮ від 17.10.2017.

За твердженнями відповідача, 14.11.2017 ним надсилався лист №14/11-01 позивачу, з проханням розглянути питання по реалізації для товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» брухту чавуну, з огляду на відсутність даної сировини у багатьох постачальників по Україні (а.с 47). Проте, вказаний лист залишено позивачем без розгляду.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що договір поставки між сторонами було добровільно укладено, а відтак з огляду на наведені норми, покладені на сторони зобов'язання за договором мають виконуватись належним чином кожним із контрагентів.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена відповідачем належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що вказані вище доводи не спростовують факту порушення відповідачем у справі своїх договірних зобов'язань, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, з огляду на необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача.

Також слід зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, на яке посилається заявник апеляційної скарги, не вирішувалося питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій. Вказаним судовим рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України положення ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м'якого покарання, ніж передбачено законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з частковим задоволенням позову публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» місцевим господарським судом в частині стягнення на користь позивача 401 855,46 грн. штрафу, а наведені доводи за апеляційною скаргою підлягають залишенню без задоволення, у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю у встановленому законом порядку.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський ливарний завод» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2018 у справі №911/1060/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 28.01.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко