ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа №907/793/17

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Мирутенка О.Л. Якімець Г.Г.

без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хомина Тараса Григоровича, м. Тячів Закарпатської області б/н від 10.05.2018

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2018 (суддя Йосипчук О.С., повний текст рішення складено 24.04.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Хомина Тараса Григоровича, м. Тячів Закарпатської області

про стягнення 15 282, 83 грн.

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

10.11.2017 до Господарського суду Закарпатської області звернулось ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» з позовом про стягнення з ФОП Хомина Тараса Григоровича 15 282,83 грн, з яких: 3 926,15 грн - заборгованість, яка виникла у зв'язку з невиконанням умов договору від 23.11.2016 щодо орендної плати в період з 23.11.2016 до 07.02.2017 та 11 356,68 грн - заборгованості щодо компенсації витрат на експлуатаційні та комунальні послуги, що пов'язані з утриманням об'єкта оренди в період з 23.11.2016 до 07.02.2017.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2018 вищезазначений позов задоволено повністю та стягнуто з ФОП Хомина Т. Г. на користь ПАТ «Дельта Банк» 15 282,83 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором від 23.11.2016, орендну плату з 23.11.2016 до 07.02.2017 в розмірі 3 926,15 грн та витрати на експлуатаційні та комунальні послуги, що пов'язані з утриманням об'єкта оренди в період з 23.11.2016 до 07.02.2017 в розмірі 11 356,68 грн не оплатив, у зв'язку з чим позивачем обґрунтовано нараховано до стягнення 15 282,83 грн.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

За коротким змістом вимог апеляційної скарги відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також, порушенням норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права. Окрім того, апелянтом в якості попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести в зв'язку із розглядом справи в апеляційному порядку заявлено 3 000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував, чи позивач є власником об'єкту оренди за договором від 23.11.2016 - будівлі загальною площею 94,09 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому дійшов до передчасного висновку про наявність у позивача права на передання цієї нерухомості в оренду відповідно до ст. 761 ЦК України. Скаржник стверджує, що ним до відзиву в суді першої інстанції було долучено Інформаційну довідку №104823914 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 22.11.2017, відповідно до якої предмет оренди не перебував у власності позивача. Крім цього зазначає, що у цій довідці вказана інформація про те, що майно було передано в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк», а в подальшому з 03.03.2017 власником нерухомого майна став ОСОБА_3. Відповідач зазначає, що місцевим господарським судом не враховано умови п. 5.5. договору від 23.11.2016 про необхідність підписання кожного розрахункового місяця двосторонніх актів, які б підтверджували факт користування орендарем спірного приміщення, а відтак, апелянт вважає передчасними висновки про наявність в нього обов'язку з орендної плати та компенсації витрат на експлуатаційні та комунальні послуги, що пов'язані з утриманням об'єкта оренди.

Позивач не скористався правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі згідно зі ч. 1 ст. 263 ГПК України.

Оскільки ціна позову в даній справі становить 15 282,83 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 200,00 грн.), то враховуючи приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про розгляд цієї справи без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що між ПАТ «Дельта Банк» (орендодавець) та ФОП Хомином Тарасом Григоровичем (орендар) підписано договір оренди від 23.11.2016, відповідно до якого орендодавець передав орендарю в тимчасове платне користування приміщення площею 94,09 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. 2.1, 3.3.2, 5.1, 5.2, 5.4, 5.5 вказаного договору встановлено, що оренда передача приміщень орендодавцем орендарю оформляється актом приймання-передачі приміщень в оренду.

Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором.

Орендна плата за цим договором встановлюється у розмірі 1399,34 грн, крім того ПДВ 20% - 279,87 грн, всього: 1679,21 грн за повний календарний місяць оренди, в тому числі плата за користування земельною ділянкою.

Зобов'язання орендаря щодо сплати орендної плати та компенсації витрат на експлуатаційні витрати та комунальні послуги, що пов'язані з утриманням приміщення починають існувати (та підлягають виконанню) з моменту підписання акту приймання-передачі.

Орендна плата за перший місяць користування об'єктом оренди в розмірі, що вказаний в другому абзаці п. 5.1. цього договору, сплачується на рахунок орендодавця, вказаний в розділі 10 цього договору, не пізніше 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання між сторонами акту приймання-передачі об'єкта оренди.

Компенсація витрат на експлуатаційні та комунальні послуги, що пов'язані з утриманням об'єкта оренди, здійснюється орендарем за минулий місяць, на підставі рахунків орендодавця. Орендар здійснює оплату зазначених рахунків орендодавця протягом 10-ти календарних днів з дня відправлення орендодавцем рахунку за адресою орендаря, зазначеною в розділі 10 цього договору, та або вручення орендодавцем рахунку уповноваженій особі орендаря особисто під розпис.

По закінченні кожного розрахункового місяця сторонами підписується двосторонній акт, що підтверджує факт оренди орендарем у орендодавця приміщення у відповідному місяці та факт сплати орендарем орендодавцю орендної плати за такий місяць.

На виконання вищезазначеного договору 23.11.2016 між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП Хомином Тарасом Григоровичем було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Оцінка суду.

Предметом позову є вимога позивача щодо виконання відповідачем зобов'язання, яке виникло в силу підписаного між ними договору оренди, сплатити орендну плату за користування об'єктом оренди та компенсації витрат на експлуатаційні та комунальні послуги, що пов'язані з утриманням об'єкта оренди.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 759, 762 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Приписами ст.ст. 6, 627, 628, 629 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як підтверджується матеріалами справи, згідно доданої довідки - розрахунку, сума за невиконання взятих на себе зобов'язань відповідачем складає: 15282,83 грн: 3926,15 грн - заборгованість по орендній платі, 11356,68 грн - заборгованість по сплаті витрат по комунальним послугам за період з 23.11.2016 до 07.02.2017.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства та умови договору, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про обґрунтованість стягнення з відповідача 3926,15 грн - заборгованості по орендній платі, 11356,68 грн - заборгованість по сплаті витрат з комунальних послуг за період з 23.11.2016 до 07.02.2017.

Щодо тверджень апелянта про те, що згідно Інформаційної довідки №104823914 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 22.11.2017 предмет оренди не перебував у власності позивача, а з 03.03.2017 власником нерухомого майна став ОСОБА_3, то необхідно зазначити таке.

Інформаційна довідка подана апелянтом станом на 22.11.2017, натомість договір укладено 23.11.2016, а тому, твердження скаржника про те, що позивач не був власником орендованого майна на момент укладення договору є безпідставними.

Судом враховується, що позивач просить стягнути заборгованість по орендній платі та заборгованість по сплаті витрат з комунальних послуг за період з 23.11.2016 до 07.02.2017, а тому та обставина, що з 03.03.2017 власником нерухомого майна став ОСОБА_3 не свідчить про неправомірність договору та позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на те, що в силует. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи те, що ФОП Хомином Т.Г. було підписано договір оренди саме з ПАТ «Дельта Банк» на умовах, які зазначені у договорі, зокрема, щодо того, що зобов'язання орендаря щодо сплати орендної плати та компенсації витрат на експлуатаційні витрати та комунальні послуги, що пов'язані з утриманням приміщення починають існувати (та підлягають виконанню) з моменту підписання акту приймання-передачі.

А отже, покликання скаржника на те, що предмет оренди не перебував у власності позивача, а також те, що відсутні акти, які б підтверджували факт користування орендарем спірного приміщення, є безпідставними та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом (відповідачем).

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2018 у справі №907/793/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Хомина Тараса Григоровича - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді О.Л. Мирутенко

Г.Г. Якімець