ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2019 р. м. Київ Справа№ 911/1591/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

без виклику сторін

розглянувши в приміщенні суду апеляційну скаргу Першого заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 про повернення позовної заяви (повний текст складено 13.09.2018)

у справі №911/1591/18 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до Фізичної особи-підприємця Роби Андрія Сергійовича

про стягнення 92 592,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі №911/1591/18 позовну заяву прокурора повернуто на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Ухвала вмотивована тим, що в поданій до суду заяві прокурором не вказано обставин у зв'язку з чим уповноважений орган неналежним чином здійснює відповідні повноваження, відповідно не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва позивача у даній справі та не подано належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79 ГПК України, які підтверджують наявність підстав для здійснення такого представництва.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, прокурор 02.10.2018 (згідно зі штрихкодовим ідентифікатором 579 на поштовому конверті) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права (ст.ст. 86, 174 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор зазначає, що в позові належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор вказує, що судом не в повній мірі встановлено обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення та не правильно оцінено докази, надані прокурором.

Звертає увагу суду, що під час розгляду апеляційної скарги підлягають дослідженню окремі документи, що долучались прокурором до позовної заяви, а саме копія листа - повідомлення про вжиття заходів прокурорського реагування від 16.07.2018, копії листів РВ ФДМ України по Київський області від 27.11.2017 та від 26.04.2018, копії листів - претензій від 30.08.2017 та від 06.10.2017.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокурора 07.11.2018 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 у справі №911/1591/18 апеляційну скаргу прокурора залишено без руху з підстав неподання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, та подання апеляційної скарги з пропуском строку без клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

Прокурор подав до суду лист №34-16/01вих 18 від 29.11.2018, в якому міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та додано платіжне доручення №2630 від 05.11.2018 про сплату 1762,00 грн. судового збору.

Викладене в листі прокурора клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивовано отриманням прокурором оскаржуваної ухвали 24.09.2018, що підтверджується вхідним штампом Бориспільської місцевої прокуратури на копії оскаржуваної ухвали, доданої до апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі №911/1591/18 поновлено прокурору строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 256 ГПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного перегляду наразі є ухвала про повернення позовної заяви у справі (п.6 ч.1 ст. 255 ГПК України), яка входить до визначеного у ч. 2 ст. 271 ГПК України переліку та з огляду на відсутність обставин справи, що зумовлюють необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що керівник Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Роби Андрія Сергійовича про стягнення 92592,86 грн.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості з орендної плати відповідно до договору оренди № 1473 від 27.08.2013.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.08.2018 у справі №911/1591/18 на підставі ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України позов керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області до ФОП Роби А.С. передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі №911/1591/18 позовну заяву прокурора повернуто на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви, місцевий господарський суд дійшов висновку, що в поданій до суду заяві прокурором не вказано обставин у зв'язку з чим уповноважений орган неналежним чином здійснює відповідні повноваження, відповідно не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області у даній справі та не подано належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79 ГПК України, які підтверджують наявність підстав для здійснення такого представництва.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Судом встановлено, що керівник Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Роби Андрія Сергійовича про стягнення 92592,86 грн.

В позовній заяві прокурор обґрунтовує наявність підстав для здійснення представництва з огляду на невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Робою Андрієм Сергійовичем як орендарем Договору оренди № 1473 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 27.08.2013, в частині своєчасного та повного внесення орендної плати за користування нерухомим майном за період з 15.01.2018 по 24.04.2018.

При цьому прокурор стверджує, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області як орендодавцем заходи цивільно - правового характеру щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором оренди нерухомого майна, окрім звернення з однією вимогою, не вживались, що свідчить про неналежне здійснення ним захисту державних інтересів та контролю за своєчасністю розрахунків за користування нерухомим майном, а отже, відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру шляхом пред'явлення відповідного позову з метою захисту інтересів держави.

На думку прокурора, допущені відповідачем порушення вимог законодавства призвели до зменшення дохідної частини Державного бюджету України, що негативно впливає на соціально - економічну ситуацію та порушує інтереси позивача, через унеможливлення забезпечення фінансової політики.

Прокурор вважає, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області допустило бездіяльність у цьому питанні, що свідчить про неналежний захист державних інтересів уповноваженим органом в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, а тому є підстави для представництва в суді інтересів держави прокурором.

В оскаржуваній ухвалі судом зазначено, що взаємовідносини між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Фізичною особою-підприємцем Робою Андрієм Сергійовичем є лише цивільними правовідносинами в межах укладеного правочину саме між вказаними особами при здійсненні ними своєї господарської діяльності і направлені на досягнення лише майнового інтересу господарюючих суб'єктів, а не здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Наявність у державної установи певних функцій, спрямованих на захист загальнодержавних інтересів (наприклад, у сфері забезпечення реалізації державної та регіональної політики у сфері приватизації, оренди, використання, відчуження майна, яке належить до державної власності), не свідчить, що усі дії такої установи направлені саме на реалізацію загальнодержавних функцій, а не лише на отримання певних доходів від особистих господарських операцій.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов висновку, що саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області, неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом цієї заяви та рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що прокурором не вказано обставин у зв'язку з чим уповноважений орган неналежним чином здійснює відповідні повноваження, а відповідно, не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва, а також не подано належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79 ГПК України, які підтверджують наявність підстав для здійснення такого представництва.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає вказані висновки суду передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Так, відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб'єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Прокурор має право подавати позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не в будь-якому випадку, а лише, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або ж такий орган взагалі відсутній.

Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Відтак, якщо прокурор у позовній заяві не вказав обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, то це має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України (залишення позовної заяви без руху або повернення такої заяви).

Тобто, суд в будь-якому разі повинен обов'язково перевіряти доводи прокурора щодо правових підстав пред'явлення ним позову на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства.

Суд наділений правом залишити позовну заяву прокурора без руху, в порядку частини першої статті 174 ГПК України, у випадку, якщо прокурором не зазначені підстави такого звернення, як це передбачено частиною п'ятою статті 162 ГПК України, та надати можливість прокурору обґрунтувати підстави подання позову, або повернути таку позовну заяву, з посиланням на пункт четвертий частини п'ятої статті 174 ГПК України, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

А отже, у випадку, якщо прокурор в позовній заяві не обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, місцевий суд залишає такий позов без розгляду.

При цьому, оцінюючи в кожному конкретному випадку правові наслідки необґрунтованого допуску прокурора до представництва, слід виходити з того, що підстави представництва прокурором інтересів держави з'ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Зі змісту позовної заяви керівника Бориспільської місцевої прокуратури вбачається, що до компетенції позивача віднесено повноваження здійснювати захист інтересів держави, однак Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області не забезпечено стягнення вказаних коштів за спірним договором оренди.

Листом від 27.11.2017 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області звернулось до прокуратури Київської області в проханням вжити заходів представницького характеру у зв'язку з не виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно з п. 1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» до основних завдань Фонду державного майна України належить, зокрема, реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна.

Колегія суддів зазначає, що у разі виникнення у суду обґрунтованих сумнівів щодо наявності у прокурора повноважень на представництво інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області у даному спорі, могли, за таких обставин та огляду на приписи статті 174 ГПК України, бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а не для повернення позовної заяви, із наданням прокуророві строку для подання відповідного обґрунтування підстав та повноважень на звернення з даним позовом до суду.

Крім того, у разі виникнення у суду першої інстанції сумнівів щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді та правильності визначення ним позивача місцевий господарський суд не був позбавлений права порушити провадження у справі та зобов'язати прокурора надати докази наявності підстав для такого представництва, а в разі ненадання таких доказів - залишити позов без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №913/632/17.

З огляду на викладене, висновок місцевого господарського суду про те, що прокурором не доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, є передчасним, у зв'язку з чим відсутні підстави для повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 ГПК України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 про повернення позовної заяви у справі №911/1591/18 підлягає скасуванню з передачею справи до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Після виходу головуючого судді у справі з лікарняного 24.01.2019, враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 про повернення позовної заяви у справі №911/1591/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 про повернення позовної заяви у справі №911/1591/18 скасувати.

3. Справу №911/1591/18 направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Т.І. Разіна