ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2019 р. Справа№ 910/10021/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу № 7 від 29.10.2018 (вх. №09.1-04.1/2149/18 від 13.11.2018) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018

у справі №910/10021/18 (суддя - Баранов Д.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»

про стягнення 37 222,10 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення 37 222,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було виконано свої зобов'язання перед страхувальником за договором добровільного страхування наземного транспорту № 832/17-Т/ЛВС від 07.11.2017 та сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 37 222,10 грн, у зв'язку з чим до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за збитки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 3 526,56 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 166,94 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст.ст. 514, 993 ЦК України, ст.ст. 16, 27 Закону України «Про страхування» дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення 3 526,56 грн. Посилаючись на ст. 74 ГПК України, місцевий господарський суд через відсутність доказів сплати позивачем страхового відшкодування у розмірі 33 695,54 грн дійшов висновку про безпідставність позовних вимог у цій частині.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», 31.10.2018 подав апеляційну скаргу № 7 від 29.10.2018 (вх. №09.1-04.1/2149/18 від 13.11.2018), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі №910/10021/18 змінити та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з невірним застосуванням норм процесуального права та упередженим з'ясуванням обставин справи. Так, апелянт вказує на те, що відсутність в матеріалах справи копії платіжного доручення про відшкодування 33 695,54 грн витрат на ремонт автомобіля є лише механічною помилкою позивача. На думку апелянта, місцевим господарським судом порушено ст. 174 ГПК України, та суд через відсутність доказу по справі мав постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Також, позивач вважає, що суд на підставі ч. 4 ст. 74 ГПК України мав з власної ініціативи витребувати копію платіжного доручення про виплату страхового відшкодування у розмірі 33 695,54 грн, з метою всебічного та справедливого здійснення правосуддя.

Крім того, в апеляційній скарзі позивачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення про сплату страхового відшкодування в розмірі 33 695,54 грн. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду відмовляє в задоволенні вказаного клопотання з причин, зазначених у мотивувальній частині постанови.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2018 справа № 910/10021/18 та апеляційна скарга №7 від 29.10.2018 (вх. №09.1-04.1/2149/18 від 13.11.2018) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Дикунської С.Я., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 справу № 910/10021/18 прийнято до провадження визначеним складом суду, відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, пояснень тощо.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 справу №910/10021/18 призначено до розгляду на 23.01.2019.

Представник позивача у судове засідання 23.01.2019 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за кодом 270 позивачу 26.12.2018 (вх. №09.2-04/72/19, а.с.112).

03.12.2018 до Північного апеляційного господарського суду повернулось поштове відправлення з копією ухвали про відкриття апеляційного провадження, направлене на адресу відповідача за адресою у відповідності до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вказаною позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі, через відсутність фактичного місцезнаходження відповідача за вказаною адресою.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відтак, судова колегія зазначає, що відповідача було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Частиною 10 статті 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом 2 частини 10 статті 270 ГПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

07.11.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (позивач у справі) та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 832/17-Т/Лвс, відповідно до умов якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на зобов'язання компенсувати ОСОБА_3 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки ВМW, державний номер НОМЕР_1.

03.04.2018 у м. Львові по вул. Луганська, 10 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВМW, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля марки ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки ВМW, державний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

Відповідно до постанови Личаківського районного суду міста Львова від 24.04.2018, ОСОБА_5, який керував автомобілем марки ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (відповідач у справі) згідно полісу №АК/7564538, ліміт за шкоду майну 100 000,00 грн, франшиза 0,00 грн.

За твердженнями позивача, ним на підставі рахунків № АР00030884 від 17.04.2018, № ВМW-002831 від 17.04.2018 та страхового акту № 006.00420718-1 від 26.04.2018 відповідно до умов договору страхування було відшкодовано ОСОБА_3 витрати на ремонт автомобіля марки ВМW, державний номер НОМЕР_1 в сумі 37 222,10 грн.

Згідно зі ст. 993 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», позивач має право зворотної вимоги до відповідача в межах 37 222,10 грн.

За приписами статті 35 Закону України «Про страхування» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Позивач зазначає, що 10.05.2018 ним було направлено на адресу відповідача претензію про відшкодування збитків з додатком копій необхідних документів. Проте відповіді на претензію він не отримував.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення від 27.04.2018, з якого вбачається, що позивачем, на підставі рахунку №АР00030884 від 17.04.2018 та страхового акту №006.00420718-1 від 26.04.2018, на рахунок ТОВ «Арія Моторс» № 8500 в ПАТ «ВіЕсБанк», МФО 325213, , було перераховано суму в розмірі 3 526, 56 грн (а.с. 25).

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження того, що позивачем були відшкодовані витрати на ремонт автомобіля марки ВМW, державний номер НОМЕР_1, у розмірі 33 695,54 грн. Доводи позивача про те, що відсутність в матеріалах справи копії платіжного доручення про відшкодування зазначеної суми є механічною помилкою, судом відхиляються з наступних підстав.

Як вбачається з тексту позову, позивач, описуючи додатки до позовної заяви, пунктом 8 визначив відповідний документ як «копія платіжного доручення» (а.с. 11). При цьому, в додатках до позовної заяви відсутня вказівка на те, що позивачем до позовної заяви було додано два платіжних доручення. Отже, позивач не включив платіжне доручення про відшкодування 33 695,54 грн. у перелік документів, на які він посилається. Судова колегія звертає увагу скаржника на те, що оскільки у додатках до позовної заяви фактично вказані документи співпадають з наданими, відсутність платіжного доручення на суму 33 695,54 грн. не може розцінюватися судом як механічна помилка.

В апеляційній скарзі позивачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення про сплату страхового відшкодування в розмірі 33 695,54 грн. Однак, з огляду на наведене, колегія суддів визнала клопотання апелянта таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач всупереч вимогам ч. 3 ст. 269 ГПК України не надав докази неможливості подання зазначеного документу до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, виключно в межах суми, яку було відшкодовано позивачем згідно з наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 27.04.2018 на суму 3 526, 56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції на підставі ст. 174 ГПК України мав залишити позовну заяву без руху, оскільки позивач зазначив про виплату страхового відшкодування у розмірі 37 222,10 грн., а доказів відповідного факту позовна заява не містить, апеляційний господарський суд відхиляє. Дані доводи спростовуються тим, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 162, 164, 172 ГПК України, а відтак місцевий господарський суд не мав підстав для залишення позовної заяви без руху в порядку ст. 174 ГПК України. Судова колегія звертає увагу апелянта на те, що відсутність доказів, що підтверджують обставини, на які посилається відповідач, має наслідком не залишення позовної заяви без руху, а відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегією суддів Північного апеляційного господарського суду також відхиляються доводи апелянта про те, що суд на підставі ч. 4 ст. 74 ГПК України мав з власної ініціативи витребувати копію платіжного доручення про відшкодування 33 695,54 грн, оскільки витребування доказів за власною ініціативою є правом, а не обов'язком суду. Крім того, у даній справі у суду були відсутні підстави вважати, що позивач або відповідач недобросовісно здійснюють свої процесуальні права або обов'язки щодо такого доказу у справі як копія платіжного доручення на підтвердження сплати страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до положень ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи принцип змагальності та рівності сторін, судова колегія зазначає, що позивачем було доведено лише ту обставину, що ним було сплачено страхове відшкодування в розмірі 3 526,56 грн.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування норм процесуального права судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/10021/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/10021/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі №910/10021/18 залишити без змін.

3. Справу №910/10021/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 28.01.2019.