номер провадження справи 28/76/18 - 4/130/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2019 Справа № 908/1760/18

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом Концерну "Міські теплові мережі" (69091, місто Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137)

до відповідача Комунального підприємства "Наше місто" Запорізької міської ради, (69095, м. Запоріжжя, вул.Українська, буд. 29-а)

про стягнення коштів

Суддя Зінченко Н.Г.

Секретар судового засідання Петриченко А.Є.

Представники сторін:

Від позивача -Рак Д.А., довіреність № 400/20-19 від 02.01.2019;

Шикун О.Ф., довіреність №473//20-19від 15.01.2019;

Прокоп'єва Т.О., довіреність № 474/20-19 від 15.01.2019.

від відповідача - не з'явився.

В проваджені господарського суду Запорізької області знаходиться справа № 908/1760/18 за позовом Концерну "Міські теплові мережі" до відповідача Комунального підприємства "Наше місто" про стягнення коштів.

Розпорядженням керівника апарату суду №П-740/18 від 19.11.2018, на підставі доповідної записки помічника судді, для розгляду справи, враховуючи перебування на лікарняному судді-доповідача у справі Федорової О.В., відповідно до п.п. 2.3.3, 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №908/1760/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018, справу №908/1760/18 передано на розгляд судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.11.2018 прийнято справу №908/1760/18 до провадження, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 28/76/18-4/130/18. Підготовче засідання призначено на 17.12.2018.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.12.2017 відкладено підготовче засідання на 16.01.2018.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.01.2018 закрито підготовче провадження у справі № 908/1760/18, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 21.01.2019.

У судовому засіданні 21.01.2019 справу розглянуто, прийнято та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Витягу (Безкоштовного) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, скороченим найменуванням відповідача є - Комунальне підприємство "Наше місто", повним найменуванням - Комунальне підприємство "Наше місто" Запорізької міської ради. Суд визнав за необхідне зазначити повне найменування позивача у справі, яким є - Комунальне підприємство "Наше місто" Запорізької міської ради.

Заявлені позивачем вимоги, викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193, 232, 276 Господарського кодексу України, Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 за №2633-ІV, "Правил користування тепловою енергією", затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 за №1198 та договорі купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 660945 від 17.03.2017, на підставі яких позивач просить позов задовольнити та стягнути з Комунального підприємства "Наше місто" Запорізької міської ради 287 739,92 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 13 951,53 грн. пені, 1405,59 грн. 3 % річних та 3 203,01 грн. інфляційних витрат.

21.09.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 21.09.2018, у відзиві відповідач зазначив, що з позовними вимогами не згоден в повному обсязі, виходячи з наступного. Зазначив, що 25.05.2016 Запорізькою міською радою було прийняте рішення №25 про створення комунального підприємства "Наше місто" Запорізької міської ради. Відповідно до Статуту підприємства метою діяльності є здійснення відповідно до вимог чинного законодавства функцій управління та утримання в господарському віданні, переданих йому за договором з власником житлових будинків, споруд та іншого майна; забезпечення належного рівня житлово-комунального обслуговування населення, створення відповідних умов проживання; забезпечення безперебійної роботи технічного обладнання житлових будинків; забезпечення дотримання квартиронаймачами, власниками приватизованих квартир, орендарями та власниками нежилих приміщень обов'язків, передбачених відповідними договорами. Виходячи з положень чинного законодавства України, рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.06.2016 №311 "Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг", з 01 вересня 2016 КП "Наше місто" Запорізької міської ради визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Саме з цією метою в господарське відання КП "Наше місто" Запорізької міської ради передано об'єкти житлового та нежитлового фонду, благоустрою та обладнання (Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №494 від 26.08.2016), власником яких є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Відповідно до норм ст. 136 ГК України, функція господарського відання передбачає, що лише власник майна, закріпленого на праві господарського відання реалізує весь спектр відповідних повноважень. Відповідно до рішення виконкому № 494 від 26.08.2016 відповідачу було передано в господарське відання об'єкти житлового та нежитлового фонду відповідно до додатків до рішення. Окремого переліку об'єктів нежитлового фонду комунальної власності на час передачі не існувало. Окрім того, більшість нежитлових приміщень взагалі не було виділено в окрему одиницю, а перебували у складі житлових будинків. Зважаючи на те, що нежитлові приміщення, які перебувають в господарському віданні комунального підприємства "Наше місто" є об'єктами права комунальної власності, оплату за опалення здійснює Запорізька міська рада, шляхом надання фінансової підтримки комунальному підприємству "Наше місто" з місцевого бюджету. За період з жовтня 2017 по теперішній час фінансування для відшкодування витрат на опалення Комунальному підприємству "Наше місто" не виділялося. Підприємство фінансується з коштів, які сплачуються населенням за отримані комунальні послуги. Отримані від населення кошти повинні використовуватися виключно на утримання будинків та прибудинкової території та сплату обов'язкових платежів: податки, збори, заробітна плата. Нарахування та сплата штрафів, пені не передбачена діючим тарифом на надання послуг, не закладена у розрахунок тарифу. Поповнення дохідної частини одного комунального підприємства (Концерну МТМ) за рахунок іншого комунального підприємства не є можливим. У протилежному випадку Комунальне підприємство "Наше місто", витративши кошти на виплату штрафів та пені повинно буде здійснювати перерахунки населенню за надані послуги. Вважає, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат безпідставними, оскільки заборгованість утоворилася внаслідок існування неврегульованих сторонами питань щодо джерел погашення суми основної заборгованості. На підставі викладеного просить в задоволенні позову відмовити.

Також, 08.11.2018 на адресу господарського суду Запорізької області від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить зменшити розмір пені.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, суд -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2016 між Концерном "Міські теплові мережі" в особі директора філії Концерну "Міські теплові мережі" Хортицького району ОСОБА_7 (теплопостачальна організація, позивач у справі) та Комунальним підприємством "Наше місто" Запорізької міської ради (споживач, відповідач) укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №402223, відповідно до умов якого, теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами. (п. 1.1 договору).

Відповідно до п.п. 10.1., 10.2 договору договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 30.09.2017. Умови договору застосовуються до відносин між споживачем і теплопостачальною організацією, які виникли до його укладання - з 01.09.2016. Термін дії договору, а також його певні умови договору, можуть бути переглянуті за узгодженням сторін на підставах та у відповідності до діючого законодавства України. Договір припиняє свою дію у випадках: - взаємної згоди сторін про його припинення; - прийняття відповідного рішення судом;- припинення однієї із сторін.

Матеріали справи не містять письмової угоди сторін про розірвання даного договору та доказів припинення у відповідності до п.10.2 Договору, отже станом на час розгляду справи договір є діючим.

Згідно з п. 3.2.6. договору відповідач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що розрахунки за договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не суперечить діючому законодавству, згідно з діючими на час розрахунків тарифами (цінами) затвердженими в установленому порядку, на підставі показань вузла обліку теплової енергії, гарячої води, розрахованих згідно законодавства та умов договору.

У пунктах 6.2., 6.3. договору сторони визначили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

Згідно з п. 6.4. договору споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплатити на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання Теплопостачальної організації за спожиту в розрахунковому періоді теплову енергію, гарячу воду та суму авансового платежу, розрахованого у відповідності до п.6.5.

Пунктом 6.5 договору встановлено, що при наявності приладів комерційного обліку - обсяги спожитої теплової енергії визначаються на підставі показів приладів обліку, а при визначенні авансового платежу згідно із середньомісячними показаннями приладу обліку за попередній опалювальний сезон, з урахуванням затверджених в установленому порядку тарифів та діючих на момент складання рахунку.

За відсутності приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Отриманий акт відповідач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу позивача на протязі п'яти днів з дати отримання. У разі неотримання підписаного акту, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період (п. 6.7.1, 6.7.2).

Відповідно до п. 6.7. договору споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації (за її адресою) документи за розрахунковий період: рахунок на сплату за розрахунковий період з урахуванням суми авансового платежу -, акт приймання-передачі теплової енергії за розрахунковий місяць (Акт).

Додатком 1 до договору визначено, що договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді укладено на об'єкти: попр.Інженера Преображенського (Радянський) б.3.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору сторонами визначено, що орієнтована вартість теплової енергії, що відпускається Споживачу протягом терміну дії договору, відповідно до тарифів, діючих на момент укладання договору, становить - 344832, 97 грн., ПДВ 68966,59 грн., усього з ПДВ 413799,56 грн.

На виконання умов Договору з жовтня 2017 по квітень 2018 позивачем надані відповідачу обумовлені Договором послуги по постачанню теплової енергії на загальну суму 287739,92 грн.

Факт надання цих послуг підтверджується Актами приймання-передачі теплової енергії за спірний період. Зазначені Акти приймання-передачі теплової енергії відповідачем у термін, встановлений п. 6.7.1 Договору підписані не були, але враховуючи положення п. 6.7.2 Договору вважаються погодженими і є підставою для проведення розрахунків за спірний період.

Позивачем відповідачу були виставлені рахунки на оплату наданих послуг з жовтня 2017 по квітень 2018 на суму 287739,92 грн.

Зазначені акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки були направлені на адресу відповідача, у підтвердження чого позивачем надано суду реєстр на відправлення кореспонденції за спірний період.(копії долучені до матеріалів справи).

Таким чином, позивач взяті на себе зобов'язання за Договором виконав належним чином і у повному обсязі.

Згідно зі ст. 714 ЦК України та ст. 275 ГК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До договору постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Відповідач плату за надані послуги по постачанню теплової енергії з жовтня 2017 по квітень 2018 не здійснив, таким чином станом на час вирішення справи в судовому засіданні заборгованість за спожиту теплову енергію становить 287739,92 грн.

Отже, відповідач взяті на себе зобов'язання згідно умов Договору належним чином та в повному обсязі не виконав.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 287739,92 грн. основного боргу, документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Нормами статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання малу бути виконано, що передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує пунктом 7.2.10 Договору встановлено, що за порушення споживачем строків оплати за теплову енергію, встановлених в п. 6.4 Договору, останній сплачує теплопостачальній організації пеню у розмірі 0, 1 % від суми заборгованості за спожиту теплову енергію за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

За невиконання грошових зобов'язання за Договором №402223 від 20.10.2016 позивачем пред'явлена до стягнення пеня в розмірі 13951,53 грн., яка розрахована за загальний період з 20.11.2017 по 20.04.2018.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що розрахунок пені позивачем виконаний не вірно, оскільки позивачем допущені арифметичні помилки при підрахунку розміру пені.

Фактично у спірних правовідносинах стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 14 024, 91 пені, за період з 20.11.2017 по 20.04.2018.

Однак, оскільки судом спір вирішується в межах заявлених позовних вимог, у відповідності до ч. 1 ст. 14 ГПК України, а позивачем заявлено до стягнення 13951,53 грн. пені, то судом позовні вимоги в цій частині задовольняються в межах суми, заявленої позивачем.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач зазначає, що нежитлові приміщення, що перебувають в господарському віданні комунального підприємства "Наше місто" є об'єктами права комунальної власності, оплату за опалення здійснює Запорізька міська рада, шляхом надання фінансової підтримки комунальному підприємству "Наше місто" з місцевого бюджету. За період з жовтня 2017 по теперішній час фінансування для відшкодування витрат на опалення Комунальному підприємству "Наше місто" не виділялося. Також, зазначає, що відповідно до укладеного договору про надання фінансової підтримки між департаментом управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради повинні виділятися кошти для відшкодування витрат за опалення в рамках виконання заходів програми розвитку та утримання житлово-комунального господарства м.Запоріжжя на 2017-2019 роки, затвердженої рішенням міської ради №5 від 21.12.2016. На даний момент оплата за теплопостачання покладається на відповідача. Проте зазначені витрати не враховано у тарифі на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та не мають джерел відшкодування.

Дослідивши наведені відповідачем обставини та подані в їх обґрунтування докази, суд вважає, що надані документи жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і здійсненні з його боку конкретних дій щодо вжиття усіх можливих заходів для виконання зобов'язань за спірним Договором.

Крім того, з урахуванням приписів статті 549 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства) від простроченої суми основного боргу. Відсутність грошових коштів у боржника не є підставою для звільнення останнього від сплати як суми основного боргу так нарахованих санкцій.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не свідчать про винятковість даного випадку та наявність об'єктивних обставин, що виключали б можливість відповідача належним чином виконати свої зобов'язання за Договором. Крім того, розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, є співрозмірним з порушенням.

Відтак, враховуючи у сукупності викладені вище фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення пені не підлягає задоволенню.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 3 203, 01 грн. інфляційних втрат, за загальний період з грудня 2017 по квітень 2018 та 1405,59 грн. 3 % річних, за загальний період з 20.11.2017 по 20.04.2018.

Наданий розрахунок інфляційних втрат судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та встановлено, що розрахунок інфляційних втрат позивачем виконаний вірно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 3 203, 01 грн. інфляційного нарахування за порушення строків оплати за Договором №402223 від 20.10.2016 заявлена до стягнення правомірно та підлягає задоволенню судом.

Вимога про стягнення з відповідача 3 % річних за неналежне виконання грошових зобов'язань за договором №402223 від 20.10.2016 є обґрунтованою, але розрахунок 3% річних позивачем виконаний не вірно, оскільки позивачем допущені арифметичні помилки при розрахунку розміру 3% річних, так стягненню підлягає 3% річних в розмірі 1283,24 грн. В іншій частині вимог про стягнення 3% річних судом відмовляється в задоволенні позову.

Стосовно посилань відповідача на відсутність правових підстав для нарахування та стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки дані нарахування не передбачені діючими тарифами надання послуг, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 9 Цивільного Кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Аналіз наведеного свідчить про наявність права у кредитора на застосування штрафних та компенсаційних санкцій у разі порушення боржником грошового зобов'язання. Відсутність грошових коштів у боржника не є підставою для звільнення останнього від сплати як суми основного боргу так нарахованих санкцій.

Враховуючи що факт порушення відповідачем грошового зобов'язання підтверджено матеріалами справи, нарахування штрафних санкцій позивачем є правомірним.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 287 739,92 грн. основного боргу, 13 951,53 грн. пені, 3 203,01 грн. інфляційних втрат, 1 283,24 грн. 3% річних. В задоволені решти позовних вимог судом відмовляється.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов концерну "Міські теплові мережі" до комунального підприємства "Наше місто" Запорізької міської ради задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Наше місто" Запорізької міської ради (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А, ідентифікаційний код 40545596) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458, п/р зі спеціальним режимом використання №2813 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", код МФО 313957) 287 739,92 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч сімсот тридцять дев'ять грн.) 92 коп. основного боргу. Видати наказ.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Наше місто" Запорізької міської ради (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А, ідентифікаційний код 40545596) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458, п/р №1951 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", код МФО 313957) 13 951,53 грн. (тринадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят одну грн.) 53 коп. пені, 3 203,01 грн. (три тисячі двісті три грн.) 01 коп. інфляційні втрати, 1 283,24 грн. (одну тисячу двісті вісімдесят три грн.) 24 коп. 3% річних, 4 592,67 грн. (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто дві грн.) 67 коп. судового збору. Видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України " 29" січня 2019р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.