ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2019м. ДніпроСправа № 904/5629/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Бесараба Владислава Анатолійовича, м. Марганець Дніпропетровської області

до Департамента гуманітарної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення 12299,94 грн

без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

14.12.2018 Фізична особа-підприємець Бесараб Владислав Анатолійович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Департамента гуманітарної політики Дніпровської міської ради (далі - відповідач), у якій заявив вимоги про стягнення 12299,94 грн заборгованості за поставлений товар, з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 44Д-17, укладеного між сторонами 24.07.2017.

Ухвалою від 19.12.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи викладені правові норми, сторонам було надано право у межах 30 днів з дня відкриття провадження у справі подати до суду необхідні для розгляду справи документальні докази чи заявити будь-які клопотання.

Відповідач своїм правом на подання до суду у тридцятиденний термін з дня відкриття провадження у справі документів, визначених ст.ст. 165-167, 251 ГПК України, не скористався, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Положеннями ст. 248 ГПК України передбачено розумний строк для розгляду судом справ у порядку спрощеного позовного провадження, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд наголошує на тому, що ухвала про відкриття провадження була надіслана відповідачу завчасно на його юридичну адресу, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу, та отримана відповідачем 26.12.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, ст. 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Нормами ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов'язків щодо доказів. Тож, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень. Частиною 1 ст. 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на що суд дійшов висновку про доцільність здійснення розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 165 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

24.07.2017 між Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради (далі - покупець) та Фізичною особою-підприємцем Бесарабом Владиславом Анатолійовичем (далі - продавець) укладено договір № 44Д-17 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого продавець зобов'язується протягом дії цього договору придбати товар металево пластикові вікна (ДК 021:2015: 44220000-8 - столярні вироби), у кількості та за ціною згідно із Специфікацією (додаток 1), та є невід'ємною частиною цього договору.

Покупець зобов'язаний прийняти товар та сплатити за нього на умовах, встановлених цим договором. Обсяги закупівлі можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість товару за цим договором становить 12299,94 грн, без ПДВ. У вартість товару включені витрати на страхування, транспортування, сплату митних тарифів, податків та інших зборів і обов'язкових платежів щодо товару. Вартість товару протягом дії договору залишається незмінною і коригуванню не підлягає, лише в менший бік при "наявності можливості зменшення вартості з боку продавця.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем у національній валюті України - гривні на поточний (розрахунковий) рахунок продавця на підставі видаткових накладних при наявності фінансування (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.3 договору, усі розрахунки проводяться у безготівковому вигляді за формою платіжного доручення на підставі рахунка-фактури та видаткової накладної.

Датою передачі товару вважається дата отримання товару покупцем та підписання уповноваженими сторонами видаткової накладної (п. 3.3 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, а саме металево пластикове вікно 8,18 кв.м. на суму 12299,94 грн, що підтверджується підписаною обома сторонами накладною № 1 від 01.12.2017 без зауважень.

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не здійснив оплату отриманого товару.

З метою досудового врегулювання спору позивач 14.08.2018 звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, яка залишена без відповіді та задоволення.

Наявні обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідач позовні вимоги не визнав та не спростував.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність повного задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у цій справі договір є договором купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду (ч. 1 ст. 222 ГК України).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт наявності заборгованості за договором підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище у цьому рішенні, в силу приписів п. 2.2 договору, оплата вартості товару здійснюється покупцем на підставі видаткових накладних при наявності фінансування. Разом з тим, п. 2.4 договору сторони погодили, що у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за товар здійснюється протягом 3 банківських днів з дати отримання покупцем бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок.

Однак, матеріали справи не містять доказів затримки бюджетного фінансування, жодних доказів з цього приводу відповідач до суду не надав, тож у суду немає достатніх підстав для застосування вищевказаного пункту договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як свідчать матеріали справи, конкретний строк оплати товару сторонами не узгоджено, але виходячи зі змісту договору та положень ст. 692 ЦК України, за отриманий товар відповідач мав здійснити повну оплату після його отримання з моменту підписання накладної, але в порушення умов договору не провів оплату, тобто не виконав взятих на себе зобов'язань, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 12299,94 грн.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України на відповідача, як на сторону з вини якої виник спір, покладаються 1762,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департамента гуманітарної політики Дніпровської міської ради (м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75; ідентифікаційний код 40506248) на користь Фізичної особи-підприємця Бесараба Владислава Анатолійовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість у сумі 12299,94 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 30.01.2019.

Суддя В.Д. Воронько