ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа№ 910/22565/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 10.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.05.2018 (повний текст складено 18.05.2018)

у справі №910/22565/17 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пром Гарант Плюс"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

"Приватбанк"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що оскільки ним повністю сплачено відповідачу борг за кредитним договором у відповідності з умовами укладеного договору поруки № 4З15077И/П від 25.10.2016, то позивач, як поручитель має право вимоги оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника за кредитним договором, у зв'язку з чим й виникла необхідність звернення до суду з позовом про зобов'язання Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» вручити позивачу оригінал кредитного договору № 4З15077И від 30.11.2015 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Зебріна», всіх договорів забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором та первинних документів, що підтверджують надання кредитних коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Зебріна».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі №910/22565/17 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс») звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Також, судові витрати просив покласти на відповідача у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, при цьому суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

У своїй скарзі позивач зазначає, що ним було повністю виконано обов'язок боржника, що підтверджується довідками наданими відповідачем, а тому відповідач мав передати позивачу оригінали документів, які є предметом спору. А висновок суду про відсутність у діях відповідача порушення прав позивача не відповідає обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2018, справу №910/22565/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Кропивна Л.В, судді: Смірнова Л.Г., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі №910/22565/17 та поновлено заявнику зазначений строк, відкрито апеляційне провадження у справі №910/22565/17, розгляд справи призначено на 02.08.2018.

17.07.2018 до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що до поручителя права вимоги до особи, за яку ним було виконано зобов'язання, перейшли на підставі закону, а тому відсутні підстави для передачі позивачу оригіналів документів які він вимагає.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 відкладено розгляд справи на 16.08.2018.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів від 15.08.2018, у зв'язку із перебуванням судді Дідиченко М.А. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Кропивна Л.В.(головуючий), судді: Мартюк А.І., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018р. у справі №910/22565/17 до провадження у вище визначеному складі суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 20.09.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 11.10.2018.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/22565/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 у справі №910/22565/17 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 10.01.2019, доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез'явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 10.01.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

25.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» (поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (кредитор) укладено договір поруки № 4З15077И/П (надалі - Договір) умовами якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Зебріна» своїх зобов'язань за Кредитним договором, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору (п. 1 Договору).

Пунктом 2 Договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений (п. 3 Договору).

Згідно п. 4 Договору у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору.

Положеннями п. 5 Договору сторони погодили, що у випадку невиконання боржником пункту 1 договору поруки кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в пункті 5 договору поруки (п. 6 Договору).

Відповідно до п. 7 Договору у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого пунктом 6 договору поруки, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк». Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

До поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання (п. 8 Договору).

Пунктом 9 Договору передбачено, що у випадку невиконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в пункті 5 договору поруки, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов'язань за цим договором.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором (п. 11 Договору).

У пункті 17 Договору сторони погодили, що цей договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого Центру Сертифікації Ключів Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 06.01.2016, укладеної сторонами.

Мотивуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що він як поручитель виконав обов'язок боржника за Кредитними договорами, а саме сплатив заборгованість в розмірі 2 062 391 454, 59 грн. відповідно до платіжного доручення № 892 від 25.10.2016, а тому Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» у відповідності до умов договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України повинно передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» оригінали кредитного договору від 30.11.2015 № 4З15077И укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Зебріна», а також всі договори забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором та первинні документи, що підтверджують надання кредитних коштів боржнику.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.01.2016 між сторонами було укладено угоду про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом, якою сторони затвердили свою згоду про те що, документообіг між ними, в тому числі підписання правочинів, угод, договорів, додаткових угод та інших документів може здійснюватись як в письмовому, так і в електронному вигляді з накладенням електронного цифрового підпису, сертифікат на який видано акредитованим центром сертифікації ключів ПАТ КБ «ПриватБанк», що діє згідно зі свідоцтвом про акредитацію центру сертифікації ключів серії СА №26 та атестату відповідності, виданого Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України від 25.03.2011, а також експертного висновку № 05/1-2057 від 30.05.2011.

Однак, суду не надано свідоцтва про акредитацію центру сертифікації ключів; атестату відповідності виданого Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, тощо. Крім того, представлений примірник договору поруки без проведення засвідчення (перевірки) ЕЦП в електронному документі і немає висновку АЦСК у письмовій формі, який містить підписи представників АЦСК і завірений печаткою.

Однак, відповідач не заперечує проти факту укладення такого договору, а тому колегія суддів приймає копію договору поруки №4З15077И/П від 25.10.2016 як належний доказ у справі.

Положеннями ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, обставини, на які посилається позивач не підтверджують наявність у відповідача обов'язку передати йому оригінали запитуваних документів.

Згідно платіжного доручення № 892 від 25.10.2016 позивачем перераховано відповідачу кошти в сумі 2 062 391 454,59 грн. В рядку «призначення платежу» зазначено: «исполнение обязательств по кред.договору №4315077И от 30.11.15 согласно договора поручительства №4З15077И/П от 24.10.16».

Згідно з п. 10 Договору кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 556 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

При цьому, звертаючись з даним позовом, позивач просить зобов'язати відповідача передати йому (вручити) оригінали кредитного договору від 30.11.2015 №4315077И, всіх договорів забезпечення зобов'язання за кредитним договором та первинних документів, що підтверджують надання кредитних коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Зебріна».

Колегія суддів зазначає, що ні законом, ні положеннями договору поруки на які посилається позивач не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності у відповідача обов'язку щодо передачі оригіналів кредитного договору від 30.11.2015 № 4З15077И укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Зебріна», всіх договорів забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором та первинних документів, що підтверджують надання кредитних коштів боржнику.

Крім того, відповідно до довідки наданої Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» № б/н від 16.03.2018 (т. 1 а.с. 85) станом на 16.03.2018 ТОВ «Зебріна» має прострочену заборгованість перед банком за кредитним договором від 30.11.2015 № 4З15077И в частині сплати пені в сумі 2 376 648, 20 грн., а отже зобов'язання між боржником і кредитором щодо виконання Кредитного договору від 30.11.2015 № 4З15077И не припинено.

Приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відтак, передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем його прав чи охоронюваних законом інтересів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пром Гарант Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі № 910/22565/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 у справі №910/22565/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/22565/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай

Повний текст постанови складено 21.01.2019