ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" січня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2337/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тодорові А.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю (приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача ОСОБА_3 підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про стягнення 399094,40грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ОСОБА_3 підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго 399094,40грн. у тому числі 346011,90грн. пені, 26098,75грн. 3% річних, 26983,75грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору на постачання природного газу №3070/16-БО-23 від 15.12.2015р. щодо прострочення терміну оплати поставленого газу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.11.2018р. о 12:40.

12.11.2018р. за вх.суду№23111/18 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву.

12.11.2018р. за вх.суду№23113/18 відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованої пені на 90%.

В підготовчому засіданні від 13.11.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 06.12.2018р. о 11:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 06.12.2018р. о 11:20.

26.11.2018р. за вх.суду№24473/18 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача.

06.12.2018р. за вх.суду№25266/18 позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів.

В підготовчому засіданні від 06.12.2018р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 26.12.2018р. о 11:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.12.2018р. викликано сторін у підготовче засідання відкладене на 26.12.2018р. о 11:30.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.12.2018р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

12.12.2018р. за в.суду№25754/18 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні від 26.12.2018р. було оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.12.2018р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті на 16.01.2019р. о 11:00.

В судовому засіданні від 16.01.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/2337/18.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вказує позивач, 15.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) та ОСОБА_3 підприємством «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (відповідач) було укладено договір постачання природного газу №3070/16-БО-23 (далі договір) на виконання якого позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 8434564,39грн., що підтверджується актами приймання передачі

природного газу. Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно)

місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору. Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу. З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 346011,90грн.

Позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, вказує, що оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобовязаний сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 26098,75грн. сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 26983,75грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 346011,90грн. пені, 26098,75грн. 3% річних, 26983,75грн. інфляційних.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 8434564,39грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, остаточний розрахунок за договором відповідач здійснив 09.09.2016р.

Відповідач зазначає, що 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, а дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. За змістом ст. 1 зазначеного Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Як визначено в ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Як вказує відповідач, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка штраф, пеня, інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, якою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідач стверджує, що відповідач, КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» є підприємством, що виробляє, експортує і постачає теплову енергію для забезпечення потреб населення, юридичних осіб (підприємств, установ та організацій) м. Ізмаїл незалежно від форм власності, обєктів інфраструктури, інших категорій споживачів міста послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води, а позивач нарахував відповідачу пеню, 3% річних, та інфляційні втрати на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", останній платіж, зокрема, був здійснений 09.09.2016р., тому на відносини, що склалися між сторонами даного спору поширюється дія зазначеного Закону.

Крім того відповідач посилається на невірний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних та просить зменшити розмір пені на 90%.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі, а у разі задоволення позову, зменшити розмір пені на 90%.

У своїй відповіді на відзив відповідача, позивач зазначає, що Законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості. Відповідно до ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості; реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості це державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства; учасники процедури врегулювання заборгованості це підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до ст.2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Відповідно до ст.3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства; порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України. Виходячи з аналізу положень ст.1-3 Закону, учасниками процедури врегулюванні заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є постачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Матеріали справи не містять належні докази включення відповідача до реєстру, а відтак застосування ч.3 ст.7 Закону є неправомірним.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій позивач вказує, що при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен оцінити, чи є дані випадки винятковими, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення. Важливим елементом настання умови для зменшення розміру неустойки в порядку ст.233 Господарського кодексу України є саме зявлення до стягнення збитків, однак в даній справі збитки не було заявлено, а тому неможливо встановити співрозмірність неустойки в порівнянні до збитків, в наслідок чого неможливе застосування даної статті про зменшення неустойки.

Крім того позивач вказує, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як державне підприємство є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. За спірним договором постачався імпортований природний газ, який Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» закуповує за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 01 січня 2006 року та відбулося 01 січня 2009 року та 2014 року. Бюджетом України та фінансовим планом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», який затверджений Кабінетом Міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу. Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» втрат є стягнення з боржників пені у розмірі передбаченої умовами договорів. Загальна сума заявлених пені, 3% річних, інфляційних не компенсує повністю втрат від сплати відсотків за комерційними кредитами. Зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові втрати та дозволить відповідачу і у подальшому порушувати договірні умови. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що в обґрунтування своєї позиції позивач зазначив, що для правильного застосування ч.3 ст. 7 Закону

України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон №1730) відповідач має бути включеним до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії. Згідно Статуту КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» створено з метою виробництва, транспортування, постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення. З метою забезпечення сталого функціонування в т. ч. теплопостачальних підприємств 03.11.2016р. був прийнятий Закон України №1730, який набрав чинності 30.11.2016р. Відповідно до ст. 2 Закону №1730 дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії. Частиною 3 ст. 7 Закону України №1730, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, відсотків річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії.., передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення, погашену до набрання чинності цим Законом (до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, відсотки річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідач вказує, що додаткові умови для списання сум неустойки, інфляційних нарахувань, відсотків річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності Законом, не вимагаються. Тобто, вищезазначений Закон не передбачає подання будь-яких додаткових документів для списання чи не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань, відсотків річних, а лише визначає одну підставу, зокрема, погашення основної заборгованості до набрання чинності вказаним Законом. З обставин справи вбачається, що предметом спору є стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий природний газ в продовж січня-березня 2016 року згідно договору постачання природного газу від 15.12.2015р. №3070/16-БО-23, яка була в повному обсязі сплачена КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» 09.09.2016р. Тобто, нараховані на цю заборгованість пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягають списанню, а, отже, відсутні підстави для їх стягнення.

Відповідач стверджує, що посилання позивача на необхідність включення КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до Реєстру для проведення дії щодо списання заборгованості - є безпідставними. З аналізу норм Закону вбачається, що предметом врегулювання заборгованості підприємств що включені до Реєстру, є виключно заборгованість, передбачена статтею 1 Закону №1730, до складу якої жодним чином не включені суми неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та відсотки річних, які є предметом даного спору, оскільки вони нараховані на заборгованість, що оплачена до набрання чинності Законом №1730. Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювань заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації... включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Постановою КМ України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання - водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, і користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, ітакож користування його даними. Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджені протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізовах водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р. Аналіз наведених правових норм та положень ч. 3 ст. 7 Закону № 1730, дає підстави стверджувати що ч. 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії, а отже, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємстві до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Таку ж правову позицію висловило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України в листі №8/10-578-17 від 13.03.2017р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 15.12.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу №3070/16-БО-23 на виконання якого позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 8434564,39грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу. Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідач за поставлений газ розраховувався несвоєчасно, згідно наданих о матеріалів справи доказів, остаточний розрахунок був здійснений відповідачем 09.09.2016р.

У зв'язку з тим, що зобов'язання з оплати поставленого природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором строків оплати, позивач нарахував відповідачу 346011,90грн. пені, 26098,75грн. 3% річних, 26983,75грн. інфляційних стягнення яких з останнього є предметом позовних вимог ПАТ НАК Нафтогаз України.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Як вбачається з п. 2.1 статуту КП «Теплових мереж Ізмаїлтеплокомуненерго, підприємство створено з метою виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для забезпечення потреб населення, юридичних осіб (підприємств, установ та організацій) м. Ізмаїл незалежно від форм власності, обєктів інфраструктури, інших категорій споживачів міста послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців основним видом економічної діяльності відповідача є постачання пари та гарячої води.

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу природного газу №3070/16-БО-23 від 15.12.2015р., газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що поставлений за цим договором природний газ був використаний відповідачем у повному обсязі для виробництва теплової енергії, що сторонами не заперечується.

Предметом спору є стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий протягом 2016 року природний газ, яка була у повному обсязі погашена відповідачем 09.09.2016р. (останній платіж).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок), яким визначено механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, за змістом пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Водночас частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом. Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова думка викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10.04.2018р. по справі №916/3054/16.

Виходячи із системного аналізу положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", формування відповідного реєстру здійснюється відносно підприємств, які мають заборгованість.

Як встановлено під час розгляду даної справи, відповідач не має заборгованості, оскільки вона була погашена до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи викладене, безпідставними є доводи позивача стосовно того, що відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Таким чином, застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають положення ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які імперативно встановлюють, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що відповідач є постачальником пари та гарячої води споживачам та погашення відповідачем заборгованості за отриманий природний газ 09.09.2016р., тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", суд дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав для нарахування відповідачу 346011,90грн. пені, 26098,75грн. 3% річних, 26983,75грн. інфляційних.

Враховуючи, що судом відмовлено у позовних вимогах у повному обсязі, клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем пені до 90% залишається судом без розгляду.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача ОСОБА_3 підприємства «Теплових мереж «Ізмаїлтеплокомуненерго» про стягнення 346011,90грн. пені, 26098,75грн. 3% річних, 26983,75грн. інфляційних, необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5986,42грн. покласти на позивача - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача ОСОБА_3 підприємства «Теплових мереж «Ізмаїлтеплокомуненерго» про стягнення 346011,90грн. пені, 26098,75грн. 3% річних, 26983,75грн. інфляційних відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5986,42грн. покласти на позивача - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Повне рішення складено 18 січня 2019р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова