АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1400/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т"

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2018, яке проголошено суддею Рога Н.В. у судовому засіданні у м. Одесі, просп. Шевченка, 29, повне рішення складено 17.09.2018

у справі №916/1400/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Сокульського Володимира Федоровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т"

про стягнення 42 614,66 грн.

ВСТАНОВИВ

У липні 2018 року Фізична особа-підприємець Сокульський Володимир Федорович (далі - ФОП Сокульський В.Ф.) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРЯЦ-Т" (далі - ТОВ "ГОРЯЦ-Т") про стягнення заборгованості у розмірі 29 829 грн. 85 коп., пені у розмірі 12 784 грн. 81 коп.

Позов обґрунтований тим, що відповідач у порушення взятих на себе зобов'язань за договором поставки з відстроченням платежу не виконав свого обов'язку щодо вчасної та у повному обсязі сплати за поставлений товар, у зв'язку із чим за останнім рахується заборгованість на яку позивачем також нараховано пеню.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.09.2018 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 29 829 грн. 85 коп., пеню у розмірі 3 329 грн. 51 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп., в решті позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилаючись на умови укладеного між сторонами договору зазначив, що на виконання умов договору поставки з відстроченням платежу в період з 15.11.2016 по 23.12.2016 позивач передав у власність відповідача партії товару, а саме: Хорол ТМ Малиш в асортименті, на загальну суму 29 829 грн. 85 коп., що підтверджується накладними, які містяться у матеріалах справи та не заперечується відповідачем. Отже, за твердженням суду першої інстанції, у відповідача виникло зобов'язання щодо оплати за отриманий товар у порядку, встановленому умовами договору, а саме шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на розрахунковий рахунок постачальника впродовж 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації. За таких обставин судом визнано обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про стягнення з ТОВ "ГОРЯЦ-Т" заборгованості у розмірі 29 829 грн. 85 коп.

При цьому, місцевим господарським судом не прийнято до уваги посилання відповідача у якості заперечень на позовну заяву на наявність договору переведення боргу №б/н від 08.08.2017, оскільки, як вбачається з тексту зазначеного договору його сторонами є Товариство з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" (Первісний боржник), Товариство з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" (Новий боржник) та Фізична особа-підприємець Сокульський Володимир Федорович (Кредитор). При цьому, як преамбула, так і п.14 договору зазначають , що кредитором є саме ФОП Сокульський В.Ф. Жодних посилань на наділення ФОП Сокульським В.Ф. іншої особи повноваженнями щодо підписання цього договору від його імені, договір переведення боргу №б/н від 08.08.2017р. не містить. Отже, підписання цього договору будь-якою іншою особою ніж Сокульський В.В. є неправомірним. Судом також відхилено посилання відповідача на те, що станом на 08.08.2017 ОСОБА_4, яка є підписантом вказаного договору, працювала на посаді виконавчого директора ФОП Сокульського В.Ф., оскільки вказане жодним чином не свідчить про наявність у неї повноважень на підписання договору замість Сокульського В.Ф., адже, саме по собі прийняття особи на посаду виконавчого директора не свідчить про наділення цієї особи певними повноваженнями, і матеріали справи не містять доказів наділення ОСОБА_4 повноваженнями щодо підписання від імені ФОП Сокульського В.Ф., зокрема, договорів. Отже, враховуючи не підписання ФОП Сокульським В.Ф. тексту договору переведення боргу №б/н від 08.08.2017 суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений договір є неукладеним, а тому відсутні підстави вважати, що у ТОВ "Сагітта -Т" на підставі цього договору виникли зобов'язання щодо сплати заборгованості за отриманий від ФОП Сокульського В.Ф. товар замість ТОВ "Горяц-Т".

Щодо заявленої позивачем до стягнення суми пені суд першої інстанції здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку про часткове його задоволення, у частині стягнення з ТОВ "Торяц-Т" пені у розмірі 3 329 грн. 51 коп.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "ГОРЯЦ-Т" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2018 у справі №916/1400/18 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення винесено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що полягає у наступному.

Так апелянт вважає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції залишив поза увагою та не дослідив належним чином ряд доказів, що мають важливе значення для об'єктивного вирішення даної справи. За твердженням апелянта, під час розгляду даної справи ТОВ "ГОРЯЦ-Т" було надано до суду договір переведення боргу від 08.08.2017 відповідно до умов якого заборгованість за договором поставки з відстроченням платежу було переведено на іншу юридичну особу, а саме ТОВ «Сагітта-Т».

При цьому, за твердження апелянта, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вказаний договір ФОП Сокульським В.Ф. не підписувався, а тому є неукладеним. Проте, як стверджує апелянт, оскаржуване рішення не містить жодних обґрунтувань такого висновку та посилань на докази, які б підтверджували факт не підписання самим ФОП Сокульським В.Ф. договору переведення боргу. Дане твердження, на думку апелянта, ґрунтується лише на усних припущеннях представника позивача, при цьому жодних доказів матеріали справи щодо не підписання ФОП Сокульським В.Ф. договору переведення боргу не містять.

Як стверджує апелянт, в оскаржуваному рішення суд зазначає, що підписантом договору переведення боргу є ФОП Сокульський В.Ф., при цьому, доходить висновку, що ФОП Сокульський В.Ф. даний договір не підписував, враховуючи лише усні припущення позивача.

Отже, скаржник вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не досліджено той факт, чи дійсно ФОП Сокульський В.Ф. підписував договір переведення боргу. При цьому, як стверджує апелянт, судом було оглянуто оригінал договору, який містить підписи та печатки усіх сторін договору.

На думку скаржника, враховуючи те, що судом не в повній мірі досліджено всі наявні докази, які містять у своїй сукупності розбіжності, які не були вирішені при розгляді справи у суді першої інстанції, а також не надано належної оцінки договору переведення боргу, оскаржуване рішення не є об'єктивним та обґрунтованим.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 р. відкрито провадження у справі №916/1400/18 за апеляційною скаргою ТОВ "ГОРЯЦ-Т" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2018, визначено розгляд апеляційної скарги ТОВ "ГОРЯЦ-Т" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2018 у справі №916/1400/18 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення від 15.11.2018, копію вищевказаної ухвали суду від 13.11.2018 р. отримано позивачем 22.11.2018, а відповідачем 20.11.2018.

20.11.2018 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ФОП Сокульського В.Ф. в якому позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так у своїх запереченнях позивач зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції він заперечував існування та підписання договору про переведення боргу та зазначав про його нікчемність. Як стверджує позивач, п. 14 вказаного договору визначено сторін та їх реквізити, зокрема, кредитора ФОП Сокульського В.Ф. Також у вказаному пункті договору вказано осіб уповноважених на підписання договору переведення боргу, зокрема, зі сторони позивача ФОП Сокульського В.Ф. (кредитор) ОСОБА_4 На думку позивача є незрозумілим з яких підстав та на підставі чого підписантом у договорі переведення боргу зазначено ОСОБА_4. замість ФОП Сокульського В.Ф.

За твердженням позивача, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не заперечував того факту, що саме ОСОБА_4 є підписантом договору переведення боргу.

До того ж, як стверджує позивач, його не було відомо про укладення вказаного договору переведення боргу до отримання відзиву на позовну заяву.

Посилаючись на приписи ст. 207 ЦК України позивач зазначає, що наявність печатки на правочині не є обов'язковою, а юридичну силу для правочину має лише підпис уповноваженої особи. Оскільки позивач не підписував договір переведення боргу та не уповноважував ОСОБА_4 на підписання та укладання вказаного договору, то за приписами ч.2 ст.215 ЦК України вказаний правочин є нікчемним та визнання його недійсним судом не вимагається.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2013 р. між ФОП Сокульським В.Ф. (Постачальник) та ТОВ "ГОРЯЦ-Т" (Покупець) був укладений Договір поставки з відстроченням платежу №906/13, згідно якого Постачальник зобов'язується поставляти Покупцю, а Покупець зобов'язаний приймати та сплачувати поставлені Постачальником товари відповідно до умов цього Договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору товаром за цим Договором є товари, зазначені в узгоджених сторонами Специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього Договору, та у яких зазначається перелік товарів, що поставляються та ціна на них. За умовами п.2.1 Договору поставка товару здійснюється за узгодженими сторонами цінами, визначеними в Специфікаціях.

Порядок та строки поставники погоджені сторонами у Розділі 3 Договору. Так п.3.1 Договору сторони визначили, що постачання товару здійснюється на умовах DDP - склад покупця однією або декількома партіями у відповідності до специфікації або накладних, які складаються на кожну таку партію.

У відповідності до п.4.1., 4.2. Договору оплату кожної окремої партії товару (зазначеній у накладній) за даним Договором Покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на розрахунковий рахунок Постачальника впродовж 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації. Постачальник оплачує Покупцю за послуги, надані ним при виконанні даного Договору згідно з Додатком 1 до даного договору протягом трьох днів з моменту виставлення рахунку покупцем.

Пунктом 4.6. Договору визначено, що Постачальник зобов'язаний не рідше одного разу на місяць надавати Покупцю акт звірки взаєморозрахунків. У разі ненадання акту звірки взаєморозрахунків із сторони Постачальника протягом шести місяців, заборгованість сторін з виконання умов даного договору визначається на підставі даних Покупця, при цьому перегляд даних Покупця не допускається.

Відповідно до п.5.2 Договору кожна із сторін за кожний день прострочення виконання будь-яких своїх обов'язків, що виникли з цього договору, сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, діючої за весь час прострочення, а також, поверх цього компенсує будь-які прямі та непрямі збитки, підтверджені документально, викликані таким простроченням. Для Постачальника пеня розраховується від вартості партії товару в період постачання якої виникло порушення договору, а для Покупця - від суми прострочення платежу.

На підтвердження виконання своїх зобов'язань за Договором позивачем надано накладні за період з 15.11.2016 по 23.12.2016 (а.с. 21-43) у відповідності до яких ФОП Сокульським В.Ф. було поставлено, а ТОВ "ГОРЯЦ-Т" прийнято товар, а саме Хорол ТМ Малиш в асортименті , на загальну суму 29 829 грн. 85 коп.

Також у матеріалах справи міститься Акт звіряння розрахунків за 01.01.2017-27.07.2017 (а.с.65) за яким заборгованість ТОВ "ГОРЯЦ-Т" перед ФОП Сокульським В.Ф. складає 29829,85 грн. Даний акт підписано представниками обох сторін та скріплено печатками підприємств.

Невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар стало підставою для звернення позивача із позовом до суду першої інстанції.

При цьому, відповідач у своїх запереченням зазначив, що при пред'явленні позовних вимог про стягнення з ТОВ "Горяц-Т" заборгованості за Договором поставки з відстрочкою платежу №906/13 від 23.10.2013 р. та відповідних штрафних санкцій, позивачем не було враховано, що за Договором переведення боргу від 08.08.2017р. грошове зобов'язання, що виникло з Договору поставки з відстрочкою платежу №906/13 від 23.10.2013 р., переведено на іншу юридичну особу, у зв'язку з чим позовні вимоги ФОП Сокульського В.Ф. до ТОВ "Горяц-Т" є необґрунтованими.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача основного боргу у повному обсязі та пені частково, за розрахунком, яким здійснено судом. При цьому місцевим господарським судом відхилено заперечення відповідача, оскільки договір переведення боргу, на який посилався останній не підписаний ФОП Сокульським В.Ф., а тому, на думку суду першої інстанції є неукладеним, а тому відсутні підстави вважати, що у іншої юридичної особи, на підставі цього договору, виникли зобов'язання щодо сплати заборгованості за отриманий від ФОП Сокульського В.Ф. товар замість ТОВ "Горяц-Т".

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

За приписами ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Так наявними матеріалами справи, зокрема, накладними які складені у період з 15.11.2016 по 23.12.2016 (а.с. 21-43) підтверджується, що позивачем на виконання умов договору поставки з відстроченням платежу №906/13 від 23.10.2013 було поставлено, а відповідачем отримано товар Хорол ТМ Малиш в асортименті, на загальну суму 29 829 грн. 85 коп., що також підтверджується Актом звіряння розрахунків за 01.01.2017-27.07.2017 (а.с.65) за яким заборгованість ТОВ "ГОРЯЦ-Т" перед ФОП Сокульським В.Ф. складає 29829,85 грн. Даний акт підписано представниками обох сторін та скріплено печатками підприємств.

У відповідності до п.4.1., 4.2. Договору оплату кожної окремої партії товару (зазначеній у накладній) за даним Договором Покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на розрахунковий рахунок Постачальника впродовж 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації.

Разом з цим, наявні матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів на підтвердження оплати вказаної вище заборгованості за поставлений у період з 15.11.2016 по 23.12.2016 товар протягом 30 календарних днів з моменту його отримання.

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ФОП Сокульського В.Ф. про стягнення з ТОВ "ГОРЯЦ-Т" основної заборгованості у розмірі 29829,85 грн.

Щодо заявленої до стягнення суми пені у розмірі 12 784 грн. 81 коп. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання його сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання; учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч. 1 ст. 551 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так у п.5.2 Договору сторонами погоджено, що кожна із сторін за кожний день прострочення виконання будь-яких своїх обов'язків, що виникли з цього договору, сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, діючої за весь час прострочення, а також, поверх цього компенсує будь-які прямі та непрямі збитки, підтверджені документально, викликані таким простроченням. Для Постачальника пеня розраховується від вартості партії товару в період постачання якої виникло порушення договору, а для Покупця - від суми прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, що був здійснений позивачем судова колегія встановила, що як вірно вказано судом першої інстанції останній містить певні арифметичні помилки, а саме позивачем не було враховано приписів п. 6 ст. 232 ГК України, які встановлюють межі нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання. З урахуванням наведеного, перевіривши розрахунок пені здійснений судом першої інстанції (а.с. 160-162) колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 3329 грн.51 коп.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на договір переведення боргу від 08.08.2017 відповідно до умов якого заборгованість за договором поставки з відстроченням платежу було переведено на іншу юридичну особу, а саме ТОВ «Сагітта-Т» з наступних підстав.

Так у наявних матеріалах справи (а.с. 81) міститься наданий відповідачем договір переведення боргу б/н від 08.08.2017, який укладено між ТОВ "ГОРЯЦ-Т" (Первісний боржник), ТОВ «Сагітта-Т» (Новий боржник) та ФОП Сокульським В.Ф. (Кредитор) за умова п. 1 якого даним договором регулюються відносини пов'язані із заміною Первісного боржника у зобов'язанні, що виникло з Договору поставки з відстрочкою платежу №906/13 від 23.10.2013 р., укладеного між Первісним боржником та Кредитором (Основний договір).

Відповідно до п. 2 Договору переведення боргу Первісний боржник передав Новому боржнику грошове зобов'язання перед Кредитором у розмірі 29 829 грн. 85 коп., яке виникло на підставі Договору поставки з відстрочкою платежу №906/13 від 23.10.2013 р., а Новий боржник погоджується виконати вказане грошове зобов'язання.

Згідно з п. 3 Договору переведення боргу грошове зобов'язання, що передається Первісним боржником Новому боржнику, встановлюється первинними документами, складеними між Первісним боржником та Кредитором.

Пунктом 4 Договору переведення боргу визначено, що Первісний боржник зобов'язаний забезпечити Нового боржника повною та своєчасною інформацією, що має відношення до переведення боргу.

Відповідно до п.5 Договору переведення боргу з моменту набрання чинності цим договором Новий боржник приймає на себе зобов'язання та права Первісного боржника за Договором поставки №906/13 від 23.10.2013 р.

Згідно п. 6 Договору переведення боргу переведення боргу за цим договором не спричиняє собою ніяких інших змін в Основний договір, крім пов'язаних із заміною Первісного боржника Новим боржником.

В пункті 7 Договору переведення боргу зазначено, що Кредитор не заперечує проти заміни Первісного боржника Новим боржником в Основному договорі, та підписуючи зі своєї сторони цей Договір дає свою згоду на відповідну передачу боргу в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 8 Договору переведення боргу визначено, що Новий боржник, підписуючи цей Договір, підтверджує, що йому була передана уся необхідна інформація (документація), пов'язана з Основним договором, у тому числі й та, що стосується спорів та протиріч за Основним договором між Первісним боржником та Кредитором.

Згідно п. 10 Договору переведення бору, цей договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін.

Відповідно до п. 11 Договору переведення боргу після вступу в силу цього Договору усі попередні перемовини по ньому, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні чи письмові домовленості Сторін з питань, які так чи інше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу.

Відповідно до п. 13 Договору переведення боргу цей Договір складений при повному розмінні Сторонами його умов й термінології у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної з Сторін.

За приписами ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 ЦК України визначено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Згідно з ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Так в преамбулі та п.14 Договору переведення боргу зазначено, що кредитором є ФОП Сокульський В.Ф. діючий на підставі виписки. Разом з цим Договір переведення боргу підписано ОСОБА_6, а не ФОП Сокульським В.Ф.

Згідно ст.237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За приписами ст.238 цього ж Кодексу представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Проте зміст Договору переведення боргу не містить, а ТОВ "ГОРЯЦ-Т" не надано доказів на підтвердження того, що ФОП Сокульським В.Ф. було уповноважено ОСОБА_6 на підписання вказаного договору від його імені.

Відповідно до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що за відсутність доказів на підтвердження підписання Договору переведення боргу ФОП Сокульським В.Ф. особисто та доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_6 на підписання вказаного договору від його імені ФОП Сокульським В.Ф., свідчить про не вчинення правочину щодо переведення боргу, з огляду на що є необґрунтованими посилання відповідача на те, що у ТОВ "Сагітта -Т", як нового боржника, виникли зобов'язання щодо сплати заборгованості за отриманий від ФОП Сокульського В.Ф. товар замість ТОВ "Горяц-Т".

Отже, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст. ст. 277-279 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2018 у справі №916/1400/18 є законним, обґрунтованим та таким, що прийнято з додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2018 у справі №916/1400/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного тексту постанови є 14.01.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.