ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
16.01.2019 Справа №905/1228/15
Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., суддів Курило Г.Є., Стукаленко К.І. за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 з примусового виконання рішення господарського суду Донецької області у справі №905/1228/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз про стягнення 85594041,98 грн.,
За участю представників сторін:
від скаржника (відповідач) - не зявився;
від (стягувача) позивача ОСОБА_2 (за довіреністю);
приватний виконавець ОСОБА_1 не зявився;
21 грудня 2018 року на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга ПАТ «Донецькоблгаз» на дії приватного виконавця за № 15/1-3764 від 19.12.2018, в якій заявник просить суд:
1. Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо винесення постанов про накладення арешту на грошові кошти ПАТ «Донецькоблгаз» та його структурних підрозділів.
2. Скасувати постанови про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням №57930070, винесені приватним виконавцем ОСОБА_1 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №905/1228/15 від 11.12.2015.
3. Зобовязати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 винести постанови про зняття арешту з рахунків ПАТ «Донецькоблгаз» та його структурних підрозділів.
В обґрунтування вимог своєї скарги ПАТ «Донецькоблгаз» посилається на порушення приватним виконавцем вимог статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в частині накладення арешту на кошти на поточних рахунках боржника із спеціальним режимом використання.
У відзиві на скаргу від 27.12.2018 НАК «Нафтогаз України» проти задоволення скарги заперечував, вважає дії приватного виконавця, вчинені в рамках виконавчого провадження № 57930070 по виконанню наказу господарського суду Донецької області від 11.12.2015 № 905/1228/15 правомірними, такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Представники позивача та ПАТ «Донецькоблгаз» та приватний виконавець ОСОБА_1 у судове засідання 16.01.2019 не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Представник Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у судовому засіданні 16.01.2019 проти задоволення скарги ПАТ «Донецькоблгаз» заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на скаргу від 27.12.2018.
16.01.2019 на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз про розгляд скарги за відсутністю його представника.
Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.
Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ст. 342 ГПК України).
Згідно ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, дійшов до висновку про наступне.
У судовому засіданні встановлено, що рішенням господарського суду Донецької області від 24.11.15 у справі № 905/1228/15 стягнуто з ПАТ «Донецькоблгаз» на користь НАК «Нафтогаз України» 49547486,63 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 13 533 126,28 грн. пені,1 366 250,66 грн. 3% річних та 17 251 369,43 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 70 135,86 грн.
На виконання вказаного рішення господарським судом Донецької області видано наказ від 11.12.2015 № 905/1228/15.
Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Наказ господарського суду Донецької області від 11.12.2015 № 905/1228/15 направлено Компанією «Нафтогаз України» для виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1.
17.12.2018 приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57930070.
17.12.2018 приватним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди виконавче провадження №57930070 та постанови про арешт коштів боржника.
17.12.2018 приватним виконавцем винесені постанови про арешт коштів боржника ВП №57930070, згідно з яких постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 10153919,25 грн.
20.12.2018 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №57930070, згідно з яких постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 10061757,06 грн.
22.12.2018 приватним виконавцем винесені постанови про зняття арешту з коштів боржника ВП № 57930070 у звязку зі стягненням суми боргу у повному обсязі.
26.12.2018 приватним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 57930070, оскільки суму боргу стягнуто у повному обсязі, з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження.
Оскаржуючи постанови приватного виконавця ОСОБА_1 про арешт коштів боржника ВП № 57930070 «Донецькоблгаз» у своїй скарзі зазначає, що серед арештованих рахунків є рахунки, накладення арешту на які заборонено законодавством:
- рахунки, відкриті для виплати заробітної плати, лікарняних та інших видів державного соціального забезпечення, сплати єдиного соціального внеску та податків з доходів фізичних осіб, спрямованих на виконання зобовязань перед державою із виплати податків та зобовязань із виплати заробітної плати, гарантоване ст. 43 Конституції України;
- для розрахунків із постачальниками матеріалів і послуг, необхідних для підтримки газопроводів у робочому стані та інших операцій;
- рахунки зі спеціальним режимом використання, на які зараховуються кошти споживачів за природний газ.
У відповідності до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
За приписами ст.129 Конституції України обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.
Як передбачено ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини регулює відносини, що виникають у зв?язку з обов?язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з провадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.
Статтею 17 вказаного закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004 у справі Півень проти України вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов?язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п.35 рішення).
Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом ч.1 ст.5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.
Законом №1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст.3 Закону).
Пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII та пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов'язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.
Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред'явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону). Тобто вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.
Частина перша статті 27 Закону № 1403-VIII і частина друга статті 24 Закону № 1404-VIII також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом № 1404-VIII. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Залежно від вибору стягувача та після пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону № 1404-VIII права й обов'язки, зокрема обов'язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
Згідно із ст.48 Закону України Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації cтягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена заборона звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобовязані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
В той же час, статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязано виконавця зняти арешт з рахунку боржника в разі надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.
Аналізуючи вищевикладені норми Закону України «Про виконавче провадження» суд вважає, що у разі винесення виконавцем постанови про арешт коштів, надання приватному (державному) виконавцю інформації про цільове призначення рахунку є завданням банку, не позбавлений такого права й сам боржник.
Обґрунтовуючи правомірність дій приватного виконавця, НАК «Нафтогаз України» у своїх запереченнях на скаргу зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не заборонено накладати арешт на рахунки, відкриті для виплати заробітної плати, лікарняних та інших видів державного соціального забезпечення, а також для розрахунків із постачальниками матеріалів і послуг, необхідних для підтримки газопроводів у робочому стані та інших операцій. Стягувач вважає, що до компетенції приватного виконавця не входить перевірка цільового призначення рахунків боржника, відкритих в банках.
Проте, вказані доводи стягувача є помилковими з огляду на наступне.
Щодо накладення арешту на рахунки, призначені для виплати заробітної плати.
Водночас, за приписами статей 8, 9, 43 Конституції України, відповідно до частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятись від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.
Згідно з частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. При цьому частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Таким чином право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано та захищається державною, своєчасність та розмір якої не може бути поставлений в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.
З огляду на наведене суд відхиляє доводи НАК «Нафтогаз України» про те, що заборона накладення арешту на рахунки, відкриті для виплати заробітної плати не передбачено жодним нормативним актом.
В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобовязані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязано виконавця зняти арешт з рахунку боржника в разі надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.
Аналізуючи вищевикладені норми Закону України «Про виконавче провадження» суд вважає, що у разі винесення виконавцем постанови про арешт коштів, надання приватному (державному) виконавцю інформації про цільове призначення рахунку є завданням банку, не позбавлений такого права й сам боржник.
В матеріалах справи відсутні докази направлення установами банків чи ПАТ «Донецькоблгаз» приватному виконавцю ОСОБА_1Г інформації про спеціальний режим використання рахунків, які були зазначені у постановах виконавця про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 57930070.
Також, суд звертає увагу, що в пункті 1 оскаржуваних постанов про арешт коштів боржника ВП № 57930070 приватним виконавцем було зазначено наступне: «накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз».
З огляду на вищевикладене суд вважає, що приватним виконавцем ОСОБА_1 при винесенні оскаржуваних боржником постанов про арешт коштів боржника від 17.12.2018 ВП № 57930070 дотримані вимоги чинного законодавства, що регулюють порядок примусового виконання рішень суду, отже вимога ПАТ «Донецькоблгаз» про визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо винесення постанов ВП №57930070 про накладення арешту на грошові кошти ПАТ «Донецькоблгаз» та його структурних підрозділів, є неправомірною та необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.
Звертаємо увагу господарського суду Донецької області, що 22.12.18 приватним виконавцем ОСОБА_1Г, при примусовому виконанні наказу від 11.12.2015 № 905/1228/15, винесені постанови про зняття арешту з коштів боржника ВП № 57930070 у звязку зі стягненням суму боргу у повному обсязі.
Так, згідно вказаних постанов про зняття арешту з коштів боржника від 22.12.2018 знято арешт з:
Таким чином, арешт з рахунків, про які зазначає боржник у своїй скарзі вже знято самим приватним виконавцем.
26.12.2018 приватним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №57930070 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
Обґрунтовуючи негативні наслідки для боржника внаслідок винесення приватним виконавцем постанов про арешт коштів на рахунках ПАТ «Донецькоблгаз» та його структурних підрозділів, скаржник зазначає, що станом на 21.12.2018 року заборгованість із заробітної плат по підприємству за першу половину грудня 2018 року склала 4 396 332,26 грн.
Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплені в ст.115 КЗпП і ст.24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР.
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Таким чином, граничні строки виплати зарплати - нe пізніше 22 числа за першу половину поточного місяця та не пізніше 7 чиcла наступного місяця - за другу половину.
У разі, кoли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим aбо неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
З наявних у справі документів виконавчого провадження №57930070 вбачається, що 17.12.2018 приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57930070 та винесені постанови про арешт коштів боржника.
22.12.2018 приватним виконавцем винесені постанови про зняття арешту з коштів боржника ВП № 57930070 у звязку зі стягненням суми боргу у повному обсязі.
Постановою Національного банку України від 21.01.2004 Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за № 377/8976
Главою 9 цієї Інструкції встановлений порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів.
Так, за змістом Інструкції, виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів) (п.9.1.).
Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.
Банк здійснює арешт коштів на рахунку клієнта, операції за яким були зупинені відповідно до статті 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", на підставі постанови виконавця, яка надійшла до банку після повідомлення банком виконавця про відкриття клієнтом цього рахунку. Банк здійснює дії щодо арешту коштів
Залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії:
якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку;
якщо на рахунку клієнта недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то банк арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів, обліковує цей документ на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про недостатність коштів для його виконання;
якщо на рахунку клієнта немає коштів для забезпечення виконання документа про арешт коштів, то банк обліковує його на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про відсутність коштів для його виконання (п.9.6).
Кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів (п.9.9).
Банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем, слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.
Банк також приймає до виконання постанову виконавця про зняття арешту з коштів, надіслану у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронного цифрового підпису, захисту інформації (п.9.11).
Крім того, у відповідності до пункту 1.7 Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами (Інструкції) або на підставі згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
Платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Платники - фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком (п.1.8).
Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках (п.1.9).
Пунктом 1.17 Інструкції встановлено, що Банк здійснює зупинення видаткових операцій за рахунком клієнта в разі накладення на кошти арешту відповідно до законодавства України. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без установлення такої суми.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які свідчать, що ПАТ «Донецькоблгаз» чи установи банків після надходження постанов виконавця від 17.12.2018 про арешт коштів, у відповідності до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повідомили виконавця про цільове призначення рахунку.
Скаржником не надано суду доказів, які свідчать про те, що незважаючи на застереження викладені у пункті 1 оскаржуваних постанов про арешт коштів боржника ВП №57930070 про заборону стягнення коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», банківськими установами з рахунків боржника у період з 17.12.2018 по 22.12.2018 було стягнуто на користь НАК «Нафтогаз України» грошові кошти призначені для виплати заробітної плати працівникам ПАТ «Донецькоблгаз» та його структурних підрозділів.
Скаржником не надано суду належних та допустимих доказів, які свідчать про відмову банківських установ у списанні грошових коштів з призначенням платежів «для виплати заробітної плати» у період з з 17.12.2018 по 22.12.2018 на підставі постанов приватного виконавця ОСОБА_1 від 17.12.2018 по виконавчому провадженню № 57930070.
Статтею 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч.1).
Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2).
За змістом статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 07.10.2012 № 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що твердження скаржника про порушення приватним виконавцем ОСОБА_1 його прав при винесенні постанов від 17.12.2018 у виконавчому провадження № 57930070 про накладення арешту на грошові кошти ПАТ «Донецькоблгаз» та його структурних підрозділів зя примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 11.12.15 № 905/1228/15 є помилковими, такими, що не ґрунтуються на нормах права.
Інші доводи та заперечення учасників справи не спростовують встановлених судом обставин.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
За даних обставин, суд відмовляє у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" від 19.12.2018 про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.234, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_1 з примусового виконання рішення господарського суду Донецької області у справі № 905/1228/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз про стягнення 85594041,98грн. відмовити.
В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.
Повний текст ухвали складено та підписано 21 січня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення 16.01.2019 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Головуючий суддя Е.В. Зекунов

Суддя Г.Є. Курило

Суддя К.І. Стукаленко