ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2253/18

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/2253/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак», м. Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вогні Гестії»,

м. Вишневе

про стягнення 31 392,90 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Соболь Ю.О., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Моделпак» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вогні Гестії» (надалі-відповідач) про стягнення 31 392,90 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором поставки № 0174 від 07.05.2018, в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою господарського суду від 22.10.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» залишено без руху, запропоновано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 07.11.2018 відкрито провадження у справі № 911/2253/18, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений у підготовчому засіданні на 05.12.2018.

Ухвалою суду від 20.11.2018 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» про участь його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03.12.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволені з підстав повної оплати відповідачем суми заборгованості. Крім того, відповідач з посиланням на норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» вказував на неправомірне нарахування позивачем пені у розмірі 0,1 % від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Ухвалою суду від 05.12.2018 закрито підготовче провадження у справі № 911/2253/18, а справу призначено до розгляду по суті на 09.01.2018.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Присутній в судовому засіданні 09.01.2018 представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Моделпак» (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вогні Гестії» (покупець/відповідач) укладений Договір поставки № 0174 відповідно до умов п. 1.1 якого, постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність покупця гафрокартонну продукцію (надалі-товар), а покупець зобов'язався прийняти такий товар та оплатити його вартість.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної (п.1.3 договору).

Умовами п.п. 3.4, 3.7 договору визначено, що вартість конкретної партії товару визначається виходячи із ціни, яка вказана у видаткових накладних/товарно-транспортних накладних на товар, які підтверджують кількість фактично прийнятого покупцем товару та поставлено постачальником на підставі специфікації.

Покупець зобов'язується оплатити кожну партію товар, у строк, що не перевищує 30 календарних днів з моменту виконання постачальником зобов'язання з поставки відповідної партії товару та передачі усіх документів.

Так, на виконання умов договору, позивачем поставлено, згідно з видатковими накладними № 23078 від 23.07.2018 та № 23079 від 23.07.2018 товар, на загальну суму 79 059,48 грн.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов'язань згідно з договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, вартість товару сплачена відповідачем лише частково в сумі 49 000,00 грн., вартість товару в сумі 30 059,48 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарських операцій і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

03.12.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 33530/18 від 03.12.2018), в якому відповідач вказує на повну оплату суми заборгованості та надає копії платіжних доручень № 4777947 від 18.10.2018, № 4793186 від 26.10.2018, № 4812058 від 06.11.2018, № 4856128 від 30.11.2018, в загальній сумі 30 059,48 грн.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що після направлення позовної заяви до суду (відмітка підприємства зв'язку на поштовому конверті від 11.10.2018), відповідач перерахував позивачу, в рахунок погашення заборгованості 30 059,48 грн., а отже провадження у справі, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 30 059,48 грн. підлягає закриттю, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 232,42 грн. пені, нарахованої від суми заборгованості за період з 24.08.2018 по 04.10.2018.

Пунктом 6.11 договору, в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 07.05.2018 до Договору № 0174 від 07.05.2018 визначено, що при простроченні терміну оплати вартості переданого покупцю товару, більш ніж на 10 календарних днів, з дати настання терміну оплати поставленого товару, покупець сплачує постачальнику штрафну неустойку, в розмірі 0,1 % від вартості неоплаченого товару за кожен день простроченого терміну.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання», розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Тобто, положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання» не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Суд, при здійсненні розрахунку пені, з урахуванням вимог ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання» встановивши, що розмір пені, який підлягає до стягненню є більшим, ніж заявлено в позовних вимогах, дійшов висновку щодо задоволення вимоги про стягнення пені в розмірі 1 232,42 коп., за розрахунком позивача.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 101,00 грн. 3 % річних, нарахованих від суми заборгованості за період з 24.08.2018 по 04.10.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми права, враховуючи, що розрахунок 3 % річних, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 101,00 грн. 3 % річних визнається судом та підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на відповідача повністю, оскільки оплата основної заборгованості була здійснена відповідачем після направлення позовної заяви до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 231, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. В частині вимог про стягнення 30 059,48 грн. заборгованості закрити провадження у справі.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вогні Гестії» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, 5, кв. 1, ) 1 232 (одну тисячу двісті тридцять дві) грн. 42 коп. пені, 101 (сто одну) грн. 00 коп. 3 % річних та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 21.01.2019.

Суддя О.О. Христенко