ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2019м. ДніпроСправа № 904/4833/18
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е.

за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТД ИРБИС"

до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОВАЖМАШ"

про стягнення 343613,02грн., з яких 166435,26грн. курсової різниці; 30058,91грн. трьох відсотків річних; 147118,85грн. інфляційних втрат (договір №05/77 від 09.01.2013)

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, витяг з реєстру від 04.01.2019, керівник;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТД ИРБИС" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОВАЖМАШ" (далі - відповідач) про стягнення 343613,02грн., з яких 166435,26грн. курсової різниці; 30058,91грн. трьох відсотків річних; 147118,85грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнення її доводів.

09.01.2013 між сторонами укладено договір №05/77 (далі - договір).

Відповідно специфікації №40 від 23.09.2015, з урахуванням змін внесених до неї додатковою угодою №3 від 19.10.2015, загальна вартість товару складала 1124928,74грн., що станом на 29.09.2015 дорівнювало 46753,20євро.

Позивач вважає, що відповідач повинен був сплатити за товар в строк до 13.01.2016.

Отже, на думку позивача, прострочення оплати почалося з 14.01.2016.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16 позов задоволено. Стягнуто з відповідача 1019341,54грн., з яких основний борг у сумі 851106,68грн.; пеня у сумі 129108,96 грн.; три відсотки річних у сумі 11665,38грн. та інфляційні втрати у сумі 12396,36грн. Вказане рішення постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 залишено без змін.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16 позивач нарахував курсову різницю у розмірі 166435,26грн., який обґрунтовано тим, що станом на дату подачі позову, а саме станом на 26.07.2016 розмір заборгованості, який становив 851106,68грн. дорівнював 31271,14євро, а станом на дату сплати боржником суми заборгованості, а саме на 06.03.2018, розмір заборгованості у сумі 851106,68грн. дорівнював 26114,45євро. Відтак, різниця складає 5156,69євро, що станом на 23.10.2018 за курсом євро до гривні 32,2756 дорівнює 166435,26грн. Позивач зазначає, що наявні всі складові цивільного правопорушення, а саме протиправний характер бездіяльності; шкода; причинний зв'язок між збитками та протиправною бездіяльністю; вина, яка, відповідно до статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, презюмується.

Позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати, з урахуванням проплат, за загальний період з 26.07.2016 по 06.03.2018 у розмірі 147118,85грн. та три відсотки річних за аналогічний період у розмірі 30058,91грн. На підтвердження правомірності нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат позивач послався на оглядовий лист Вищого господарського суду України від 29.04.2013 №01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018 справу №904/4833/18 передано судді Петренко Наталії Едуардівні.

Ухвалою від 31.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 12.11.2018.

09.11.2018 від позивача отримано клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутністю представника позивача.

14.11.2018 від відповідача отримано відзив.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач стверджує, що позивач самостійно визначив заборгованість у національній валюті та погодився з судовим рішенням, яким таку заборгованість у примусовому порядку стягнуто з відповідача, отже право на стягнення курсової різниці, на думку відповідача, відпало.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді курсової різниці відповідач звертає увагу суду, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Відповідач зазначає, що позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

На думку відповідача "курсова різниця" жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки позивач міг і не отримати такі доходи.

Відповідач вказує, що офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельну спроможність гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а не іноземна валюта.

Разом з тим, відповідач вважає, що у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Суд протокольно відклав розгляд справи з 12.11.2018 на 18.12.2018.

20.11.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Доводи позивача на відзив.

Позивач стверджує, що грошове зобов'язання припиняється належним виконанням, а отже стягнення курсової різниці можливо до дня виконання відповідачем грошового зобов'язання перед позивачем.

Крім того, позивач стверджує, що законодавство не містить прямої заборони на нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на заборгованість у гривні з визначеним грошовим еквівалентом у євро.

21.11.2018 від відповідача отримано клопотання від 15.11.2018 за вих.№б/н про долучення до матеріалів справи документів, а саме копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; опис вкладення до листа, фіскальний чек, список згрупованих поштових відправлень, в якості доказів направлення на адресу позивача відзиву на позов. Вказані документи долучено до матеріалів справи 10.12.2018.

18.12.2018 від відповідача отримано заяву про проведення підготовчого судового засідання без участі представника.

Ухвалою від 18.12.2018 підготовче провадження закрито; справу призначено до розгляду по суті; представників сторін проінформовано, що судове засідання відбудеться 09.01.2019.

В судовому засіданні, яке відбулося 09.01.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 26.01.2019 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України в якості підстав звільнення від доказування можуть бути обставин, встановлені рішенням суду зокрема в господарській справі, що набрало законної сили, і вказані обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, користуючись положеннями частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України господарський суд бере до уваги обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16 за позовом позивача до відповідача про стягнення 1060867,35грн., з яких 851106,68грн. основний борг за поставлений товар; 156904,70грн. пеня; 11665,38грн. 3% річних; 41190,59грн. інфляційні нарахування на суму боргу. Зазначені нарахування здійснено позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору №05/77, укладеного між сторонами 09.01.2013. При цьому господарський суд врахував, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16 залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16 встановлено:

"09.01.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" (далі продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (далі покупець, відповідач) було укладено договір № 05/77 (далі - договір), за умовами якого продавець зобов'язується поставити продукцію, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити за продукцію у відповідності до специфікації (додаткових угод, додатків), які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно специфікації №40 від 23.09.2015, з урахуванням змін внесених до неї додатковою угодою №3 від 19.10.2015, оплата за товар повинна бути здійснена у два етапи:

1-й етап - 25% передплата протягом 2-х календарних днів після виставлення рахунку;

2-й етап - 75% оплати протягом 30-ти календарних днів після поставки підшипників на склад позивача.

Загальна вартість товару по специфікації складає 1124928,74 грн., що еквівалентно 46753,20 євро станом на 23.09.2015.

Сторони встановили, що в разі зміни на день оплати за товар комерційного курсу гривні до євро в сторону збільшення або зменшення, покупець зобов'язується здійснити оплату за товар згідно формули: Ц=Ц*1К1/К2, де Ц - ціна товару на день оплати; Ц1 - ціна товару на дату підписання даної специфікації; К2-комерційний курс* гривні до євро станом на 23.09.2015, який складає суму в розмірі 24,061 грн. за 1 євро; К1 - комерційний курс* гривні до євро на день оплати ціни товару по вказаній специфікації.

При цьому, сторони договору домовились, що під комерційним курсом мається на увазі курс продажу євро (котирування міжбанківського валютного ринку України на продаж), опублікований на сайті http://index.minfin.com.ua станом на момент закриття торгів на останню дату, що передує даті відповідного платежу.

На виконання умов договору 19.11.2015 позивач здійснив передоплату в сумі 25% від ціни товару, яка складає 299255,54 грн., що еквівалентно 11688,30 євро у відповідності до курсу євро до гривні станом на 18.11.2015, визначена на сайті http://index.minfin.com.ua.

Відповідач отримав товар за видатковою накладною № 119711 від 14.12.2015 та мав сплатити його повністю в строк до 13.01.2016 включно в гривні суму, що еквівалентна 35064,90 євро.

В порушення умов договору відповідач оплатив товар частково з 19.11.2015 по 08.06.2016 на суму 414255,54 грн., з еквівалентом 15692,72 євро, наступним чином:

дата оплати сума оплати сума зарахованої курс євро дата курсу євро на день,

в грн. оплати в євро до гривні що передує даті оплати

19.11.2015 299255,54 - 11688,30 - 25,603 18.11.2015

передплата передплата

31.03.2016 5000,00 168,94 29,743 30.03.2016

06.04.2016 10000,00 338,04 29,579 05.04.2016

07.04.2016 10000,00 337,36 29,519 06.04.2016

20.04.2016 20000,00 689,68 28,999 19.04.2016

13.05.2016 10000,00 345,29 28,961 12.05.2016

20.05.2016 10000,00 353,57 28,283 19.05.2016

26.05.2016 10000,00 357,32 27,986 25.05.2016

31.05.2016 10000,00 356,32 28,064 30.05.2016

08.06.2016 30000,00 1057,90 28.358 07.06.2016.

В результаті здійснення відповідачем своїх фінансових зобов'язань частками, порушуючи при цьому строки оплати поставленої продукції, у останнього виникла заборгованість перед позивачем за накладною №119711 від 14.12.2015 у сумі 845373,08 грн., що за курсом 27,217 грн. за 1 євро на момент закриття торгів на 25.07.2016 з еквівалентом 31060,48 євро.

Крім того, за період з 24.12.2015 по 13.01.2016 відповідачем також був отриманий товар на загальну суму 5733,60 грн., що підтверджується накладними: №123220 від 24.12.2015 на суму 1199,88 грн., №124464 від 29.12.2015 на суму 643,08 грн., №1345 від 13.01.2016 на суму 532,32 грн., №1344 від 171,12 грн. та №1343 від 3187,20 грн., за який останній не розрахувався.

З огляду на що у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у загальній сумі 851106,68 грн.

...

Відповідач порушив обумовлені договором строки оплати поставленої йому продукції та вчасно не оплатив отриману ним продукцію, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 851106,68 грн., яка з огляду на обставини справи підлягає до стягнення."

09.11.2016 видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16.

15.12.2016 відкрито виконавче провадження з виконання наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16, про що свідчить постанова від 15.12.2016 ВП №53129619 про відкриття виконавчого провадження.

01.03.2018 виконавче провадження з виконання наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16 закінчено, у зв'язку з фактичним та повним виконанням зазначеного виконавчого документа, про що свідчить постанова від 01.03.2018 ВП №53555569.

Господарський суд дослідивши вимогу позивача про стягнення з відповідача курсової різниці визнав її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16, яке за результатами апеляційного оскарження залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 розмір основного боргу відповідача в сумі 851106,68грн. визначений за курсом НБУ станом на 26.07.2016 господарський суд визнав таким, що підлягає задоволенню, тобто сума основного боргу була скоригована на курсову різницю згідно з положеннями договору і подальше коригування цієї суми при виконанні судового рішення на курсову різницю, застосування якої передбачено умовами договору при розрахунках за поставлену продукцію, є неможливим, оскільки фактично змінює суму боргу, визначену рішенням суду.

Щодо вимоги позивача про донарахування на суму заборгованості трьох відсотків річних та інфляційних втрат посилаючись на положення статті 625 Цивільного кодексу України господарський суд зазначає наступне.

Внаслідок постановлення судом рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 по справі №904/6362/16, яке за результатами апеляційного оскарження залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 у відповідача перед позивачем існувало боргове зобов'язання, сума якого визначена в гривнях, а тому за його несвоєчасне виконання настають наслідки, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, то позиція позивача про наявність правових підстав для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України є правомірною.

Господарський суд визнає правомірною і позицію відповідача про те, що офіційний індекс інфляції, який розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а норма частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. А у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Однак, вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню з огляду на недоведеність правильності розрахунків, у зв'язку з відсутністю належних доказів щодо розмірів та строків здійснення відповідачем погашення основної суми боргу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ, яка висвітлена у постанові Верховного Суду від 27.07.2018 по справі №905/1141/16:

"Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Касаційний господарський суд зазначає, що акт звірки розрахунків не є зведеним обліковим документом, як помилково зазначив суд апеляційної інстанції, оскільки є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом у справі, не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Водночас, відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших осіб, які в силу довіреності (доручення, договору тощо) мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб'єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб'єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості."

Господарський суд зазначає, що факт проплат, які здійснено відповідачем з метою погашення основної заборгованості позивач підтверджує виключно актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.10.2018 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТД ИРБИС" та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ДНІПРОВАЖМАШ" за період з 01.01.2017 по 31.10.2018, складеним в односторонньому порядку головним бухгалтером позивача та не підписаним представником відповідача.

Господарський суд констатує, що сторони не підтвердили тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних проплат, отже інформація є односторонньою та не береться судом до уваги.

Таким чином, акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.10.2018 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТД ИРБИС" та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ДНІПРОВАЖМАШ" за період з 01.01.2017 по 31.10.2018 не є первинним документом та не підтверджує здійснення господарських операцій, відтак є неналежним доказом у справі.

Враховуючи викладені обставини та надаючи оцінку наявним у справі доказам господарський суд, у зв'язку з відсутністю належних доказів сум та дат проплат, які здійснено відповідачем, позбавлений можливості перевірити правильність наданих позивачем розрахунків. При цьому господарський суд зазначає, що позивач мав реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог суду першої інстанції.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТД ИРБИС" (61001, Харківська обл., місто Харків, ПРОВУЛОК МИКИТИНСЬКИЙ , будинок 24; ідентифікаційний код 31559190) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОВАЖМАШ" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СУХИЙ ОСТРІВ , будинок 3; ідентифікаційний код 00168076) про стягнення 343613,02грн., з яких 166435,26грн. курсової різниці; 30058,91грн. трьох відсотків річних; 147118,85грн. інфляційних втрат відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТД ИРБИС" (61001, Харківська обл., місто Харків, ПРОВУЛОК МИКИТИНСЬКИЙ , будинок 24; ідентифікаційний код 31559190).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 18.01.2019

Суддя ОСОБА_2