ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Справа № 923/488/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної,

суддів О.Ю. Аленіна, Л.В. Поліщук

Розглянувши в письмову провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства Херсонський комунальний транспортний сервіс

на рішення господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2018 року

у справі №923/488/18

за позовом Державного підприємства Адміністрація річкових портів

до Комунального підприємства Херсонський комунальний транспортний сервіс

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м.Херсоні Херсонської області

про стягнення 54635,62грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_2

час і місце ухвалення рішення: 11.10.2018р. о 11:01, м. Херсон, господарський суд Херсонської області, зала судових засідань №2

повний текст рішення складений 12.10.2018р.

встановив:

31.05.2018р. Державне підприємство Адміністрація річкових портів (далі ДП АРП, позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства Херсонський комунальний транспортний сервіс ( далі КП ХКТС, відповідач) заборгованості за договором бербоутного чартеру від 23.03.2016р. №01/03-246 в розмірі 52 000,00грн., а також 2 421,92грн. пені та 213,70грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що станом на 25.05.2018р. відповідачем не здійснено чартерної плати за перший квартал 2018 року в сумі 52 000,00грн. чим порушено умови Договору №01/03-246, що призвело до нарахування позивачем штрафних санкцій та річних.

КП ХКТС у відзиві на позовну заяву заперечувало проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних з посиланням на ст. 614 ЦК України зазначаючи, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання щодо оплати чартерної плати та його вина у порушенні зобовязання відсутня, оскільки заборгованість по оплаті чартерної плати за перший квартал 2018р. утворилась внаслідок того, що ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м.Херсоні не здійснюється оплата за надані відповідачу послуги та про неможливість здійснення чартерної плати до моменту проведення відкритих торгів позивача було повідомлено листом від 16.02.2018р., а тому відсутні підстави для стягнення з КП ХКТС пені та збитків передбачених ст. 625 ЦК України. Щодо вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 52 000грн. то ці вимоги відповідачем визнаються повністю. Також відповідач просив залучити до участі у справі ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Херсоні як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, вважаючи що рішення у справі може вплинути на права та обовязки ОСОБА_1.

Ухвалою господарського суду від 03.07.2018р. залучено до участі у справі ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Херсоні в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

30.07.2018р. від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву в якому ОСОБА_1 просило прийняти рішення згідно чинного законодавства.

30.08.2018р. позивач подав до господарського суду відповідь на відзив третьої особи, вважаючи доводи, викладені ОСОБА_1, такими, що не відповідають дійсності.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 11.10.2018р. (суддя Павленко Н.А.) позовні вимоги задоволено, стягнуто з КП Херсонський комунальний транспортний сервіс на користь ДП Адміністрація річкових портів заборгованість за договором бербоутного чартеру №01/03-246 від 23.03.2016р. у розмірі 52000грн., 2421,92грн. пені, 213,70грн. 3% річних, 3000грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1762грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Ухвалюючи зазначене рішення, господарський суд визнав правомірними та підставними позовні вимоги про стягнення з відповідача 52000грн. заборгованості за договором бербоутного чартеру №01/03-246 від 23.03.2016р., зважаючи на використання відповідачем на підставі вказаного договору №01/03-246 пасажирського теплоходу Татри та відсутність доказів внесення чартерної плати у строк встановлений договором.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних, суд, встановивши порушення відповідачем основного зобовязання, з посиланнями на ст.624, 625 ЦК України, ст.ст. 229,230 ГК України та ст. 34 розділу Додаткові статті до бербоутного чартеру між ДП Адміністрація річкових портів і КП Херсонський комунальний транспортний сервіс стандартного бербоутного чартеру Беркон 89 дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в цій частині, визнавши надані позивачем розрахунки арифметично вірними. Судом визнано безпідставними та спростовними твердження КП ХКТС щодо відсутності його вини у порушенні строків оплати, а отже і відсутності підстав для стягнення з нього пені та 3% річних, оскільки відповідачем не було доведено відсутності своєї вини у порушенні зобовязань за договором, а також враховуючи компенсаційний характер 3% річних їх застосування не повязано з наявністю чи відсутністю вини особи, яка порушила взяте на себе зобовязання. Надані відповідачем листи, направлені на адресу позивача, судом визнано такими, що не підтверджують того, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання, оскільки з означених листів не вбачається, що дії відповідача були направлені на виконання умов договору бербоутного чартеру №01/03-246 від 23.03.2016р..Господарський суд зазначив, що взаємовідносини відповідача з ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Херсоні в частині проведення фінансування не стосуються позивача, та жодним чином не повинні впливати на господарські відносини, які склалися між позивачем та відповідачем.

Також господарський суд визнав заявлену позивачем суму витрат на послуги адвоката в сумі 11463,56грн. завищеною та дійшов висновку про необхідність обмеження відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сумою 3000грн., відхиливши при цьому вимоги про відшкодування 5463,56грн. гонорару за досягнення позитивного результату на підставі договору (10% від ціни позову) як такі, що суперечать основним засадам здійснення правосуддя.

Не погоджуючись з означеним судовим рішенням, Комунальне підприємство «Херсонський комунальний транспортний сервіс» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 11.10.2018р. в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що обставини, які суд визнав встановленими, не підтверджені доказами, висновки суду ґрунтуються на неповному зясуванні всіх обставин що мають значення для справи та неправильну оцінку судом поданих сторонами доказів.

Скаржник зазначає, що заборгованість по оплаті чартерної плати за перший квартал 2018 року, у сумі 197 938,50 грн., в тому числі заборгованість у сумі 52 000 гри., відповідно до укладеного Договору по теплоходу Татри утворилася внаслідок того, що ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Херсоні не здійснюється оплата за надані КП ХКТС послуги, відповідно укладених договорів бербоутного чартеру, додаткових угод до них та згідно плану використання бюджетних коштів на 2018 рік. ОСОБА_1 запропоновано КП ХКТС у відповідності до положень Закону №922- VIII, провести тендер на закупівлю послуг з обслуговування водних видів транспорту. Про вказані обставини та неможливість здійснення чартерної плати до моменту проведення відкритих торгів, КП ХКТС повідомило позивача листом від 16.02.2018р. №680.

Відповідач вважає що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання - оплати чартерної плати (спірної суми), його вина у порушенні зобов'язань відсутня, тому, на думку відповідача, відсутні підстави стягнення з останнього пені та збитків, передбачених ст. 625 ЦК України, та порушення зобовязань по оплаті чартерної плати за 1-й квартал 2018 року виникло у звязку із тим, що саме ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Херсоні не здійснюються відповідні платежі.

На думку відповідача, належними та допустимими доказами відповідачем доведено, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання основного грошового зобов'язання, натомість позивач не спростував подані відповідачем докази невинуватості у невиконанні грошового зобовязання. Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги доводи позивача щодо оплати оренди за ІІ-й квартал 2018 року, разом з тим, не звернув уваги на те, що сам по собі факт перерахування відповідачем з рахунку, вказаного в Договорі на користь позивача коштів за іншим договором, укладеним між сторонами цього спору, не є належним та допустимим доказом наявності необхідної суми коштів для виконання основного грошового зобов'язання за Договором та вказана сплата не має правового значення з огляду на те, що предметом судового розгляду є вартість орендної плати за 1-й квартал 2018 року, яка підлягала сплаті за рахунок наданих відповідачу коштів з Державного бюджету. Перерахування вказаних бюджетних коштів входить саме до компетенції ОСОБА_1 державної казначейської служби у м. Херсоні.

Також скаржник не погоджується з висновками господарського суду щодо стягнення 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки враховуючи категорію та складність справи, в межах якої ДП Адміністрація річкових портів отримано адвокатські послуги, об'єм роботи, проведеної адвокатом під час розгляду справи, така сума є завищеною.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Херсонський комунальний транспортний сервіс, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу та будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань до 07.12.2018р.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надавався.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що відповідачем не оскаржується рішення господарського суду в частині позовних вимог про стягнення суми боргу в розмірі 52 000грн., відповідач визнає вказані вимоги, прийняте у справі судове рішення підлягає перегляду в оскаржуваній частині, а саме щодо позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено господарським судом підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, рішенням Херсонської міської ради від 25.03.2016р. №144 Про дозвіл комунальному підприємству Херсонський комунальний транспортний сервіс на підписання договорів бербоут чартеру та проведення закупівлі товарів та послуг за спрощеною процедурою надано дозвіл до початку навігації 2016р. КП Херсонський комунальний транспортний сервіс з урахуванням вимог статті 2 ЗУ Про здійснення державних закупівель на підписання договорів бербоут-чартеру з ДП Адміністрація річкових портів, крім іншого, на теплохід Татри, який використовуватиметься для перевезення пасажирів на дачні ділянки, котрі знаходяться в акваторії Нижньодніпровького басейну та порту Херсон.

23.03.2016р. між Державним підприємством Адміністрація річкових портів та Комунальним підприємством Херсонський комунальний транспортний сервіс укладено стандартний бербоутний чартер Балтійської міжнародної морської ради (БІМКО) кодована назва: Беркон 89 №01/03-246 на судно пасажирський теплохід Татри.

23.03.2016р. між позивачем та відповідачем було складено та підписано акт здачі приймання судна до стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради (БІМКО) кодова назва: БЕРКОН 89 від 23.03.2016р., за яким судновласник здав, а фрахтувальник прийняв теплохід Татри, інв. №12345804 в бербоут чартер разом з майном визначеним в додатку №1 до акту.

11.01.2018р. між позивачем та відповідачем було складено та підписано додаткову угоду до стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради (БІМКО) кодова назва: БЕРКОН 89 №01/03-246 від 23.03.2016р. (а.с. 52), за якою сторони погодили з 15.01.2018р.: викласти бокс 21 стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради (БІМКО) кодова назва: БЕРКОН 89 №01/03-246 від 23.03.2016р. в новій редакції, а саме: 208000грн. в т.ч. ПДВ за кожні 12 місяців; викласти перший абзац ст. 28 додаткових статей до стандартного бербоутного чартеру Балтійської міжнародної морської ради (БІМКО) кодова назва: БЕРКОН 89 №01/03-246 від 23.03.2016р. у наступній редакції: фрахтувальник оплачує судновласникам чартерну плату за судно в розмірі 208000грн. в т.ч. ПДВ за кожен календарний рік (12 місяців), як зазначено в боксі 21, починаючи з дати і години здачі судна фрахтувальникам;

Супровідним листом від 23.03.2018р. позивач надіслав на адресу відповідача рахунки-фактури та акти надання послуг, у тому числі рахунок фактура т/х Татри №ДП-0000066 за 1 кв. 2018р. та акт надання послуг т/х Татри №ДП-0000054 складений про те, що по рахунку №ДП-0000066 виконавцем були надані послуги бербоут чартеру т/х Татри, згідно договору №01/03-246 за 1-ий квартал 2018р. на суму 52000грн. в т.ч. ПДВ 20% -8666,67грн.

Вказаний акт підписано позивачем та відповідачем і скріплено печаткою підприємств без зауважень.

Листом від 16.02.2018р. відповідач повідомив позивача, що 01.08.2016р. набрав чинності (для підприємств) Закон України Про публічні закупівлі), у звязку з чим, враховуючи розмір річних сум закупівлі за договором бербоут чартеру укладеного в березні 2016р., відповідач повинен провести процедуру закупівлі, а саме, відкритті торги.

Позивач листом від 02.03.2018р. повідомив відповідача, що договір бербоутного чартеру було укладено до моменту набрання чинності Закону України Про публічні закупівлі, який не має зворотної дії у часі, відповідно, його вимоги не розповсюджуються на вказаний договір та попередив відповідача про те, що не буде приймати участь в процедурах закупівлі КП Херсонський комунальний транспортний сервіс на послуги фрахту, у звязку з тим, що вже має відповідні укладені договори з комунальним підприємством з визначеною вартістю відповідно до фінансового плану ДП Адміністрація річкових портів.

На виконання вимог Закону № 922-VІІI відповідач двічі оголошував відкриті торги на закупівлю послуг з бербоутного чартеру. Обидва рази торги не відбулись з причини недостатньої кількості учасників.

22.03.2018р. відповідач на адресу позивача направив лист запрошення до переговорів, в якому пропонував ДП Адміністрація річкових портів прийняти участь у переговорах щодо закупівлі у 2018р. послуг з обслуговування водних видів транспорту з застосуванням переговорної процедури закупівлі.

У відповіді від 27.03.2018р. на лист щодо запрошення до переговорів (а.с.84) ДП АРП повідомило відповідачу, що немає можливості і підстав подання цінових пропозицій для участі у переговорній процедурі, згідно ЗУ Про публічні закупівлі та зазначило, що договір бербоутного чартеру є довгостроковим, укладеним строком на 60 місяців, а тому станом на 27.03.2018р. є діючим і обовязковим до виконання сторонами. Окрім цього, позивач також просив відповідача погасити наявну заборгованість за договором бербоутного чартеру.

Листом - запрошенням до переговорів від 29.03.2018р. (а.с.85-86) відповідач просив ДП Адміністрація річкових портів подати цінову пропозицію та прийняти участь у переговорах щодо закупівлі у 2018р. послуг з обслуговування водних видів транспорту з застосуванням переговорної процедури закупівлі.

Листом відповіддю від 03.04.2018р. на означений лист запрошення ДП АРП повторно виклало свої заперечення, аналогічні викладеним у відповіді від 27.03.2018р.

12.04.2018р. відповідач втретє на адресу позивача направив лист-запрошення до переговорів (а.с.88-89) в якому повторно просив ДП Адміністрація річкових портів прийняти участь у переговорах щодо закупівлі у 2018р. послуг з обслуговування водних видів транспорту та подати цінову пропозицію.

13.04.2018р. позивач у відповіді на запрошення до переговорів (а.с.90) повторно зазначив про відсутність у ДП Адміністрація річкових портів можливості і підстав приймати участь у переговорній процедурі, зазначивши при цьому підстави, які викладалися позивачем раніше у відповідях на листи запрошення до переговорів.

КП Херсонський комунальний транспортний сервіс звернулось до ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м.Херсоні з листом 862 від 14.05.2018р. (а.с.97), в якому просило оплатити бербоут-чартер чартерна плата згідно додаткових угод, укладених на підставі рішення Херсонської міської ради від 25.03.2016р. за квартал у сумі 197 923,50грн.

У відповіді від 18.05.2018р. на вищевказане звернення відповідача ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м.Херсоні з посиланнями на ст.2 ,38 ЗУ Про публічні закупівлі враховуючи що торги двічі оголошувалися та двічі не відбулися, запропонувало відповідачу провести переговорну процедуру у відповідності до Закону України Про публічні закупівлі.

Враховуючи несплату відповідачем за перший квартал 2018 року чартерної плати, позивач в травні 2018 року звернувся до господарського суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості, надавши також розрахунки пені та 3% річних, які нараховані позивачем за прострочення виконання грошового зобовязання.

Господарський суд визнав позовні вимоги обґрунтованими в повному обсязі та дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення вказаної позивачем суми боргу, пені та 3% річних.

Колегія суддів погоджується з такими висновками господарського суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 912 ЦК України за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов'язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам.

Порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Поняття договору чартеру (фрахтування) суден визначено у ст. 203 Кодексу торговельного мореплавства України, відповідно до якої, за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов'язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час. Надане фрахтувальнику судно може бути укомплектоване екіпажем (тайм-чартер) або не споряджене і не укомплектоване екіпажем (бербоут-чартер).

Відповідно до ст. 204 КТМ України договір чартеру (фрахтування) судна на певний час повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ст. 212 КТМ України фрахтувальник сплачує судновласнику фрахт в порядку і терміни, передбачені договором чартеру (фрахтування) судна на певний час. Він звільняється від сплати фрахту і витрат щодо судна за час, протягом якого судно було непридатне для експлуатації внаслідок неморехідного стану, за винятком випадків, коли непридатність судна настала з вини фрахтувальника.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Відповідно до ст. 34 Додаткових статей до бербоутного чартеру за просрочення сплати платежів визначених ст.28 Чартеру, Фрахтувальники сплачують на користь судновласників пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення платежу .

Відповідно до ст.28 Додаткових статей до Договору Фрахтувальники оплачують Судновласникам чартерну плату за судно в розмірі 160000,00 грн. (сто шістдесят тисяч гривень (в т.ч. ПДВ) за кожен календарний рік (12 місяців), як зазначено в боксі 21 починаючи з дати і години здачі Судна Фрахтувальникам. Виплата чартерної плати здійснюється рівними частинами, щоквартально до 5 (пятого) числа місяця який йде за звітним кварталом на підставі виставлених Судновласниками рахунків. Чартерна плата сплачується у гривні шляхом перерахування на банківський рахунок Судновласника. Чартерна плата за перший і останній місяці чартеру, якщо вони складають неповний місяць розраховується пропорційно числу днів у конкретному календарному місяці. Оплата чартеру продовжується до дати і години, коли судно повертається Фрахтувальником Судновласникам. Фрахтувальники за згодою Судновласників можуть авансом внести чартерну плату за наступні періоди. Часткова оплата Фрахтувальниками чартерної плати не визнається сторонами належним виконанням зобовязань за цим чартером. До 15-го січня кожного року дії цього чартеру (крім першого року дії чартеру), чартерна плата за поточний рік підлягає перегляду (у бік збільшення) шляхом підписати доповнення до цього зокрема, але не виключено, шляхом коригування розміру чартерної плати за попередній рік офіційно встановлений індекс інфляції в Україні за попередній рік дії цього чартеру.

Відповідачем не заперечується, що станом на 25.05.2018р. плата за перший квартал у сумі 52000грн. в порушення ст. 28 Додаткових статей не сплачена.

Згідно п.f ст.10 Додаткових статей усяка затримка з виплатою чартерної плати дає судновласнику право на одержання відсотків.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення 2421,92грн. пені та 213,70грн. 3% річних, господарський суд дійшов висновку, що прострочення грошового зобовязання є підставою для нарахування суми штрафних санкцій та 3% річних.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду, що відповідачем не доведено належними на допустимими доказами відсутності своєї вини у порушенні зобов'язання договором бербоутного чартеру, а також що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання.

Господарський суд підставно звернув увагу, що зобовязання з оплати за договором бербоутного чартеру від 23.03.2016р. № 01/03-246 взяв на себе відповідач, який відповідно до п.2.1, 2.2.. Статуту КП «Херсонський комунальний транспортний сервіс», є самостійним прибутковим субєктом господарювання, створеним для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку визначеному чинним законодавством та є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до умов договору бербоутного чартеру від 23.03.2016р. №01/03-246 та Додаткових статтей до договору, особою, яка несе відповідальність за невиконання зобовязання щодо сплати платежів або його несвоєчасне виконання є саме Фрахтувальник, тобто відповідач, а тому взаємовідносини відповідача з ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у м. Херсоні в частині проведення фінансування не стосуються позивача, та жодним чином не повинні впливати на господарські відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, оскільки ця обставина не усуває беззаперечного обов'язку відповідача сплатити борг.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на відсутність в його діях вини, що на думку останнього свідчить про безпідставність нарахування 3 % річних враховуючи таке.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином наявність у боржника обов'язку сплатити кредитору суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором, пов'язується лише з відповідною вимогою кредитора, заявленою до боржника. При цьому наявність або відсутність вини у діях боржника щодо допущення порушення грошового зобов'язання не впливає на правомірність нарахування та не звільняє від обов'язку сплатити такі нарахування за весь час прострочення грошового зобов'язання до його виконання.

За таких обставин, перевіривши здійснені позивачем розрахунки у частині визначення розміру пені та 3% річних судова колегія дійшла висновку, що господарським судом правомірно задоволено вимоги про стягнення 2421,92грн. пені та 213,70грн. 3% річних.

Щодо аргументів апеляційної скарги в частині незгоди з сумою яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно наявного в матеріалах справи акту прийому-передачі надання послуг (окремого обсягу) від 25.08.2018р. адвокатом 23.08.2018р. вивчено відзив на позовну заяву у справі №923/488/18, підготовлено правову позицію, 25.08.2018р. зібрано докази, підготовлено та подано відповідь на відзив на позовну заяву у справі №923/488/18, на що в сукупності витрачено 2 години часу.

Відповідно до п.п. 6.3.1.1., 6.6. Договору про надання правничої допомоги від 20.08.2018р. укладений між ДП Адміністрація річкових портів та адвокатом ОСОБА_3, гонорар за одну годину витрачену адвокатом на надання професійної правничої допомоги становить 3 000,00грн. Сторони домовились, що в залежності від досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт, клієнтом додатково сплачується гонорар в розмірі 10% від задоволеної ціни позову.

За результатами дослідження зазначених доказів, врахувавши позицію відповідача, місцевий господарський суд дійшов висновку що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000грн. є завищеною та обмежив розмір покладених на позивача витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката сумою у 3000грн.

За приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, у разі наявності заперечень останнього щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Заперечуючи проти покладення на відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги, скаржник не наводить конкретних доводів на обґрунтування позиції щодо завищення їх розміру відповідно до рішення суду 3000грн.

Проаналізувавши висновки суду першої інстанції в частині витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що господарським судом обґрунтовано та правомірно було оцінено обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а тому колегія погоджується з висновком суду про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача 3 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Отже, твердження апелянта щодо того, що оскаржуване рішення прийняте при неповному зясуванні всіх обставин що мають значення для справи та неправильній оцінці судом поданих сторонами доказів, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги повністю відхилені судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2018 року у справі №923/488/18 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство «Херсонський комунальний транспортний сервіс».

Постанова в порядку ст. 282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст. 284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку згідно положень ст.ст. 286,288 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Поліщук