СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2019 р. Справа № 922/1128/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пушай В.І.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

за участю:

представника позивача - Кощавки І.А. (діє на підставі статуту та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань)

представника відповідача - адвоката Романенко Н.А. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 25.01.2018, ордер серія ХВ № від 21.12.2018, довіреність № б/н від 21.12.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків (вх. № 710 Х/3 від 29.10.2018) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.09.2018 по справі № 922/1128/18 (суддя Лаврова Л.С.; повне рішення складено 18.09.2018)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків

до Фізичної особи-підприємця Ільїна Сергія Сергійовича, м. Харків

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Термолайф» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Ільїна Сергія Сергійовича про стягнення грошової компенсації за неякісний ремонт 3-х електродвигунів у розмірі 292645,00 грн.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. 15348 від 25.05.2018) позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в частині компенсації витрат за усунення неякісно виконаного ремонту 2-х електродвигунів: №80002061 (1М-1 315 МА2) - 92488,20 грн., №11001969 (1ЕМ-1 315 МА2) - 92488,20 грн. та стягнути з відповідача грошову компенсацію витрат за усунення неякісно виконаного ремонту 2-х електродвигунів у розмірі 184976,40 грн. Витрати по сплаті судового збору позивач просив покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неякісне виконання відповідачем ремонту електродвигунів за договором №3607 від 13.05.2016, що зумовило зупинку виробничої лінії та понесення позивачем втрат на ремонт електродвигунів.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.09.2018 по справі № 922/1128/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено з огляду на їх необґрунтованість.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту виходу з ладу спірних двигунів саме з вини відповідача та факту неякісного виконання відповідачем ремонту електродвигунів за договором №3607 від 13.05.2016.

Позивач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про те, що судом надано невірну та неналежну оцінку доводам та доказам, які достеменно підтверджують позовні вимоги та свідчать про невиконання відповідачем умов договору і порушення законних прав та інтересів позивача, рішення винесене з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, а тому просить рішення Господарського суду Харківської області від 17.09.2018 по справі № 922/1128/18 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким: стягнути з відповідача на користь позивача, грошову компенсацію витрат за усунення неякісно виконаного ремонту 2-х електродвигунів - №80002061 (1М-1 315 МА2), №11001969 (1ЕМ-1 315 МА2) у розмірі 184976,40 грн; стягнути з відповідача на користь позивача ставку судового збору у розмірі 4389,69 грн; стягнути з відповідача на користь позивача ставку судового збору у розмірі 6584,53 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Медуниці О.Є.. судді Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 17.09.2018 по справі № 922/1128/18. Відповідачу надано строк - до 16.11.2018 для надання суду відзиву на апеляційну скаргу.

16.11.2018 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 1151), в якому вважає апеляційну скаргу позивача необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та прийнятим при повному і всебічному з'ясуванні всіх обставин справи. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначив про те, що: - аргументи позивача про виконання неякісного ремонту спірних електродвигунів є безпідставними та необґрунтованими; - позивач вперше повідомив про ніби - то виконаний відповідачем неякісний ремонт електродвигунів після самостійного розбирання та проведення ремонту зазначених електродвигунів; - будь-яких актів щодо неякісного ремонту, або неякісних запчастин, в присутності відповідача не складалось; - фактично позивач не довів обставин, які б підтверджували неналежне виконання відповідачем умов договору №3607 від 13.05.2016, а саме неякісного ремонту зазначених електродвигунів; - позивач самостійно здійснював розбирання та ремонт електродвигунів без негайного повідомлення відповідача про вихід з ладу, відремонтованих останнім електродвигунів; - фактично вказані електродвигуни не були надані для огляду відповідачу; - Акти виявлених недоліків ремонту у присутності позивача та відповідача не складалися.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 справу призначено до апеляційного розгляду на 21.12.2018 о 12:00 год.

У судовому засіданні 21.12.2018 при розгляді справи по суті оголошено перерву до 10:00 год. 03 січня 2019 року.

У зв`язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М., яка входить до складу колегії суддів, що розглядає дану справу, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 02.01.2019, для її розгляду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пушай В.І.

Представник позивача у судовому засіданні 03.01.2019 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Уповноважений представник відповідача, підтримав свою правову позицію у справі та аргументи, що зазначені у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 17.09.2018 по справі № 922/1128/18 задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, 13.05.2016 між позивачем - ПрАТ «Термолайф» (замовник) та відповідачем - ФОП Ільїним Сергієм Сергійовичем (виконавець) укладено договір №3607 (далі - Договір), за яким виконавець зобов'язався виконати ремонт електродвигунів, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити ці роботи у відповідності з умовами укладеного Договору.

У пункті 2.1. Договору сторони дійшли згоди про те, що до обов'язків виконавця зокрема віднесено:

- своєчасне та якісне надання послуг визначених пунктом 1.1. Договору в строк 10 днів з дати передачі замовником техніки виконавцю;

- здавати послуги за актами здачі-приймання виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін;

- у випадку наявності недоліків виконавець усуває їх за свій рахунок протягом 14 робочих днів з дня отримання відповідних претензій від замовника, або компенсує вартість їх усунення (претензії можуть пред'являтися замовником протягом 1 року з дня закінчення робіт).

Згідно пунктів 3.3., 3.5. Договору Замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи в розмірі і строки, визначені Договором, після перевірки достовірності актів про надання послуг виконавцем підписати ці акти в строк 5 робочих днів з моменту отримання.

Акт виконаних робіт підписується сторонами не пізніше 5 календарних днів після виконання послуг (пункт 3.11. Договору).

У пункті 3.1. Договору сторони погодили, що ціна послуг деталізується в специфікації/рахунку-фактурі до Договору, які є його невід'ємною частиною.

Загальна вартість Договору визначається як сума всіх специфікацій або рахунків-фактури (пункт 3.2. Договору).

Відповідно до розділу 4 Договору у випадку порушення зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність визначену Договором та діючим законодавством. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов'язань по Договору, якщо воно відбулося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила усіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі було підписано наступні специфікації:

- №7 від 16.12.2016 на ремонт електродвигуна FIMET 160 кВт. 3000 об./хв на суму 88945,00 грн.;

- №12 від 15.06.2017 на ремонт електродвигуна FIMET 160 кВт. 3000 об./хв на суму 96300,00 грн.;

- №14 від 09.08.2017 на ремонт електродвигуна FIMET 160 кВт. 3000 об./хв на суму 107400,00 грн.

Специфікаціями було визначено строк виконання робіт - 15 робочих днів з моменту підписання специфікації.

Судом першої інстанції встановлено, що вказані роботи було виконано та прийнято за актами здачі приймання робіт №17 від 12.01.2017, №22 від 07.08.2017, №24 від 20.09.2017, а оплату вартості виконаних робіт - здійснено у повному обсязі, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень (том 1 аркуші справи 133-150, 153-170, 173-175, 196-197).

Обґрунтовуючи свою правову позицію у справі позивач зазначив про те, що:

- після прийняття від виконавця двигуни були розміщені на складах замовника з метою подальшого використання;

- після початку експлуатації двигун FIMET 160 кВт 3000 об/хв (серійний №11001969, 1EM-1 315 MA2) вийшов з ладу; при розбиранні електродвигуна було виявлено зруйнований передній підшипник; електродвигун було замінено на резервний (№80002061, 1М-1 315 МА2);

- час роботи зміненого електродвигуна склав 18 годин 30 хвилин, після чого його роботу було зупинено;

- зупинку електродвигуна було виявлено через спрацювання захисту частотного перетворювача по перевищенню струму та при розбиранні електродвигуна знову було виявлено зруйнований передній підшипник;

- оскільки з ладу вийшов тільки передній підшипник, а знятий напередодні двигун ще не був відремонтований, було прийнято рішення про заміну підшипника;

- в ході робіт з'ясувалося, що була відсутня дистанційна втулка, яка перебуває між підшипником і стопорним кільцем, що фіксує передній підшипник на валу, а кришки, що фіксують підшипник, були переплутані місцями;

- через 27 годин роботи електродвигуна він знову був зупинений, було виявлено, що зупинка електродвигуна сталася через спрацювання захисту частотного перетворювача по короткому замиканню на «землю»;

- 17.10.2017 о 14:20 на територію підприємства ПрАТ «Термолайф» прибув Ільїн С.С., який був викликаний позивачем;

- для вібродіагностики і перевірки балансування робочого колеса представниками відповідача був викликаний фахівець.

- позивач вважаючи, що виконані відповідачем роботи були неякісними та містили недоліки механічного характеру (зборка та неякісні запчастини), тому під час переговорів між сторонами 17.10.2017, відповідачу було запропоновано компенсувати (повернути) вартість неякісно виконаного ремонту 3 електродвигунів, які передавались відповідачу для проведення робіт, але відповідач не погодився на таку компенсацію;

- 23.10.2017 позивач направив на адресу відповідача претензію (вих. № 715), в якій містилась вимога компенсувати вартість ремонтних робіт відповідно до специфікацій №7 від 16.12.2016 та №12 від 15.06.2017 в розмірі 185245,00 грн., за свій рахунок протягом 14 робочих днів з дня отримання відповідної претензії;

- претензія була повторно направлена відповідачу 14.11.2017 (вих. 771) та 21.12.2017 (вих. 839), але відповіді на неї позивач не отримав.

Із матеріалів справи вбачається, що 18.10.2017 позивач уклав з ТОВ «Харківський завод електричних машин» договір підряду №35 на виконання ремонтних робіт (том 1 аркуші справи 199-200 ), а 23.10.2017 підписав Акт дефектації №838 та Калькуляцію №839 на проведення ремонту електродвигуна 1М-1 315 МА2 (серійний номер №80002061) на загальну суму 92488,20 грн. (том 1 аркуші справи 201-202).

29.11.2017 за Актом здачі-приймання (надання послуг) №ОУ-0000252, позивачем був прийнятий ремонт вказаного електродвигуна (том 1 аркуш справи 203).

07.12.2017 між позивачем та ТОВ «Харківський завод електричних машин» було підписано Акт дефектації №947 та Калькуляцію №948 на проведення ремонту електродвигуна 1М-1 315 МА2 (серійний номер №11001969) на загальну суму 92488,20 грн. (том 1 аркуші справи 206-207).

29.11.2017 за Актом здачі-приймання (надання послуг) №ОУ-0000056, позивачем був прийнятий ремонт вказаного електродвигуна (том 1 аркуш справи 208).

З огляду на це позивач стверджує, що ним були понесені витрати на усунення недоліків ремонту електродвигунів №80002061 (1М-1 315 МА2) в сумі 92488,20 грн. та №11001969 (1ЕМ-1 315 МА2) в сумі 92488,20 грн., які були неякісно відремонтовані відповідачем.

Копіями платіжних доручень № 10597 від 27.10.2017, № 11552 від 29.11.2017, № 12223 від 27.12.2017 та № 1190 від 16.02.2018 позивач підтверджує сплату вартості проведеного ТОВ «Харківський завод електричних машин» ремонту електродвигунів 1М-1 315 МА2 (серійні номери 80002061, 11001969).

Компенсації витрат на ремонт електродвигуна FIMET 160 кВт 3000 об/хв (серійний №G15000576) позивач в рамках даної справи не вимагає.

Спір у справі, що розглядається, стосується компенсації витрат, понесених позивачем на ремонт електродвигунів, причиною несправності яких, як вважає позивач, слугував неякісно виконаний відповідачем ремонт.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №3607 від 13.05.2016 про виконання робіт з ремонту електродвигунів є договором підряду.

Частинами першою та другою статті 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботи за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі; замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого із них має бути призначена експертиза.

Приписи статті 853 Цивільного кодексу України ставлять виникнення права у замовника посилатися на недоліки виконаної роботи у залежність від встановлення замовником під час прийняття виконаних робіт факту виявлення відступу виконавця від умов договору підряду або інших недоліків.

Встановлення недоліків не завжди є можливим при звичайному способі прийняття виконаних робіт. Складність полягає в тому, що за своєю природою недоліки можуть бути як явними, так і прихованими, що в останньому випадку зумовлює неможливість встановити факт недоліків при звичайному способі прийняття виконаних робіт.

Враховуючи те, що позивачем були заявлені вимоги як збитки відповідно до статей 837, 839 Цивільного кодексу України, позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача у спірних правовідносинах, заподіяння майну шкоди, що відповідає положенням статті 22 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; відповідач повинен довести обставини, які звільняють його від відповідальності відповідно до норм законодавства.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Положеннями статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушення.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (пункти 1-3 частини першої статті 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов'язок з відшкодування збитків настає для суб'єктів господарювання у разі порушення господарського зобов'язання в результаті неналежного виконання (або невиконання) умов договору (статті 224, 225 Господарського України, стаття 623 Цивільного кодексу України) або внаслідок завдання шкоди без договірних правовідносин (глава 82 Цивільного кодексу України).

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності збитків та обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що обов'язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов'язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими.

В ході всього розгляду справи відповідач заперечував проти наведених позивачем обставин та доказів, які надані в підтвердження проведення неякісного ремонту двигунів, зазначивши, що роботи за укладеним між сторонами Договором були виконані ним належним чином.

Так, відповідач зауважив, що позивач вперше повідомив про неякісно виконаний ремонт електродвигунів лише після самостійного розбирання та проведення ремонту зазначених двигунів. Водночас, будь-яких актів щодо неякісного ремонту або неякісних запчастин в присутності відповідача не складалось. 17.10.2017 відповідач був присутній при розбиранні електродвигуна FIMET 160 кВт 3000 об/хв (серійний №G15000576) і претензій щодо неякісного ремонту від відповідача не отримував, а інші два двигуни взагалі не надавалися йому для огляду.

Натомість позивач послався на те, що 17.10.2017 відповідач оглянув всі електродвигуни і був присутній при розбиранні електродвигуна FIMET 160 кВт 3000 об/хв (серійний №G15000576), і відмовляючись підписувати акт щодо неякісного ремонту, пообіцяв усунути недоліки неякісно виконаного ремонту електродвигунів за свій рахунок і після цього перестав виходити на зв'язок з позивачем.

Втім, в процесі розв'язання даного спору судом першої інстанції було досліджено надану відповідачем в підтвердження його заперечень заяву свідка ОСОБА_4 (вх. №21836 від 30.07.2018), в якій зазначено те, що 17 жовтня 2017 року до ОСОБА_4 звернувся Ільїн С.С. та у зв'язку з його викликом на підприємство ПрАТ «Термолайф» з питання виходу з ладу електродвигунів, запросив бути присутнім разом з ним на зазначеному підприємстві для з'ясування фактичних обставин щодо виходу з ладу електродвигунів. Приблизно о 14-20 разом з ФОП Ільїним С.С. ОСОБА_4 прибув на підприємство ПрАТ «Термолайф», що знаходиться за адресою: м. Харків, Карачівське шосе, 44, що може бути підтверджено зробленим записом в журналі обліку відвідувачів підприємства.

В подальшому, в присутності робітників підприємства, Ільїна С.С. та керівника підприємства, ОСОБА_4 був здійснений огляд електрообмотки і електродвигуна в ході якого будь-яких пошкоджень не виявлено.

Поряд із цим, було прийнято рішення, оглянути місце використання електродвигуна, а саме вентилятора, в ході якого було встановлено, що при оберті електродвигуна присутня вібрація. В подальшому, при спілкуванні з працівниками та керівником підприємства в його кабінеті всі прийшли до висновку, що причиною виходу з ладу електродвигунів є підвищена вібрація вентилятора та розбалансування робочого колеса, яке розташоване на валу електродвигуна. Керівник підприємства звернувся до Ільїна С.С. з питанням можливості викликати на підприємство фахівця по балансуванню промислового вентилятора в якому використовувались електродвигуни та в подальшому такий спеціаліст за телефонним дзвінком Ільїна С.С. був запрошений на підприємство.

Окрім того, свідок свідка ОСОБА_4 зазначав, що при огляді електродвигуна та вентилятора, а також в кабінеті керівника, в його присутності, зі сторони працівників та керівника підприємства будь-яких претензій Ільїну С.С. щодо неякісного ремонту електродвигунів останнім не пред'являлось. Всі погодились, що причиною виходу з ладу електродвигунів є наявність вібрації вентилятора (розбалансування робочого колеса вентилятора) та прийшли до висновку про необхідність проведення робіт по балансуванню вентилятора (робочого колеса вентилятора).

Також, відповідачем було надано до суду заяву свідка ОСОБА_5 (вх. 25421 від 03.09.2018), яка містить свідчення щодо фактичних обставин, які відбулися 17 жовтня 2017 року у його присутності на підприємстві ПрАТ «Термолайф».

Так, згідно поданої заяви, 17 жовтня 2017 року приблизно о 18:00-19:00 годині в телефонному режимі до ОСОБА_5, звернулись, як до спеціаліста з балансування вентиляторів. Чоловік, представившись працівником ПрАТ «Термолайф», повідомив, що на підприємстві де він працює у виробництві використовується промисловий вентилятор по якому необхідно провести діагностику та встановити наявність або відсутність при роботі вентилятора вібрації. У разі встановлення наявності вібрації провести балансування вентилятора. Прибувши на підприємство, в присутності працівників ПрАТ «Термолайф» було проведено огляд робочого колеса вентилятора на предмет дефектів сварки, відривів, балансировочних грузів, наявності тріщин в металі. Дефектів не було виявлено.

Відповідно до ДСТУ ISO 14694:2005 «Промислові вентилятори. Вимоги до якості балансування та рівнів вібрації», ДСТУ ISO 14695:2005 «Вентилятори промислові. Метод визначення вібрації вентилятора», ДСТУ 2522-94 «Вентилятори радіальні загального призначення. Фланці. Розміри» допустиме середнє квадратичне значення віброшвидкості вентиляторів не повинно перевищувати 6,3 мм/с, незалежно від виду балансування робочих коліс, шківів і муфт. При проведенні діагностики промислового вентилятора було встановлено наявність вібрації рівень якої в 3,5 разів перевищував допустимі норми встановлені відповідними ДСТУ.

Після встановлення наявності підвищеної вібрації вентилятора, працівники ПрАТ «Термолайф» повідомили ОСОБА_5 про необхідність заміни електродвигуна. ОСОБА_5 зазначив, що заміна електродвигуна не приведе до очікуваного результату та не усуне підвищену вібрацію вентилятора. Але працівники ПрАТ «Термолайф» наполягли на проведенні заміни електродвигуна та в подальшому електродвигун, який використовувався у роботі вентилятора було замінено. Роботи по заміні вентилятора проводились приблизно на протязі 4-х годин працівниками ПрАТ «Термолайф». Після заміни електродвигуна рівень вібрації залишився на тому самому рівні. Потім були проведені діагностичні заміри та розрахунки встановлення на робочому колесі вентилятора балансувальних грузів. Встановлення балансувальних грузів на робочому колесі вентилятора проводилося працівниками ПрАТ «Термолайф» за розрахунками ОСОБА_5

В ході проведення балансування ОСОБА_5 було виявлено та повідомлено працівників ПрАТ «Термолайф» про наявність конструктивних недоліків вентилятора, а саме те, що осьова вібрація корпусу вентилятора була приблизно 5,5 мм/с та її можливо зменшити шляхом приєднання за допомогою проведення зварювальних робіт двох з'єднувальних кутів між корпусом і станиною вентилятора. Після проведення робітниками ПрАТ «Термолайф» зазначених робіт, вібрація вентилятора зменшилась до рівня норм ДСТУ. Роботи по діагностиці та балансуванню вентилятора, з урахуванням часу заміни робітниками ПрАТ «Термолайф» електродвигуна, проводились до 4-5 годин наступного дня.

Свідок ОСОБА_5 зазначив, що будь які дії по розбиранню, діагностиці, ремонту електродвигунів, які використовувались у роботі промислового вентилятора, ним не здійснювались.

Судом першої інстанції також було досліджено надані до справи представником відповідача висновки ТОВ «ІТЦ» Донвентилятор» та ТОВ «МПСР» (вх. 21837) щодо наслідків наявності розбалансування робочого колеса вентилятора та можливості виходу з ладу електродвигунів при наявності розбалансування робочого колеса вентилятора, згідно яких наслідком роботи вентилятора з підвищеною вібрацією є: руйнування підшипникових вузлів, посадкових місць підшипників, що в свою чергу призводить до заклинюванню якоря електродвигуна та руйнування його обмоток, у разі експлуатації вентилятора з наявною вібрацією вище допустимих норм це може привести до виходу з ладу підшипників та обмоток електродвигуна або до виходу з ладу електродвигуна в цілому. Також зазначається, що допустимі норми вібрації вентиляторів визначені в ДСТУ ISO 14694:2005 «Промислові вентилятори. Вимоги до якості балансування та рівнів вібрації», ДСТУ ISO 14695:2005 «Вентилятори промислові. Метод визначення вібрації вентилятора», ДСТУ 2522-94 «Вентилятори радіальні загального призначення. Фланці. Розміри» та не можуть бути вище 6,3 мм/с, незалежно від виду балансування робочих коліс.

Поряд із цим, під час розгляду справи позивачем суду першої інстанції було надано акт огляду електродвигуна Fimet 160 кВт 3000 об/мин (сер. № 80002061, 1М 315 МА2) та пояснювальну записку головного механіка ПрАТ «Термолайф» ОСОБА_6 від 28.08.2018, в яких було викладену версію працівників підприємства позивача щодо подій, що мали місце при огляді електродвигунів.

Встановивши на підставі оцінки поданих сторонами доказів відсутність підстав для висновку про те, що вихід з ладу двигунів відбувся з вини відповідача та був результатом саме неякісно виконаного ним ремонту, і що саме це є причиною поломки спірних електродвигунів, ремонт якого здійснював відповідач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «Термолайф».

Також судом першої інстанції з урахуванням викладених у позові даних про те, що система віддуву, яка використовується в процесі виробництва, - це одна система з власним вентилятором, який працює за допомогою електродвигуна, обґрунтовано відзначено, що відремонтовані відповідачем двигуни є складовою цілої системи віддуву, на їх роботу та справність могли впливати й інші структурні та функціональні частини системи, а тому посилаючись на вихід з ладу вказаних двигунів, позивач обов'язково повинен довести те, що причиною таких неполадок був саме неякісний ремонт, а не наявність проблем в роботі інших складових частин системи віддуву.

Однак наявність в матеріалах справи заяв свідків, які брали участь у перевірці роботи системи, підтверджують твердження відповідача про несправність роботи вентилятора, що могло стати причиною виходу з ладу електродвигунів.

Пояснювальна записка головного механіка ПрАТ «Термолайф» ОСОБА_6, складена під час розгляду справи 28.08.2018, не може бути визнана належними доказом по даній справі, оскільки вона фактично оформлена у вигляді показань свідка, але не відповідає процесуальним вимогам до такого доказу, зокрема не містить повних даних свідка, інформації про обізнаність зі змістом закону про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань та нотаріально завіреного підпису свідка.

Наданий позивачем «Акт осмотра электродвигателя» датований 17.10.2018 та підписаний головним механіком, заступником директора і директором у вигляді письмових пояснень осіб, що його підписали відносно подій, учасниками яких вони були, як зазначено в акті - « 17.10.2018 р.», містить ряд суперечностей щодо дати його складання та часу, протягом якого відбувалися описані в ньому події. Окрім того, зазначеним актом лише констатується думка працівників підприємства позивача щодо виявлених недоліків та можливих причин їх виникнення, а тому не може слугувати доказом належного чи неналежного виконання зобов'язання відповідачем за Договором №3607 від 13.05.2016.

Поряд із цим, згідно частини четвертої статті 853 Цивільного кодексу України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв'язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що у матеріалах справи відсутні докази проведення експертизи з приводу недоліків виконаної відповідачем роботи.

Позивач не скористався наданим йому ч. 4 ст. 853 ЦК України правом на проведення експертизи у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач повідомив відповідача про неякісність виконаного останнім ремонту спірних електродвигунів лише після самостійного їх розбирання та проведення ремонту зазначеного обладнання.

Позивач у суді першої інстанції підтвердив, що діагностика та ремонт електродвигунів не входять до видів діяльності та спеціалізації його підприємства. Однак в той же час, після зупинки роботи спірних двигунів, позивач самостійно розібрав вказане обладнання, провів певні ремонтні роботи, в одному з двигунів здійснив заміну підшипників. Зазначені роботи проводилися позивачем до виклику відповідача та пред'явлення до нього претензій, особами без підтвердженої кваліфікації, що також могло вплинути на справність двигунів та можливість виявлення дійсних причин їх виходу з ладу.

Двосторонні акти про виявлені недоліки в роботах між сторонами не складались, експертних висновків або будь-яких інших доказів на підтвердження того, що вихід з ладу електродвигунів був спричинений неякісним ремонтом до суду не надано.

Подальший ремонт електродвигунів було проведено ТОВ «Харківський завод електричних машин» за договором підряду з позивачем, при цьому жодних експертних висновків або досліджень, які б дозволили встановити причини виходу з ладу двигунів не було проведено, і такі докази у справі відсутні.

З огляду на викладене, твердження позивача про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду та, як наслідок, понесення ним збитків у розмірі оплаченої вартості неякісного ремонту, є безпідставними та недоведеними належними та допустимими доказами.

Доводи позивача суперечать наявним у справі доказам, які у своїй сукупності спростовують викладені у позовній заяві обставини.

Також колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що фактично, позивач звернувся до відповідача із претензією, в якій зазначив про неякісність проведених останнім ремонтних робіт в той час, коли спірне обладнання вже знаходилось на підприємстві ТОВ «Харківський завод електричних машин» і на заводі здійснювались відповідні його ремонтні роботи, а також після самостійного розбирання та проведення ремонту зазначених двигунів позивачем.

Фактично такі дії позивача свідчать про його відмову від будь-яких претензій щодо неякісного ремонту спірних електродвигунів (серійні номери: 80002061 та 11001969).

Твердження позивача про те, що відповідач 17.10.2017 фактично погодився провести ремонт спірного обладнання за свій рахунок, також не знайшли свого підтвердження серед наявних у справі доказів, адже відповідач 17.10.2017 в присутності робітників та керівника підприємства ПрАТ «Термолайф» здійснив лише огляд електрообмотки та електродвигунів, не виявивши при цьому жодних пошкоджень. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що було прийнято рішення, оглянути місце використання електродвигуна, а саме вентилятора, в ході якого було встановлено, що при оберті електродвигуна присутня вібрація.

Далі, як обґрунтовано було встановлено судом першої інстанції, сторони дійшли висновку, що причиною виходу з ладу електродвигунів є підвищена вібрація вентилятора та розбалансування робочого колеса, яке розташоване на валу електродвигуна. Керівник підприємства звернувся до Ільїна С.С. з питанням можливості викликати на підприємство фахівця по балансуванню промислового вентилятора, в якому використовувались електродвигуни, та, в подальшому, такий спеціаліст за телефонним дзвінком Ільїна С.С. був запрошений на підприємство.

При огляді електродвигуна та вентилятора, будь-яких претензій відповідачу щодо неякісного ремонту електродвигунів не пред'являлося, тобто і позивач, і відповідач погодились, що причиною виходу з ладу спірного обладнання є наявність вібрації вентилятора (розбалансування робочого колеса вентилятора) та дійшли висновку про необхідність проведення робіт по його балансуванню.

Зазначені обставини підтверджуються заявою свідка ОСОБА_4, якій суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Проведення робіт по балансуванню вентилятора (робочого колеса вентилятора) підтверджуються наданою суду першої інстанції заявою свідка ОСОБА_5, яка подана у строки, встановлені для подання доказів, та котрій суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Отже, за всіма обставинами спору, позивач не довів протиправність поведінки відповідача у спірних правовідносинах та заподіяння останнім шкоди майну ПрАТ «Термолайф», а тому висновки суду першої інстанції про відмову в позові про стягнення компенсації витрат за усунення неякісно виконаного ремонту 2-х електродвигунів: №80002061 (1М-1 315 МА2) в сумі 92488,20 грн. та №11001969 (1ЕМ-1 315 МА2) в сумі 92488,20 грн. є обґрунтованими. Ці висновки не спростовані позивачем у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.09.2018 по справі № 922/1128/18 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.09.2018 по справі №922/1128/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08.01.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя В.І. Пушай