ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа№ 910/13079/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Разіної Т.І.

при секретарі Пугачовій А.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Дяченко В.С. за довіреністю №24/15/3 від 28.12.2018,

Тодосієнко В.М. за довіреністю №5881/15/1 від 11.12.2018;

від відповідача 1: Перетятько С.М. за довіреністю №18-0014/19783 від 06.04.2018;

від відповідача 2: Таболін О.С. адвокат за довіреністю б/н від 14.12.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 (повний текст складено 28.11.2018)

у справі № 910/13079/18 (суддя: Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Державної іпотечної установи

до Національного банку України (відповідач 1)

та публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. (відповідач 2)

про визнання недійсним договору,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України та публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання недійсним договору застави облігацій №42/ДІУ від 12 вересня 2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 листопада 2018 року клопотання Національного банку України про закриття провадження у справі задоволено.

Закрито провадження у справі за позовом Державної іпотечної установи до Національного банку України та публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання недійсним договору.

У задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про залишення позову без розгляду відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Державна іпотечна установа 06 грудня 2018 року подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки підстави позову, який розглядався судом у справі №910/6177/18, відрізняються від підстав позову у даній справі

Також у апеляційній скарзі було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

18.12.2018 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Козир Т.П., суддів Разіної Т.І., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 17.01.2019.

02.01.2019 відповідач 1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що суд правомірно закрив провадження у справі, оскільки є рішення суду (справа №910/6177/18) між тими ж сторонами, з тим же предметом і з тих же підстав.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

У жовтні 2018 року Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України та публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання недійсним договору застави облігацій №42/ДІУ від 12 вересня 2014 року.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що спірний договір порушує права та законні інтереси позивача, як кредитора АТ"Дельта Банк", та укладений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема п.7 ч.3 ст. 38, ч.6. ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч.3 ст.5 Закону України "Про заставу" (а.с.7-13).

22 жовтня 2018 року представник відповідача 1 подав заяву про закриття провадження у справі, яка обґрунтована тим, що позивач звертався до суду з аналогічним позовом і за результатами розгляду спору рішенням Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2018 року у справі №910/6177/18 у задоволенні позову відмовлено (а.с.61-63).

27 листопада 2018 року представник відповідача 2 подав клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на наявність справи №910/6177/18 між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав (а.с.102).

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 листопада 2018 року клопотання Національного банку України про закриття провадження у справі задоволено.

Провадження у справі закрито.

У задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про залишення позову без розгляду відмовлено.

В обґрунтування підстав для закриття провадження у справі суд першої інстанції послався на те, що існував спір про визнання недійсним договору застави облігацій № 42/ДІУ від 12 вересня 2014 року, за результатами розгляду якого прийнято рішення Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2018 року у справі №910/6177/18. Оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі № 910/13079/18 на підставі п.3 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Щодо клопотання про залишення позову без розгляду, то суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі з наступних підстав.

Пунктом 3 ч.1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З системного аналізу положень зазначених норм вбачається, що для закриття провадження у справі за вказаних підстав необхідна одночасна наявність наступних умов:

- наявність судового рішення, яке набрало законної сили, з аналогічного спору;

- спір між тими самими сторонами;

- спір про той самий предмет;

- спір з тих самих підстав.

За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Положення п. 3 ч.1 ст. 231 ГПК України підлягають застосуванню, якщо на момент відкриття провадження у справі суду не було відомо про наявність рішення у іншій справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як зазначено у п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви (а.с.7-13), яка є предметом розгляду у даній справі, Державна іпотечна установа звернулась з позовом до Національного банку України та публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання недійсним договору № 42/ДІУ застави облігацій від 12.09.2014.

В якості обґрунтування правових підстав позову позивач посилається на те, що договір застави укладений в порушення вимог чинного законодавства і відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України є недійсним з наступних підстав:

- Національний банк України, укладаючи спірний договір застави, знаючи про тяжкий фінансовий стан АТ "Дельта Банк", передбачив переваги при задоволенні своїх вимог, як кредитора, прямо не встановлені для нього чинним законодавством, а тому спірний договір є нікчемним в силу п.7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- умови спірного договору суперечать вимогам ч.3 ст. 5 Закону України "Про заставу", згідно яких застава цінних паперів може здійснюватись шляхом передачі їх заставодержателю або у депозит нотаріальної контори, приватного нотаріуса чи банку;

- положення п.п.2.2.2, 2.2.4 спірного договору порушують ч.6 ст.51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки обраний Національним банком спосіб реалізації предмета застави не передбачений спеціальним законом та не узгоджується з ним.

Також з матеріалів справи вбачається, що у травні 2018 року Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України та публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання недійсним договору застави облігацій № 42/ДІУ від 12 вересня 2014 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2018 року у справі №910/6177/18, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14 листопада 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Зі змісту позовної заяви (а.с.110-116), яка була предметом розгляду у справі №910/6177/18, вбачається, що в якості обґрунтування правових підстав позову позивач посилався на те, що договір застави укладений в порушення вимог чинного законодавства і є недійсним з наступних підстав:

- укладанням спірного договору Національний банк України отримав перевагу перед іншими кредиторами з аналогічними вимогами та переслідував мету - мінімізації ризику неповернення АТ "Дельта Банк" коштів, облікованих на його рахунках, в обхід встановленої чинним законодавством черговості задоволення вимог кредиторів, що, згідно з п.7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", свідчить про нікчемність правочину;

- спірний договір суперечить постановам Правління Національного банку України №102/БТ та №348/БТ, оскільки при укладанні договору не було отримане погодження представника НБУ, яке було обов'язковим;

- укладений договір застави не відповідає та суперечить умовам основного зобов'язання;

- договір застави не відповідає ст.12 Закону України "Про заставу", оскільки у ньому не визначено розмір та строк виконання зобов'язань АТ "Дельта Банк" перед Національним банком України;

- договір застави підписаний з порушенням положень статуту АТ "Дельта Банк" та з перевищенням повноважень головою ради директорів Поповою О.Ю.;

- в порушення постанови НБУ №560/БТ та положення НБУ №346 спірний договір було укладено без повідомлення куратора про укладення договору.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі, та зміст позовної заяви, яка була предметом розгляду у справі №910/6177/18, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справі №910/6177/18 співпадають.

Доводи позивача про те, що підстави позову є іншими, оскільки він посилається на інші статті Законів України "Про заставу" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на думку суду апеляційної інстанції, ґрунтуються на хибному тлумаченні норм процесуального права.

Фактично ті доводи, на які позивач посилається як на інші підстави позову, у даному випадку є доповненням первісного позову новими обставинами та направлені на використання вказаного процесуального механізму для перегляду рішення суду, яке набрало законної сили, про відмову у визнанні недійсним того самого договору застави між відповідачами,

Як зазначено у абз. 7 пп.3.12 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Крім цього, згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто, поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а поданням даного позову позивач фактично намагається перегляду результатів спору, який був предметом розгляду у справі №910/6177/18, рішення у якій набрало законної сили.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов юридично правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Суд першої інстанції також юридично правильно відмовив у задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про залишення позову без розгляду, оскільки згідно п.3 ч.1 ст. 226 ГПК України позов залишається без розгляду у разі наявності в провадженні суду аналогічної справи, тобто, якщо спір по суті ще не вирішено.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують викладених в ухвалі обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 27 листопада 2018 року - без змін.

2. Справу №910/13079/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.01.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Г. Чорногуз

Т.І. Разіна