ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 910/5506/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Суліма В.В

Коротун О.М.

без виклику (повідомлення) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва

від 13.07.2018 (повний текст рішення складено 13.07.2018)

у справі №910/5506/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 28991,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" (в подальшому найменування позивача змінилося на Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго") звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 28991,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як перевізник, не належним чином виконав взяті на себе зобов'язання щодо збереження вантажу під час перевезення у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 28991,78 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних №51439487 від 13.08.2017, №51331999 від 05.08.2017, №50751056 від 29.06.2017, №50103613 від 23.05.2017, №50680438 від 24.06.2017.

07.06.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні вказуючи на те, що позивачем невірно розрахована норма гранично допустимої (природної) втрати вантажу під час перевезення, яка повинна становити 2% від маси вантажу, а не 1%, як розраховано позивачем. Крім цього, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що відправник не підготував вагони для перевезення вантажу дрібних фракцій, не ущільнив підлогу вагона, через що сталась втрата вантажу, а відтак відсутній причинний зв'язок між дією перевізника і втратою або ушкодженням вантажу, а отже і відсутня його вина. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано суду доказів оплати спірного вантажу за ціною відправника, а відтак позивачем не доведено наявності у нього шкоди.

07.06.2018 Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.07.2018 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15; адреса для листування: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76; ідентифікаційний код 23269555) збитки, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу у розмірі 15999 грн. 51 коп. та судовий збір у розмірі 972 грн. 38 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2018 у справі №910/5506/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання цієї апеляційної скарги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому відповідач зазначає, що судом першої інстанції не перевірено, викладені у відзиві на позовну заяву доводи щодо зазначення відправником вологості вантажу, а відтак не застосовано 2% (норма гранично допустимої (природної) втрати вантажу під час перевезення). Також відповідач вказує на те, що втрата вантажу у вагоні №52852506 сталася через те, що відправник не підготував вагон для перевезення вантажу дрібний фракцій - не ущільнив підлогу вагону. Також скаржник зазначив, що судом першої інстанції невірно обчислено строки позовної давності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2018 апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Мартюк А.І., судді Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/5506/18, справу призначено до розгляду на 11.09.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/5506/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2018 апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Пат "Укрзалізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Суліма В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 у справі №910/5506/18 апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2018 у справі №910/5506/18 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Суліма В.В., Коротун О.М. Постановлено розгляд справи №910/5506/18 розпочати спочатку; апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" відповідно до залізничних накладних №51439487 від 13.08.2017, №51331999 від 05.08.2017, №50751056 від 29.06.2017, №50103613 від 23.05.2017 та №50680438 від 24.06.2017 здійснено відправлення вугілля зі станцій Кривий Торець, Новогродовка Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу - ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ "ДТЕК Західенерго".

У вказаних накладних зазначено, що вантажовідправник передає право пред'явлення позовних вимог Публічному акціонерному товариству "ДТЕК Західенерго".

З матеріалів справи вбачається, що завантаження у вагони №53159620, №52852506, №67043257, №53392544 та №56143365 було здійснено вантажовідправниками - Товариством з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська".

Виходячи зі змісту п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Виходячи зі змісту частини другої Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст.3 Статуту).

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Приписами ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Судом встановлено, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки накладні №51439487 від 13.08.2017, №51331999 від 05.08.2017, №50751056 від 29.06.2017, №50103613 від 23.05.2017 та №50680438 від 24.06.2017 таких відміток не містять.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту залізниць України).

Колегією суддів встановлено, що під час слідування вагону №53159620 на станції Красний Лиман Донецької залізниці складено комерційний акт №490000/316/314 від 14.08.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53159620 складає 1150 кг.

Під час слідування вагону №52852506 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт №388103/296 від 09.08.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №52852506 складає 3300 кг.

Під час слідування вагону №67043257 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт №388103/258 від 04.07.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №67043257 складає 1900 кг.

Під час слідування вагону №53392544 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт №388103/138 від 29.05.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53392544 складає 2650 кг.

Під час слідування вагону №56143365 на станції Нижньодніпровськ-вузол Придніпровської залізниці складено комерційний акт №450003/242/259 від 29.06.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №56143365 складає 5700 кг.

Комерційні акти №490000/316/314 від 14.08.2017, №388103/296 від 09.08.2017, №388103/258 від 04.07.2017, №388103/138 від 29.05.2017 та №450003/242/259 від 29.06.2017 за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому є належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до абзацу 2 ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, позивач зазначав, що у зв'язку з незбереженням прийнятого до перевезення вантажу залізницею, йому заподіяно збитки в сумі 28991,78 грн., які були розраховані позивачем з урахуванням норми недостачі вантажу 1%.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, господарським судом першої інстанції вірно встановлено, що:

- у комерційному акті №490000/136/314 від 14.08.2017 нестача склала 1150 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 68500 кг) складає: 68500 кг * 1% = 685 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 1150 кг - 685 кг = 465 кг (0,465 т). Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №53159620 складає: 0,465 т * 2672,35 грн. = 1242,64 грн.

- у комерційному акті №388103/296 від 09.08.2017 нестача склала 3300 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 64700 кг) складає: 64700 кг * 1% = 647 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 3300 кг - 647 кг = 2653 кг (2,653 т). Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №52852506 складає: 2,653 т * 2659,51 грн. = 7055,68 грн.

- у комерційному акті №388103/258 від 04.07.2017 нестача склала 1900 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 65300 кг) складає: 65300 кг * 1% = 653 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 1900 кг - 653 кг = 1247 кг (1,247 т). Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №67043257 складає: 1,247 т * 2550,08 грн. = 3179,95 грн.

- у комерційному акті №388103/138 від 20.05.2017 нестача склала 2650 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 63050 кг) складає: 63050 кг * 1% = 630,5 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 2650 кг - 630,5 кг = 2019,5 кг (2,0195 т). Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №53392544 складає: 2,0195 т * 2238,79 грн. = 4521,24 грн.

- у комерційному акті №450003/242/259 від 29.06.2017 нестача склала 5700 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 66250 кг) складає: 66250 кг * 1% = 662,5 кг Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 5700 кг - 662,5 кг = 5037,5 кг (5,0375 т). Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №56143365 складає: 5,0375 т * 2579,11 грн. = 12992,27 грн.

За змістом статті 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Як роз'яснено в пункті 3.9 роз'яснень Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2008 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002" Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту про технічний стан вагона №71 від 26.06.2017 (а.с.60), вагон №56143365 технічно несправний, є зазор праворуч за рухом поїзду між кришкою 7 люка та поперечною балкою вагона довжиною 500 мм, шириною 50 мм, що свідчить про те, що вантажовідправник до завантаження вантажу міг виявити дану технічну несправність, проте ним не було вжито заходів щодо схоронності вантажу.

Отже, враховуючи те, що саме відправник, який завантажує продукцію у вагони, має перевірити технічний стан останніх, і в разі встановлення їх несправності, відмовитися від використання таких вагонів, здійснення позивачем завантаження у технічно несправний вагон №56143365 свідчить про безпідставність покладення вини за недостачу вантажу у вказаному вагоні на відповідача та відповідно безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення збитків в розмірі 12992,27 грн.

Відповідна правова позиція також викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.11.2017 у справі №910/1688/17.

Виходячи зі змісту ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч.2 ст.924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст.314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Абзацом 1 ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Частиною першою ст.623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства (ч.1 ст.225 ГК України).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 ст.22, ст.611, частина 1 ст.623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; завдання шкоди у результаті такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Частиною 2 ст.623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст.ст.76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до абз.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Отже з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства, розмір шкоди, завданої внаслідок втрати вантажу, складається з вартості вантажу, який оплачений позивачем, але фактично ним не отриманий.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №910/13327/17.

Проте, матеріали справи не містять доказів про оплату позивачем вартості вантажу, про нестачу якого вказано в комерційних актах №490000/316/314 від 14.08.2017, №388103/296 від 09.08.2017, №388103/258 від 04.07.2017, №388103/138 від 29.05.2017 та №450003/242/259 від 29.06.2017, що вказує на те, що позивачем у даній справі не доведено фактичного розміру заподіяної відповідачем шкоди, внаслідок чого суд апеляційної інстанції вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції не встановлено порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду, позовна давність не застосовується.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач звернувся з даним позовом до суду без пропущення встановленого строку позовної давності, враховуючи те, що перебіг строку для подачі позову до відповідача в даному випадку розпочався 03.01.2018 і закінчувався 03.07.2018 (у відповідності до відбитку календарного штемпеля на конверті, яким позовну заяву №8/144 від 19.04.2018 направлено на адресу господарського суду міста Києва, позивач звернувся з даним позовом до суду 26.04.2018).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи в частині задоволення позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині задоволення позову з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.07.2018 у справі №910/5506/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«В позові Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 28991,78 грн збитків відмовити.»

Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/5506/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун

(повний текст постанови складено 15.01.2019)