ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа№ 910/7394/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

від позивача Довбиш С.П.

від відповідача Островерхий С.А.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "БІЛОЦЕРКІВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018р. (повний текст складено 06.07.2018)

по справі № 910/7394/17 (суддя -Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "БІЛОЦЕРКІВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про визнання кредитного договору частково недійсним

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Білоцерківська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання недійсними абзаців б), с) пункту 3.1 та пункту 8.3 договору про мультивалютну кредитну лінію від 29.04.2004 № 25-04/04 (далі - договір № 25-04/04), укладеного між ним і відповідачем.

В обґрунтування своїх вимог ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" зазначило, що 29.04.2004 між ним і ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено договір про кредитну лінію № 25-04/04, який згідно з додатковою угодою від 13.06.2008 № 26 було перейменовано на договір про мультивалютну кредитну лінію № 25-04/04, а відповідно до додаткової угоди від 26.07.2013 № 30 (далі - додаткова угода № 30) умови цього договору було викладено у новій редакції.

Позивач зазначає про невідповідність абзаців b), c) пункту 3.1 та пункту 8.3 договору № 25-04/04 (у редакції додаткової угоди від 26.07.2013 № 30) вимогам статей 3, 203, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" просило визнати їх недійсними з підстав, передбачених статтею 215 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2017, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2017, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.01.2018р. скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі № 910/7394/17, справу направлено на новий розгляд.

При новому розгляді справи, позивачем до суду подано заяву про збільшення позовних вимог від 26.04.2018, яка прийнятої судом, відповідно до якої позивач зазначає, що 29.04.2004 між ним і ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" укладено договір про кредитну лінію №25-04/04, який згідно з додатковою угодою від 13.06.2008 №26 було перейменовано на договір про мультивалютну кредитну лінію № 25-04/04, а відповідно до додаткової угоди від 26.07.2013 № 30 (далі - додаткова угода № 30) умови цього договору було викладено у новій редакції. Пунктом 3.1. Договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, а саме п.b) - за кредитом у національній валюті України - 44,00 % річних, за кредитом у доларах США - 20,50 % річних с) у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 1 до цього договору): за кредитом у національній валюті України - 44,00 % річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом , за кредитом у доларах США - 20,50 % річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом. Згідно з пунктом 8.3 договору (в редакції оспорюваної додаткової угоди від 26.07.2013 № 30) позичальник зобов'язується : а) без письмової згоди Банку не відкривати в установах інших банків поточні рахунки (у національній та іноземній валюті), не отримувати нових позик і кредитів, не виступати гарантом або поручителем за зобов'язаннями третіх осіб до моменту повернення кредиту та виконання інших зобов'язань за цим договором; b) забезпечити зарахування виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позичальника виключно на поточні рахунки у національній та іноземній валюті, відкриті у Банку; c) сторони дійшли згоди, що у разі порушення цього пункту договору процентна ставка, зазначена у пункті 3.1 "а" цього договору змінюється і встановлюється у розмірі 44,00 % річних - за кредитом у національній валюті України, 20,50 % - річних за кредитом у доларах США, а також позичальник зобов'язаний на вимогу Банку протягом 1 робочого дня достроково повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитом. Процентна ставка, встановлена в цьому пункті, діє з початку місяця, що йде за місяцем, в якому було допущено порушення. У разі усунення зазначеного порушення процентна ставка, встановлена в цьому пункті, припиняє дію, починаючи з місяця, що йде за місяцем, в якому було усунено порушення.

Посилаючись на невідповідність абзаців b), c) пункту 3.1 та пункту 8.3 договору № 25-04/04 (у редакції додаткової угоди від 26.07.2013 № 30) вимогам статей 3, 203, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" просить визнати їх недійсними в порядку, передбаченому статтею 215 ЦК України. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.04.18р, позивач просить суд визнати недійсними положення п. 3.7. Кредитного договору в частині встановлення Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 44,00 % річних за кредитом у національній валюті (гривні) та 20,50% за кредитом у доларах США за порушення Позичальником зобов'язань, визначених цим п.3.7. Договору про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29 квітня 2004 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та приватним акціонерним товариством «Білоцерківська теплоелектроцентраль».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року по справі №910/7394/17 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що Додаткову угоду №30 до Договору про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29.04.2004 року укладено 26.07.2013 року, а тому строк позовної давності для позовних вимог обмежений трирічним строком до 26.07.2016 року (включно), в зв'язку з чим строк позовної давності до вимог про визнання недійсним абзаців б), с) пункту 3.1., п.3.7. та пункту 8.3. Договору про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29.04.2004 року сплив. При цьому, судом встановлено, що оспорювані пункти Кредитного договору порушують права та охоронювані законом інтереси позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом не прийнято до уваги заяву позивача про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності від 26.07.2017 та не надано правової оцінки поясненням позивача щодо обставин, які унеможливили своєчасне подання зазначеної заяви до позову. Крім того, судом не досліджені докази, надані позивачем на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності , а також не враховано того, що позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав та інтересів із пропуском строку позовної давності з вини третіх осіб, в тому числі відповідача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді Разіна Т.І, Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2018 апеляційну скаргу прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/7394/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 11.09.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 оголошено перерву до 09.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу №910/7394/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у справі №910/7394/17 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 17.01.2019.

10.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 17.01.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

29 квітня 2004 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та Закритим акціонерним товариством "Білоцерківська теплоелектроцентраль" укладено Договір про кредитну лінію №25-04/04, який додатковою угодою №26 від 13.06.2008 року перейменовано на Договір про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29.04.2004 року (далі - Договір).

Під час дії Договору до нього вносилися зміни, які оформлені додатковими угодами в кількості 38.

Відповідно до п. 1.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року) Банк надає позичальникові грошові кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового використання, далі по тексту "КРЕДИТНІ КОШТИ".

Згідно з п. 1.1.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №38 від 25.11.2014 року) надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами (далі по тексту "траншами") на умовах, визначених цим Договором в межах відновлюваної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 25 000 000,00 (Двадцять п'ять мільйонів) гривень 00 копійок, і з урахуванням його зменшення згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток №6 до цього Договору), зі сплатою за користування кредитними коштами процентів відповідно до розділу 3 цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року) позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем, виходячи з наступних ставок:

b) - за кредитом в національній валюті України - 44,00% (сорок чотири) процента річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п.2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п.4.5., п. 6.1. цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом:

- за кредитом в доларах США - 20,50% (двадцять цілих п'ять десятих) процентів річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в «.2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п.4.5., п. 6.1. цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом:

с) - у разі порушення Позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток №1 до цього Договору):

- за кредитом в національній валюті України 44,00% (сорок чотири) процентів річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашений кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом:

- за кредитом в доларах США 20,50% (двадцять цілих п'ять десятих) процентів річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно ї вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашений кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цій заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 8.3. Договору (в редакції Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року) позичальник зобов'язується :

а) без письмової згоди Банку не відкривати в установах інших банків поточні рахунки (у національній та іноземній валюті), не отримувати нових позик і кредитів, не виступати гарантом або поручителем по зобов'язаннях третіх осіб до моменту повернення кредиту та виконання інших зобов'язань за цим Договором;

b) забезпечити зарахування виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) Позичальника виключно на поточні рахунки в національній та іноземній валюті, відкриті в АТ «Банк «Фінанси та Кредит»;

c) Сторони дійшли згоди, що у разі порушення цього пункту Договору, процентна ставка, що вказана в п. 3.1. «а» цього Договору змінюється і встановлюється у розмірі 44,00% річних за кредитом в національній валюті України. 20,50% річних за кредитом у доларах США, а також Позичальник зобов'язаний на вимогу Банку протягом 1 (одного) робочого дня достроково повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитом. Процентна ставка, що встановлена в цьому пункті, діє з початку місяця, що йде за місяцем, в якому було допущено порушення. У разі усунення вказаного порушення процентна ставка, що встановлена в цьому пункті припиняє дію, починаючи з місяця, що йде за місяцем, в якому було усунено порушення.

Спір у даній справі виник в зв'язку з тим, що позивач посилаючись на невідповідність абзаців b), c) пункту 3.1 та пункту 8.3 договору № 25-04/04 (у редакції додаткової угоди від 26.07.2013 № 30) вимогам статей 3, 203, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" просить визнати їх недійсними в порядку, передбаченому статтею 215 ЦК України. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.04.18р, позивач просить суд визнати недійсними положення п. 3.7. Кредитного договору, в частині встановлення Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 44,00 % річних за кредитом у національній валюті (гривні) та 20,50% за кредитом у доларах США за порушення Позичальником зобов'язань, визначених цим п.3.7. Договору про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29 квітня 2004 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та приватним акціонерним товариством «Білоцерківська теплоелектроцентраль».

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином для визнання правочину недійсним потрібна наявність підстав передбачених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, сторони на свій розсуд визначили умови спірного договору та були вільні в укладені договору з урахуванням оскаржуваних пунктів.

В той же час, визначаючи умови договору сторони повинні керуватися загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, принципом справедливості, добросовісності та розумності.

В постанові від 10.10.2012 у справі №6-110цс12 Верховний Суд України виклав свою правову позицію про те, що свобода договору, передбачена статтями 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення про основи процентної політики Національного банку України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 21.04.2016 № 277, облікова ставка Національного банку (далі - облікова ставка) - ключова процентна ставка Національного банку, яка є основним індикатором змін у грошово-кредитній політиці та орієнтиром вартості залучених та розміщених грошових коштів для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку. Облікова ставка встановлюється на основі комплексного аналізу та прогнозу макроекономічного, монетарного та фінансового розвитку, підготовленого Національним банком.

Відтак, облікова ставка НБУ є орієнтиром для визначення вартості кредитних коштів, а тому оцінюючи встановлені у спірних пунктах Договору процентні ставки на предмет їх відповідності вище вказаним вимогам розумності, справедливості та пропорційності, суд також враховує розмір облікової ставки НБУ, яка діяла під час укладення Договору та Додаткової угоди № 30.

Місцевим господарським судом встановлено, що 25.07.2013 р. Кредитний комітет Відповідача прийняв рішення (Протокол №153 від 25.07.2013 р.) про надання Позивачу траншу кредиту за Кредитним договором (разово чи частинами) в розмірі 3 500 000,00 грн. з оплатністю 22% річних. Постановлено встановити з 26.07.2013 р. платність у відповідності із нижченаведеним розподілом: 0,25% при кредитуванні у гривні; 22% при кредитуванні у гривні; 10,25 % при кредитуванні у доларах США. гідно із цим протоколом інші умови кредитування вирішено залишити без змін.

В п. 1.2. «Терміни та Скорочення» Технологічної карти по кредитуванню клієнтів корпоративного бізнесу середнього і великого сегменту АТ «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженої 18.02.2013 р. зазначено, що кредитний комітет - це колегіальний орган Банку, що підпорядкований Правлінню Банка, та уповноважений ним приймати рішення щодо можливості та умов проведення активних операцій у межах наданого йому відповідного права (ліміту) на одного позичальника, визначати пріорітетні напрямки кредитних вкладень, забезпечувати оптимізацію кредитних ризиків, а також вирішувати інші питання кредитних взаємовідносин з позичальником та виконувати інші функції.

Технологічна карта визначає порядок взаємодії структурних підрозділів і працівників філій та Головного банку, їх роль, функції, завдання й відповідальність на всіх стадіях процесу здійснення кредитних угод з корпоративними клієнтами Банку і є обов'язковою для виконання всіма працівниками Банку, задіяними в кредитному процесі (п. 1.3. Технологічної карти).

Таким чином, можливість та умови проведення кредитних операцій, інші питання кредитних взаємовідносин із позичальниками, в тому числі зміна умов кредитного договору (в т. ч. строк, процентна ставка, штрафні санкції та будь-які інші зміни умов надання кредитних коштів) приймаються колегіальними органами Банку, зокрема Кредитним комітетом (для корпоративних клієнтів Банку). Відповідно умови кредитного договору, зміни до кредитного договору мають відповідати ухваленим рішенням колегіального органу Банку.

Згідно з Протоколом №153 від 25.07.2013 р. засідання Кредитного комітету АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на якому було прийнято рішення про видачу траншу кредиту та погоджено встановлення процентних ставок за користування кредитом у розмірі 10,25% і 22% річних у гривні та 10,25% за кредитом у доларах США, і на підставі якого було підписано Додаткову угоду №30 від 26.07.2013 р., а відповідно і оспорювані пункти Кредитного договору, в останньому немає умови про встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами у гривні на рівні 44% річних та 20,50% річних за кредитом у доларах США, у випадку порушення позивачем зобов'язань за кредитом.

Доказів того, що колегіальним органом Банку було прийнято рішення про встановлення процентної ставки у розмірі 44% річних у гривні та 20,50% річних у доларах США, у разі порушенням умов Кредитного договору, або будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували встановлення процентної ставки у розмірі 44% річних у гривні та 20,50% річних у доларах США, відповідачем не надано

Згідно інформації Національного банку України «Основні показники, що характеризують стан грошово-кредитного ринку» середньомісячна відсоткова ставка за кредит в національній валюті у січні 2013 складала 17,55 % річних, у липні 2017 року складала 15,32 % річних, у серпні 2013 року складала 15,72 %; середньомісячна відсоткова ставка за кредит в іноземній валюті у січні 2013 складала 9,30 % річних, у липні 2017 року складала 9,90 % річних, у серпні 2013 року складала 9,34 %.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 44% річних у гривні для відповідача порушує принцип добросовісності, пропорційності та розумності, а також таким, що призводить до істотного дисбалансу сторін Кредитного договору, що є підставою для визнання п.b) и c) п. 3.1. Договору, п.3.7. Договору (в редакції Додаткової угоди №30 від 26.07.2013 року) недійсними.

Статтею 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банкам забороняється укладати договори з метою обмеження конкуренції та монополізації умов надання кредитів, інших банківських послуг, встановлення процентних ставок та комісійної винагороди. Банку забороняється вчиняти будь-які дії щодо впровадження у своїй практиці недобросовісної конкуренції.

З огляду на приписи зазначеної статті, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що умови п. 8.3. Кредитного договору, порушують законні права та інтереси позичальника на здійснення своєї господарської діяльності згідно із загальними принципами господарювання в Україні, що є підставою для визнання зазначеного пункту Кредитного договору недійсним у відповідності до вимог ст.215 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів прийшла до висновку про наявність порушеного права позивача, на захист якого подано позов.

Щодо заяви про застосування позовної давності до вимог позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Цивільним кодексом України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, та буде встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту (відповідну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Додаткову угоду №30 до Договору про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29.04.2004 року укладено 26.07.2013 року, а тому строк позовної давності для позовних вимог обмежений трирічним строком до 26.07.2016 року (включно), в зв'язку з чим строк позовної давності до вимог про визнання недійсним абзаців б), с) пункту 3.1., п.3.7. та пункту 8.3. Договору про мультивалютну кредитну лінію №25-04/04 від 29.04.2004 року сплив.

Як вбачається з відмітки штампу Господарського суду міста Києва, позовну заяву позивачем подано через канцелярію Господарського суду міста Києва 05.05.2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

В той же час, позивачем подано заяву про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, від 26.07.2017.

Так, апелянт зазначає, що судом не надано правової оцінки поясненням позивача щодо обставин, які унеможливили своєчасне подання зазначеної заяви до позову.

17.09.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за №612 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року за № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ " Банк " Фінанси та Кредит", згідно з яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Банк "Фінанси та Кредит". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" призначено Чернявську Олену Степанівну..

Постановою НБУ №898 від 17.12.2015 року, відкликано банківську ліцензію та розпочато процедура ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Так, апелянт зазначає, що після запровадження тимчасової адміністрації відповідача на рахунках позивача були заблоковані кошти, внаслідок чого, господарська діяльність позивача була практично зупинена. В зв'язку з чим позивач був позбавлений реальної можливості подати позов до суду.

При цьому, позивач стверджує, що до введення адміністрації у відповідача позивач обслуговував кредит та відповідно сплачував проценти за користування грошовими коштами за ставками у звичайному, не підвищеному розмірі, відповідач почав застосовувати підвищену процентну ставку по двом траншам кредиту починаючи з 28.11.2015р, по іншим двом - з 28.11.2016 р. В зв'язку з цим у позивача з'явилися підстави для звернення з позовом до суду після застосування банком підвищеної процентної ставки, а тому позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущений.

Крім того, позивач зазначає, що 09.08.2016 Генеральною прокуратурою України у позивача був проведений обшук, в ході якого були вилучені всі документи, що стосуються взаємовідносин з відповідачем, в тому числі кредитний договір.

Колегія суддів дослідивши обставини, на які посилається позивач, як на підставу пропуску строку позовної давності, прийшла до висновку про їх необґрунтованість, з огляду на наступне.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Чинним законодавством не передбачено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

Колегія суддів зазначає, що для юридичної особи (суб'єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 5013/492/12 та від 02.09.2014 року у справі № 915/1437/13.

Таким чином, позовна давність обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, в даному випадку 26.07.2013 (дата підписання Додаткової угоди №30).

При цьому, обставини на які посилається апелянт (запровадження тимчасової адміністрації відповідача та вилучення документів Генеральною прокуратурою України) не впливають на можливість своєчасного подання позову до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин пропуску позовної давності для звернення Приватного акціонерного товариства "БІЛОЦЕРКІВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року по справі №910/7394/17 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "БІЛОЦЕРКІВСЬКА ТЕПЛОЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року по справі №910/7394/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 року по справі №910/7394/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7394/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст.288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Хрипун