ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2019 р. Справа№ 927/95/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Пашкіної С.А.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Бонтлаб В.В. - адвокат

від відповідача: Костюченко В.К. - адвокат

Марус В.М. - керівник

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок - 2016»

на рішення Господарського суду Чернігівської області, ухваленого 16.05.2018, повний текст якого складений та підписаний 21.05.2018,

у справі № 927/95/18 (суддя Бобров Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016»

про стягнення 1 243 815,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 59-61), заявлено про стягнення основного боргу в сумі 950 417,13 грн. за поставлений за договором поставки на умовах товарного кредиту № 9-Ш від 06.03.2017, але неоплачений товар, штрафу в сумі 159 145,10 грн., 28 % річних в сумі 78 742,20 грн., інфляційних втрат в сумі 32 405,19 грн., втрат від курсових коливань в сумі 77 130,98 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 26 888,48 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018, повний текст якого складений та підписаний 24.05.2018, у справі № 927/95/18 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 711 070,73 грн. основного боргу, 44 938,33 грн. штрафу, 78 742,20 грн. 28% річних, 32 405,19 грн. інфляційних втрат, 77 130,98 грн. втрат від курсових коливань, 26 888,48 грн. відсотків за користування товарним кредитом, в решті позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- за вказаними позивачем накладними загальна вартість поставленого за спірним договором товару становить 950 417,13 грн. (278919,57 грн. + 501000,00 грн. + 26717,04 грн. + 3332,52 грн. + 140448,00 грн.), що визнається відповідачем;

- відповідачем, відповідно до платіжного доручення № 159 від 08.12.2017 (а.с. 55) були перераховані кошти у сумі 404 346,40 грн.: згідно видаткової накладної № 247 від 22.04.2016 на суму 165000,00 грн. (а.с.54), видаткової накладної № 114 від 24.03.2017 на суму 21970,31 грн. (а.с.19), видаткової накладної № 557 від 10.05.2017 на суму 231254,88 грн. (а.с.20);

- виходячи з призначення платежу, сплачені 165 000,00 грн. по видатковій накладній № 247 від 22.04.2016 - це сплата в рахунок заборгованості за укладеним між сторонами іншим договором поставки № 41-с на умовах товарного кредиту від 28.03.2016 (а.с.76-78), заборгованість відповідача за якими, вказує позивач, складає 279 159,02 грн., а відтак, позивач мав право зарахування в погашення заборгованості за вказаним договором поставки № 41-с від 28.03.2016 лише 165 000,00 грн., а не 279 159,02 грн., як це і було зроблено позивачем;

- таким чином, залишок основної заборгованості відповідача перед позивачем за спірним договором, станом на 08.12.2017, склав 711 070,73 грн.;

- в п.п. «б» п.п. 7.2 спірного договору Сторони передбачили, що за порушення умов договору покупець сплачує штраф у розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов'язання, в той час як на наступний день (01.11.2017) після прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання несплачена сума склала 950 417,13 грн., а відтак нарахування відповідачу 190 083,43 грн. штрафу суд вважає правомірним;

- в п.п. «в» п.п. 7.2 спірного договору сторони встановили, що за порушення умов договору Покупець сплачує на користь Постачальника 28 (двадцять вісім) відсотків від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення, а згідно розрахунку (а.с.7-8) 28% річних від простроченої суми, станом на 07.12.2017, становить 26 247,60 грн., а сума інфляційних витрат, враховуючи індекс інфляції за листопад 2017 року, складає 8 533,76 грн.;

- в п.п. 2.7 спірного договору сторони погодили нарахування відсотків за користування товарним кредитом, розмір яких передбачений додатком до договору, а сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість, а в п.п. 2.8, що строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день повного розрахунку покупцем за поставлений Товар. Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с. 9) сума відсотків за користування товарним кредитом, станом на 07.12.2017, склала разом з ПДВ 59 447,69 грн.;

- отже, станом на 07.12.2017, заборгованість відповідача за договором склала: 950 417,13 грн. основного боргу, 190 083,43 грн. штрафу, 26 247,60 грн. 28% річних, 8 553,76 грн. інфляційних втрат та 59 447,68 грн. відсотків по товарному кредиту;

- крім того, відповідно до умов договору, після коригування курсових різниць, позивачем визначено суму витрат від курсових коливань станом на 25.01.2018 в розмірі 77 130,98 грн.;

-у п.п. 2.10 договору сторони визначили, що у випадку недостатності коштів, отриманих від Покупця на виконання у повному обсязі його зобов'язань по цьому договору, позивач має право провести зарахування коштів в порядку (черговості), передбаченому цим підпунктом;

- на підставі цього підпункту договору, зважаючи на перерахування відповідачем платіжним дорученням № 159 від 08.12.2017 239 346,40 грн. основного боргу, після зарахування його частини в нарахування за користування товарним кредитом в сумі 59447,69 грн., сума основного боргу зменшується до 179898,71 грн. (239346,40 грн. - 59447,69 грн.);

- сума основного боргу, після зарахування 26 247,60 грн. по сплаті відсотків річних за користування коштами (28%) та інфляційних витрат, зменшується до 145 097,35 грн. (179898,71 гр. - (26247,60 грн. + 8553,76 грн.));

- сума нарахованого штрафу (20%) в сумі 190 083,43 грн. зменшується до 44 938,33 грн. (190083,43 грн. - 145097,35 грн.). Цей залишок суми штрафу має зараховуватися до загальної суми заборгованості;

- відповідачем у позовній заяві здійснено розрахунок заборгованості по спірному договору за період з 08.12.2017 по 25.01.2018

1) розмір 28% річних за цей період за додатками № ІА000000126 від 06.03.2017, № ІА000000625 від 25.05.2017, № ІА000001054 від 12.06.2017, № ІА000001063 від 13.06.2017, № ІА000001908 від 03.10.2017 склав, відповідно 10 270 грн., 18 447,84 грн., 984,00 грн., 122,88 грн. та 5 171,52 грн., всього 34 996,80 грн (а.с.10-11);

2) загальний розмір інфляційних витрат за грудень 2017 року склав 9 595,18 грн (а.с.11-12);

3) сума відсотків за користування товарним кредитом за період з 05.12.2017 по 25.01.2018 склала разом з ПДВ 12 530,56 грн.;

- отже, сума нарахувань за період з 08.12.2017 по 25.01.2017 склала: 34 996,80 грн. 28% річних; 9 595,18 грн. інфляційних витрат;12 530,56 грн відсотків за користування товарним кредитом разом з ПДВ;

- у заяві про збільшення позовних вимог (а.с.53-61) позивач здійснив розрахунок заборгованості по Договору за період з 26.01.2018 по 26.03.2018:

1) загальний розмір 28 % річних за цей період по п'яти додатках по договору склав 43 745,40 грн., а інфляційних витрат за січень-лютий 2018 року - 22 810,01 грн. (а.с.59-60);

- сума відсотків за користування товарним кредитом за період з 26.01.2018 по 26.03.2018 разом з ПДВ склала 14 357,92 грн. (а.с.60-61);

- враховуючи вищевикладене, сума заборгованості відповідача за спірним договором складає: 711 070,73 грн. основного боргу, із заявлених позивачем до стягнення 950 417,13 грн.; 44 938,34 грн. штрафу (20%) (190 083,43 грн. - 145 097,35 грн.), із заявлених 159 145,10 грн.; 78 742,20 грн. 28% річних (34 996,80 грн. + 43 745,40 грн.), із заявлених 78 742,20 грн.; 32 405,19 грн. інфляційних витрат (9 595,18 грн. + 22 810,01 грн.), із заявлених 32 405,19 грн.; 77 130,98 грн. витрат від курсових коливань, із заявлених 77 130,98 грн.; 26 888,38 грн. відсотків за користування товарним кредитом (12 530,56 грн. + 14 357,82 грн.), із заявлених 26 888,38 грн.

Не погоджуючись з рішенням, у червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 по справі № 927/95/18 в частині стягнення суми основного боргу і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 950 417,13 грн. основного боргу, 44 938,33 грн. штрафу, 78 242,20 грн. 28% річних від суми простроченої заборгованості, 32 405,19 грн. інфляційних втрат, 77 130,98 грн. втрат від курсових коливань та 26 888,48 грн. відсотків за користування товарним кредитом.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права та неповним встановленням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що при розгляді справи по суті та винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були здійснені деякі арифметичні неточності, а саме подвійне зменшення боргу на суму 239 346,40 грн. оскільки:

- сума основного бору відповідача станом на 07.12.2017 становила 950 417,13 грн.;

- платіжним дорученням № 159 від 08.12.2017 відповідачем були перераховані кошти у сумі 404 346,40 грн. з призначенням платежу: «за насіння і пестициди згідно вид. накл. № 247 від 22.04.2016, № 114 від 24.03.2017, № 557 від 05.05.2017». Накладна № 247 від 22.05.2016 на суму 165 000,00 грн. була сформована на підставі договору поставки, що укладався між цими контрагентами ще в 2016 році, тому залишок в сумі 239 346,40 грн. (404 346,40 грн. - 165 000,00 грн.) з перерахованих 404 346,40 грн. суд взяв до уваги для погашення заборгованості за спірним договором;

- отже сума 239 346,40 грн. мала бути направлена на погашення заборгованості по спірному договору;

- водночас п. 2.10 спірного договору передбачено, що у випадку недостатності коштів, отриманих від відповідача на виконання в повному обсязі його зобов'язань за договором позивач має право провести зарахування коштів в наступному порядку: в першу чергу - в рахунок оплати нарахованих відсотків за користування товарним кредитом, передбачених в п. 2.7 договору; в другу чергу - в рахунок плати за користування товарним кредитом, передбаченої п. 2.4 договору; в третю чергу - в рахунок сплати відсотків за неправомірне користування коштами та індексу інфляції в порядку, передбаченому в. 7.2 (в) договору; в четверту чергу - в рахунок сплати пені за кожен день прострочення, передбаченої п. 7.2 (б) договору; в п'яту чергу - в рахунок сплати штрафу, передбаченого п. 7.2 (б) договору; в шосту чергу - в рахунок оплати вартості (ціни) товару;

- у рішенні суд першої інстанції зазначив про те, що кошти в сумі 239 346,40 грн. були направлені на погашення відсотків за користування товарним кредитом в сумі 55 447,69 грн., 28% річних в сумі 26 247,60 грн., інфляційних втрат в сумі 8 553,76 грн. та частини штрафу в сумі 145 097,35 грн. (неоплачена сума штрафу становить 44 938,33 грн.);

- отже, сплачених платіжним дорученням № 159 від 08.12.2017 грошових коштів в сумі 239 346,40 грн. фактично не вистачає на погашення суми основного боргу за спірним договором, а відтак сума основного боргу за вказаним договором не змінилась та становить 950 417,13 грн., проте суд першої інстанції фактично двічі зменшив суму заборгованості на 239 346,40 грн. (суму основного боргу та штрафних санкцій - примітка суду).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2018 справу № 927/95/18 передано колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Пашкіна С.А. (головуючий), судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» призначено до розгляду на 31.07.2018.

Водночас 18.06.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016» надійшла апеляційна скарга, в якій відповідач просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 по справі № 927/95/18 в частині 77 130, 98 грн. (втрат від курсових коливань) та 44 938, 33 грн. штрафу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення курсових різниць, відсотків за користування товарним кредитом, інфляційних витрат є незаконним та необґрунтованим

В обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на те, що:

- передбачений в п. 7.2 договору штраф в розмірі 20 % від несвоєчасно сплаченої суми суперечить ч. 2 ст. 231 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», адже в якості неустойки може застосовуватись лише пеня, яка не може бути більшою за подвійну облікову ставку Національного банку України, оскільки лише така відповідальність передбачена ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»;

- стягнення на користь позивача 77 130,98 грн. коригування ціни внаслідок курсових коливань є нічим іншим, ніж стягнення коштів без правової підстави, адже суд стягнув курсову різницю виходячи з курсу долара США станом на дату подання позову (25.01.2018) - 28,820 грн., в той час як курс долара станом на дату винесення рішення (16.05.2018) становив 26,21 грн., тобто національна валюта зміцнилась, отже не має бути і курсових різниць;

- за спірним договором вартість товару встановлена лише у гривнях, а договором не передбачено встановлення ціни товару в еквіваленті іноземної валюти, в той час як борг в іноземній валюті не може індексуватися, а борг в національній валюті не може коригуватися одночасно згідно зі змінами курсу валюти та інфляції;

- застосування, встановленої п. 2.10 спірного договору черговості зарахування коштів, отриманих за договором, можливо лише за наявності відповідної вимоги позивача про сплату неустойки, процентів за товарним кредитом та процентів за користування коштами, проте, оскільки такі вимоги позивачем не висувались, а відповідачем не визнавались кошти мають бути зараховані за цільовим призначенням, зазначеним у платіжному дорученні;

- загальний розмір інфляційних втрат за період з 31.10.2017 по березень 2018 року становить 32 730,14 грн., проте оскільки позивачем заявлено суму 32 405,19 грн. (менша за визначену відповідачам - примітка суду), саме така сума і підлягає стягненню, проте не з мотивів часткового зарахування платежу за іншим договором в нараховані відповідачем суми втрат від знецінення;

- за умовами спірного договору строк користування товарним кредитом закінчується 31.10.2017, а відтак, відсотки за користування товарним кредитом можуть бути нараховані лише станом на цю дату, бо це і є дата повного розрахунку згідно з договором, а в подальшому згідно з договором передбачено стягнення відсотків за прострочення платежу, а не за користування товарним кредитом (п. 7.2 договору, ч. 2 ст. 625 ЦК України);

- суд першої інстанції не розглянув питання щодо правомірності подвійного оподаткування податком на додану вартість відсотків за користування товарним кредитом, адже умова п. 2.7 договору передбачає нарахування на відсотки за товарним кредитом податку на додану вартість, проте може тлумачитись таким чином, що відсотки нараховуються на суму боргу за виключенням ПДВ, інакше така умова передбачає подвійне нарахування на суму відсотків податку на додану вартість (ПДВ на ПДВ), що суперечить вимогам Податкового кодексу України стосовно визначення бази оподаткування цим податком;

- за розрахунком відповідача сума відсотків за товарним кредитом становить 26 888,48 грн.;

- за розрахунком відповідача сума процентів на підставі ч. 2ст. 625 ЦК України за період з 08.12.2017 по 26.03.2018 становить 85 153,64 грн., проте оскільки позивачем вимоги заявлена лише в сумі 78 742,20 грн., правильним є задоволення вказаних вимог в межах позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 по справі № 927/95/18 повернуто без розгляду.

18.07.2018 на адресу Київського апеляційного господарського суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016» на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018.

З огляду на вказані обставини, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2018 розгляд справи № 927/95/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» відкладено до розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016» на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 у Верховному Суді.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.09.2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016» задоволено, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 у справі № 927/95/18 скасовано, справу № 927/95/18 передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

26.09.2018 справа № 927/95/18 повернулась з Верхового Суду.

Водночас відбулися зміни в системі судоустрою України.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах», яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 № 475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу № 927/95/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 справа № 927/95/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.

Ухвалою від 19.11.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.:

- апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 у справі № 927/95/18 прийнято до свого провадження;

- засідання суду призначено на 08.01.2019 о 12-40;

- встановлено строк для пояснень, клопотань, заперечень - до 10.12.2018;

- учасниками процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасників судового процесу повідомлено, що неявка їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Цією ж датою, 19.11.2018, колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І. постановлено ухвалу, якою:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок - 2016» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 у справі № 927/95/18;

- апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок - 2016» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 у справі № 927/95/18 об'єднані в одне апеляційне провадження;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 10.12.2018;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасників судового процесу повідомлено про те, що розгляд справи № 927/95/18 призначений на 08.01.2019 о 12:40;

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

11.12.2018 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява (направлена до суду 08.12.2018 - примітка суду), в якій відповідач, з посиланням на те, що платіжним дорученням № 173 від 11.11.2018 ним сплачено суму основного боргу, просив закрити провадження у справі в частині 771 501,72 грн. основного бору. До вказаної заяви додано засвідчену копію платіжного доручення № 173 від 11.11.2017 яке свідчить про перерахування відповідачем позивачу 711 501,72 грн. з призначенням платежу: «За добр., ЗЗР зг.накл № 548 від 05.05.17, 1034 від 12.06.17, 1042 від 13.06.17, 1063 від 14.06.17, 1816 від 03.10.17 У сумі 292 918,10 грн., ПДВ-20% 118 583,62».

В судовому засіданні 08.01.2019 представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечив.

У задоволенні вказаної заяви колегією суддів відмовляється з підстав, які будуть викладені нижче.

Розпорядженням № 09.1-08/39/19 від 04.01.2019, у зв`язку перебуванням судді Буравльова С.І., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 927/95/18.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2019 справа № 927/95/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою від 08.01.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І. апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 у справі № 927/95/18 прийнято до свого провадження.

Станом на 08.01.2019 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача свою апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, а проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив та просив залишити її без задоволення, представники відповідача свою апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, а проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечили та просили залишити її без задоволення.

Дослідивши матеріали апеляційних скарг, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

06.03.2017 позивач як постачальник та відповідач як покупець уклали договір поставки № 9-Ш на умовах товарного кредиту (далі Договір) (а.с.15-17), відповідно до умов якого в строки, визначені Договором, позивач зобов'язується передати у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення (далі Товар), а відповідач зобов'язується прийняти Товар і оплатити його ціну, сплативши з нього визначену Договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній відповідно до умов Договору.

Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю, строк поставки відповідачу та базис поставки, порядок та термін оплати Товару та нарахування відсотків, а також інші умови, визначені в Додатках до Договору, які є невід'ємною його частиною. Фактична номенклатура, асортимент та кількість по задоволеним позивачем замовленням визначаються згідно видаткових накладних. Перераховані аванси зараховуються в оплату Товару, який було реалізовано у першу чергу (п.п.1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, загальна вартість Договору складається із загальної вартості Товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2 - 2.5 цього Договору, що передається за цим Договором та сум належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом.

В п. 2.7 Договору сторони погодили, що за користування товарним кредитом відповідач сплачує на користь позивача відсотки, розмір яких передбачений Додатком до Договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов'язковій оплаті відповідачем.

Відповідно до п.п. 2.8 Договору, строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого Додатком до Договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання Товару відповідачем, та закінчується в день повного розрахунку відповідачем за поставлений Товар.

На виконання умов Договору сторонами були підписані відповідні додатки.

Так, згідно з Додатком № ІА000000126 від 06.03.2017 (а.с. 18), на підставі видаткових накладних № 114 від 24.03.2017, № 557 від 10.05.2017 та № 1063 від 14.06.2017 (а.с. 19-21) позивачем відповідачу поставлено Товар на загальну суму 293 229,35 грн., з обов'язком відповідача здійснити його 100% оплату до 31.10.2017.

Відповідачем здійснено повернення позивачу частини товару на суму 14309,78 грн. за накладною на повернення № 8 від 15.05.2017 (а.с. 53).

Отже, загальна вартість поставленого за Додатком № ІА000000126 від 06.03.2017 Товару становить 278 919,57 грн. (293 229,35- 14 309,78).

Згідно з Додатком № ІА000000625 від 25.05.2017 (а.с. 22), на підставі видаткової накладної № 548 від 05.05.2017 (а.с.23) позивачем поставлено відповідачу Товар на суму 501 000,00 грн., з обов'язком відповідача здійснити його 100% оплату до 31.10.2017.

Згідно з Додатком № ІА000001054 від 12.06.2017 (а.с. 24), на підставі видаткової накладної № 1034 від 12.06.2017 (а.с. 25) позивачем відповідачу поставлено Товар на суму 26 717,04 грн., з обов'язком відповідача здійснити його 100% оплату до 31.10.2017.

Згідно з Додатком № ІА000000163 від 13.06.2017 (а.с. 26), на підставі видаткової накладної № 1042 від 13.06.2017 (а.с. 27) позивачем відповідачу поставлено Товар на суму 3 332,52 грн., з обов'язком відповідача здійснити його 100% оплату до 31.10.2017.

Згідно з Додатком № ІА000001908 від 03.10.2017 (а.с. 28), на підставі видаткової накладної № 1886 від 03.10.2017 (а.с. 29) позивачем відповідачу поставлено Товар на суму 140 448,00 грн., з обов'язком відповідача здійснити його оплату до 31.10.2017.

Отже, загальна вартість поставленого за вищевказаними додатками до Договору Товару становить 950 417,13 грн. (278 919,57 + 501 000,00 + 26 717,04 + 3 332,52 + 140 448,00).

Згідно з п.п. 2.6 Договору відповідач проводить розрахунки з позивачем на умовах внесення оплати вартості (ціни) Товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.5, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних у Додатках до Договору, шляхом перерахування коштів у національній валюті на банківський рахунок позивача.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач платіжним дорученням № 159 від 08.12.2017 (а.с. 55) перерахував позивачу грошові кошти в сумі 404 346,40 грн. з призначенням платежу: «за насіння і пестициди згідно вид. накл. № 247 від 22.04.2016, № 114 від 24.03.2017, № 557 від 05.05.2017».

Однак, за накладною № 247 від 22.05.2016 на суму 165 000,00 грн. товар постачався за договором № 41-С від 28.03.2016, решта накладних, перелічених у платіжному дорученні № 159 від 08.12.2017, є спірними накладними.

Позивач при зверненні до суду з цим позовом зазначає про те, що з сплачених за вказаним платіжним дорученням коштів на оплату заборгованості за іншим (не спірним) договором (№ 41-С від 28.03.2016) має бути зараховано 279 159,02 грн., і вказана сума включає в себе як заборгованість за поставлений товар, так і суми штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що, виходячи з призначення платежу, позивач мав право зарахувати в погашення заборгованості за договором поставки № 41-с від 28.03.2016 лише 165000,00 грн., а не 279159,02 грн., як це було зроблено позивачем, а відтак, платіжним дорученням № 159 від 08.12.2017 відповідач сплатив частину заборгованості за Договором у сумі 239 346,40 грн. (404 346,40-165 000,00).

Доказів сплати відповідачем решти вартості Товару, поставленого за спірними накладними, матеріали справи станом на дату розгляду справи в суді першої інстанції не містили.

Щодо наданого відповідачем в суді апеляційної інстанції платіжного дорученням № 173 від 11.11.2018, яким сплачено заборгованість за спірними накладними у загальній сумі 771 501,72 грн., колегія суддів зазначає, що станом на дату винесення судом першої інстанції оспорюваного рішення вказана сума відповідачем позивачу перерахована не була, в той час як обов'язком суду апеляційної інстанції є перевірка законності та обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення зі справи виходячи з тих обставин, які існували саме на дату винесення рішення.

За таких обставин, колегія суддів не може прийняти подане відповідачем платіжне доручення № 173 від 11.11.2018 як додатковий доказ по справі та здійснювати перегляд рішення суду першої інстанції від 16.05.2018 з врахуванням вказаного платіжного доручення.

Водночас колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що суми, які були ним перераховані в рахунок погашення спірної заборгованості після винесення рішення, мають враховуватись при виконанні такого рішення.

За таких обставин, заява відповідача про закриття провадження у справі в частині 771 501,72 грн. основного боргу задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки, до яких відноситься спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо порядку зарахування коштів у сумі 239 346,40 грн. за Договором, слід зазначити таке.

В п.п. 2.10 Договору передбачено, що у випадку недостатності коштів, отриманих від відповідача на виконання в повному обсязі його зобов'язань за договором, позивач має право провести зарахування коштів в наступному порядку:

- в першу чергу - в рахунок оплати нарахованих відсотків за користування товарним кредитом, передбачених в п. 2.7 Договору;

- в другу чергу - в рахунок плати за користування товарним кредитом, передбаченої п. 2.4 Договору;

- в третю чергу - в рахунок сплати відсотків за неправомірне користування коштами та індексу інфляції в порядку, передбаченому в. 7.2 (в) Договору;

- в четверту чергу - в рахунок сплати пені за кожен день прострочення, передбаченої п. 7.2 (б) Договору;

- в п'яту чергу - в рахунок сплати штрафу, передбаченого п. 7.2 (б) договору;

- в шосту чергу - в рахунок оплати вартості (ціни) товару.

Отже, для того, щоб встановити, як саме мають бути зараховані грошові кошти в сумі 239 346,40 грн., слід визначити загальну суму заборгованості за Договором станом на 07.12.2017 (дата, яка передувала даті сплати - примітка суду), яка складається з вартості неоплаченого Товару, відсотків за користування товарним кредитом, передбачених в п. 2.7 Договору, плати за користування товарним кредитом, передбаченої п. 2.4 Договору, відсотків за неправомірне користування коштами та індексу інфляції в порядку, передбаченому в. 7.2 (в) Договору, пені та штрафу за кожен день прострочення, передбачених п. 7.2 (б) Договору.

Зі змісту Додатків до Договору слідує, що Товар, поставлений за ними, відповідач мав оплатити в строк до 31.10.2017, проте вказаних дій не вчинив, отже, станом на 07.12.2017 заборгованість за спірний Товар становила 950 417,13 грн.

Щодо розміру відсотків за користування кредитом (перша черга погашення) колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п.п. 2.7 Договору відповідач має оплачувати позивачу відсотки за користування товарним кредитом, розмір яких визначається відповідними Додатками, сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість, який додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов'язковій оплаті відповідачем.

Відповідно до п.п. 2.8 Договору, строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого Додатком до Договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання Товару Покупцем, та закінчується в день повного розрахунку відповідачем за поставлений Товар.

Згідно з п. 5.1 Договору господарські зобов'язання сторін цього Договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, крім зобов'язань відповідача по оплаті вартості Товару, процентів за користування товарним кредитом та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням (крім випадку, передбаченого п.9.1 Договору), а у частині проведення розрахунків за Товар, по штрафним санкціям - до повного їх виконання.

Отже, позивач має право нарахувати, а відповідач, відповідно, обов'язок оплатити, відсотки за користування товарним кредитом за період до дати сплати основного боргу, а посилання відповідача на те, що відсотки за користування товарним кредитом можуть бути нараховані лише станом на 31.10.2017, а в подальшому згідно з договором передбачено стягнення відсотків за прострочення платежу, а не за користування товарним кредитом (п. 7.2 договору, ч. 2 ст. 625 ЦК України) колегією суддів до уваги не приймаються.

Додатками до Договору № ІА000000126 від 06.03.2017, № ІА000001054 від 12.06.2017, № ІА000000163 від 13.06.2017 та № ІА000001908 від 03.10.2017 встановлено, що розмір відсотків за користування товарним кредитом становить 1 % річних, а Додатком № ІА000000625 від 25.05.2017, що - 15 % річних.

Водночас колегія суддів вважає помилковою позицію відповідача щодо подвійного оподаткування податком на додану вартість відсотків за користування товарним кредитом, адже умова п. 2.7 Договору передбачає нарахування на відсотки за товарним кредитом податку на додану вартість, проте може тлумачитись таким чином, що відсотки нараховуються на суму боргу за виключенням ПДВ, інакше така умова передбачає подвійне нарахування на суму відсотків податку на додану вартість (ПДВ на ПДВ), що суперечить вимогам Податкового кодексу України стосовно визначення бази оподаткування цим податком, адже в п. 187.3 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема, у разі постачання товарів за договорами товарного кредиту (товарної позики, розстрочки), умови яких передбачають сплату (нарахування) відсотків, датою збільшення податкових зобов'язань у частині таких відсотків вважається дата їх нарахування згідно з умовами відповідного договору.

Відсотки за користування товарним кредитом, згідно з п.п. 2.11 Договору, нараховуються позивачем. Сторони підписують відповідний акт надання (приймання-передачі) послуг товарного кредитування. Акт про надання послуг товарного кредитування надсилається позивачем на адресу відповідача, що вказана в тексті Договору. Відповідач зобов'язується підписати акт та повернути його протягом одного дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається позивачу протягом 5 календарних днів, акт вважається схваленим та підписаним відповідачем. Сплата нарахованих відсотків відбувається протягом 10 календарних днів з дати підписання (або схвалення шляхом ненадання відповіді) Акта про надання послуг товарного кредитування.

Отже, обов'язок відповідача оплатити відсотки за користування товарним кредитом виникає після складення позивачем відповідного акту про надання послуг товарного кредитування, направлення його на адресу відповідача та підписання його останнім або не підписання у встановлений Договором строк.

В матеріалах справи наявні акти про надання послуг товарного кредитування № 2/9-Ш від 25.01.2018 та від 21.03.2018 з доказами направлення їх відповідачу (а.с. 110-113).

Слід відмітити, що при вирішенні спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що акт про надання послуг товарного кредитування був складений та направлений позивачем на адресу відповідача 08.12.2017, але відповіді на нього, протягом строку, обумовленого Договором, позивачем отримано не було, однак при дослідженні матеріалів справи колегія суддів встановила відсутність в матеріалах справи акту про надання послуг товарного кредитування від 08.12.2017 та, відповідно, доказів направлення його позивачем відповідачу.

Отже, станом на 07.12.2017 відповідач не мав прострочення обов'язку оплатити відсотки за користування товарним кредитом, а зарахування коштів, сплачених платіжним дорученням № 159 від 08.12.2017, в рахунок оплати таких відсотків, відповідно, не є правомірним.

Щодо плати за користування товарним кредитом, передбаченої п. 2.4 Договору (друга черга погашення), колегія суддів зазначає таке.

В п. 2.4 Договору сторони погодили, що у випадку, коли на дату платежу за поставлений Товар та/або на дату звернення до суду (у разі звернення із позовом до суду) при повній або частковій несплаті Коп (комерційній курс гривні до іноземної валюти на дату, що передує оплаті)/Кпост (комерційній курс гривні до іноземної валюти на дату, що передує даті постачання) більше або дорівнює 11,01, то ціна Товару підлягає уточненню без додаткового узгодження. У цьому випадку ціна Договору підлягає розрахунку за наступною формулою:

Цоп=Цпост*(Коп/Кпост), де

Цпост - ціна постачання, розрахована з врахуванням п.п. 2.1-2.3;

Коп - комерційній курс гривні до іноземної валюти на дату, що передує оплаті.

Вирахувана курсова різниця ціни Договору, що є додатковими витратами виконавця на втрати від курсових коливань може бути додана позивачем до складу витрат за користування товарним кредитом та відображається позивачем в Акті про надання послуг товарного кредитування, зазначеному у п. 2.11 Договору.

Якщо на дату проведення уточнення ціни Товару значення комерційного курсу гривні менше за значення комерційного курсу, що застосовувався на дату, що передувала оплаті поставки, уточнення ціни Товару, передбачене п. 2.4 Договору, не здійснюється.

Комерційним курсом гривні до іноземної валюти слід вважати міжбанківський валютний курс продажу іноземної валюти до гривні, який щоденно розміщується за адресою на Інтернет-сторінці (https://minfin.com.ua/currency/mb/) та комерційний курс іноземної валюти вказується в Додатках до Договору.

Зі змісту вказаного пункту Договору слідує, що нарахування вказаної курсової різниці, по-перше, є правом позивача, а, по-друге, вона нараховується або після сплати вартості Товару та відображається позивачем Акті про надання послуг товарного кредитування, або при зверненні до суду з відповідним позовом.

Отже, станом на 07.12.2017 відповідач не мав прострочення обов'язку оплатити курсову різницю, а зарахування коштів, сплачених платіжних дорученням № 159 від 08.12.2017 в рахунок оплати такої різниці, відповідно, не є правомірним.

Щодо відсотків за неправомірне користування коштами та індексу інфляції в порядку, передбаченому в. 7.2 (в) Договору (третя черга погашення), пені за кожен день прострочення, передбаченої п. 7.2 (б) Договору (четверта черга погашення) та штрафу, передбаченого п. 7.2 (б) Договору (п'ята черга погашення), колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п. 7.2 Договору, у випадках порушення умов Договору, позивач має право притягти відповідача до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті у встановлені Договором терміни вартості (ціни) Товару та або/відсотків за користування товарним кредитом. За порушення даних умов Договору відповідач:

А) сплачує за кожен день прострочення на користь позивача пеню в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення.

Б) сплачує штраф, в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов'язання;

В) сплачує на користь позивача 28% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов'язку з оплати поставленого позивачем Товару у встановлений Договором строк, є підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що сторонами в п. 7.2 Договору погоджений інший розмір відсотків річних, а саме 28%, що законом не заборонено.

Позивач у позовній заяві визначає загальний розмір 28% річних за період з 01.11.2017 по 07.12.2017 в сумі 26 247,60 грн.

При перевірці розрахунку колегією суддів встановлено, що вказана сума є меншою за визначену судом, а відтак, враховуючи, що визначення розміру позовних вимог є правом саме позивача та те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, колегія суддів визначає розміру 28% річних за період 01.11.2017 по 07.12.2017 за розрахунком позивача в сумі 26 247,60 грн.

Щодо інфляційних втрат, слід зазначити таке.

Офіційний індекс інфляції, який розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а норма ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Водночас у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Зі змісту Договору слідує, що покриття позивачу матеріальних втрат від знецінення коштів передбачено умовами укладеного між сторонами Договору, а саме п.п. 2.3, 2.4, за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати, яке задоволено судом, а відтак, стягнення в даному випадку інфляційних втрат, нарахованих на борг у гривні, було б подвійною відповідальністю за невиконання одного і того ж зобов'язання, що суперечить нормам чинного законодавства.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17 та від 25.04.2018 у справі № 915/371/15.

За таких обставин, відповідач станом на 07.12.2017 не мав прострочення обов'язку оплатити інфляційні втрати, а зарахування коштів, сплачених платіжним дорученням № 159 від 08.12.2017 в рахунок оплати вказаних втрат, відповідно, не є правомірним.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Щодо посилань відповідача на те, що передбачений в п. 7.2 Договору штраф в розмірі 20 % від несвоєчасно сплаченої суми суперечить ч. 2 ст. 231 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», адже в якості неустойки може застосовуватись лише пеня, яка не може бути більшою за подвійну облікову ставку Національного банку України, оскільки лише така відповідальність передбачена ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», колегя суддів зазначає таке.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання, як пеня, та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

За певними виключеннями, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу за порушення виконання господарських зобов'язань, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, згідно з якою сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, яка прийнята за наслідками розгляду спору, який виник при виконанні саме господарських зобов'язань, правовідносини щодо яких регулюються ГК України, в той час як предметом розгляду у справі, за наслідками розгляду якої Верховним судом України 21.10.2015 винесено постанову № 6-2003цс15, були правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Враховуючи, що спірний Товар відповідач мав оплатити в строк до 31.10.2017, починаючи з 01.11.2017, такий обов'язок є простроченим, що дає підстави для застосування встановленої Договором відповідальності, зокрема стягнення штрафу та пені.

Так, сума штрафу становить 190 083,43 грн. (950 417,13/100*20).

Отже, станом на 07.12.2017 відповідач мав обов'язок сплатити позивачу:

- вартість ціни товару в сумі 950 417,13 грн. (шоста черга зарахування);

- 28% річних за період з 01.11.2017 по 07.12.2017 в сумі 26 247,60 грн. (третя черга зарахування);

- штраф в сумі 190 083,43 грн. (п'ята черга зарахування).

За таких обставин, отримані від відповідача 08.12.2017 грошові кошти в сумі 239 346,40 грн. мали бути зараховані наступним чином:

- 26 247,60 грн. в рахунок сплати 28 % річних (239 346,40-26 247,60=213 098,80 (залишок));

- 190 083,43 грн. в рахунок сплати штрафу (213 098,80-190 083,43=23 015,37 грн. (залишок));

- 23 015,37 грн. в рахунок сплати частини основного боргу (950 417,13-23 015,37=927 401,76 грн. (залишок)).

Отже, станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом несплаченим залишився основний борг в сумі 927 401,76 грн.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу задовольняються частково в сумі 927 401,76 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

З підстав, які викладені вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 159 145,10 грн. та інфляційних втрат в сумі 32 405,19 грн. задоволенню не підлягають. Рішення суду першої інстанції в частині їх часткового задоволенню підлягає скасуванню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 28 % річних в сумі 78 742,20 грн. колегія суддів зазначає таке.

Позивачем в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог вказані відсотки нараховані за період з 01.11.2017 по 26.03.2018 та визначена їх загальна сума 78 742,20 грн.

Проте, як встановлено судом, 28% річних, нарахованих за період з 01.11.2017 по 07.12.2017, сума яких визначена позивачем на рівні 26 247,60 грн. відповідач фактично сплатив.

З розрахунку позивача слідує, що розмір вказаних відсотків за період з 08.12.2017 по 26.03.2018 визначений ним в сумі 78 742,20 грн.

Однак позивачем при розрахунку не враховано, що сума основного боргу з 08.12.2017 становить не 950 417,13 грн., а 927 401,76 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 28 % річних підлягають задоволенню за уточненим розрахунком колегії суддів в сумі 77 546,03 грн. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних вимог підлягає зміні.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
927401.7608.12.2017 - 26.03.201810928 %77546.03
Щодо вимог про стягнення з відповідача втрат від курсових коливань в сумі 77 130,98 грн. слід зазначити таке.

Нарахування вказаної різниці погоджено сторонами у Договорі (п. 2.4), при чому вказана різниця має встановлюватись виходячи з курсу долара США до гривні, встановленого у відповідному додатку до Договору та міжбанківського валютного курсу продажу долара США до гривні, який щоденно розміщується за адресою на Інтернет-сторінці (https://minfin.com.ua/currency/mb/), або станом на дату проведення оплати або станом на дату звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, правомірним є нарахування позивачем такої різниці на суму боргу 927 401,76 грн. виходячи з курсу, встановленого станом на 05.02.2018 (дата звернення до суду з цим позовом, а не станом на 24.01.2018, як розраховує позивач, та не станом на дату винесення рішення, як вважає за необхідне відповідач - примітка суду), а щодо 23 015,37 грн. - станом на 07.12.2017 (дата, що передує сплаті вказаної суми).

Зі змісту Інтернет-сторінки (https://minfin.com.ua/currency/mb/) слідує, що станом 07.12.2017 міжбанківський валютний курс продажу долара США до гривні становив 27,115 гривень за 1 долар США, а станом на 05.02.2018 - 27,73 грн.

Згідно з Додатком № ІА000000126 від 06.03.2017 позивачу було поставлено Товар на суму 278 919,57 грн. У вказаному Додатку зазначено про те, що курс долара США до гривні становить 27,01 грн.

Отже, щодо частини з вказаної суми (23 015,37 грн.) коригування має проводиться станом на 08.12.2017 виходячи з курсу долара США до гривні становить 27,115 грн., а щодо решти - 255 904,20 грн. (278 919,57-23 015,37) - виходячи з курсу долара США до гривні 27,73 грн.

При цьому згідно з п. 2.4 Договору курсова різниця нараховується лише у випадку, якщо Коп (комерційній курс гривні до іноземної валюти на дату, що передує оплаті) більше або дорівнює 1,01 Кпост (комерційній курс гривні до іноземної валюти на дату, що передує даті постачання).

Враховуючи, що комерційній курс гривні до іноземної валюти на 07.12.2017 (27,115 грн.) менше, ніж 1,01 курсу долара США до гривні, встановленого у Додатку № ІА000000126 від 06.03.2017 (27,01 грн.), курсова різниця на суму 23 015,37 грн. не нараховується.

Курсова різниця щодо суми 255 904,20 грн. становить 6 821,59 грн.

Згідно з Додатком № ІА000000625 від 25.05.2017 (а.с. 22) позивачем поставлено відповідачу Товар на суму 501 000,00 грн. У вказаному Додатку не встановлено курс долара США до гривні.

Водночас станом на 04.05.2017 (дата, яка передує даті постачання) міжбанківський валютний курс продажу долара США до гривні (https://minfin.com.ua/currency/mb/) становив 26,46 грн.

Курсова різниця щодо суми 501 000,00 грн. становить 26 046,49 грн.

Згідно з Додатком № ІА000001054 від 12.06.2017 (а.с. 24) позивачем відповідачу поставлено Товар на суму 26 717,04 грн. У вказаному Додатку зазначено про те, що курс долара США до гривні становить 26,15 грн.

Курсова різниця щодо суми 26 717,04 грн. становить 1 614,26 грн.

Згідно з Додатком № ІА000000163 від 13.06.2017 (а.с. 26) позивачем відповідачу поставлено Товар на суму 3 332,52 грн. У вказаному Додатку зазначено про те, що курс долара США до гривні становить 26,15 грн.

Курсова різниця щодо суми 3 332,52 грн. становить 201,35 грн.

Згідно з Додатком № ІА000001908 від 03.10.2017 (а.с. 28) позивачем відповідачу поставлено Товар на суму 140 448,00 грн. У вказаному Додатку зазначено про те, що курс долара США до гривні становить 26,60 грн.

Курсова різниця щодо суми 140 448,00 грн. становить 5 966,40 грн.

Отже, загальна сума курсової різниці, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 40 650,09 грн. (6 821,59 + 26 046,49+1 614,26+201,35 +5 966,40). Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних вимог за розрахунком позивача підлягає зміні.

Посилання відповідача на те, що стягнення на користь коригування ціни внаслідок курсових коливань є нічим іншим, ніж стягнення коштів без правової підстави, адже суд стягнув курсову різницю виходячи з курсу долара США станом на дату подання позову (25.01.2018) - 28,820 грн., в той час як курс долара станом на дату винесення рішення (16.05.2018) становив 26,21 грн., тобто національна валюта зміцнилась, а відтак не має бути і курсових різниць, колегією суддів до уваги не приймається, адже сторонами у Договорі чітко погоджено дату на яку мають розраховуватись вказані вимоги.

Щодо відсотків за користування кредитом в сумі 26 888,48 грн. слід зазначити, що їх нарахування погоджено сторонами у Договорі та не суперечить приписам чинного законодавства.

Позивач в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог розраховує загальну суму таких відсотків в розмірі 86 336,17 грн., з яких:

- 59 447,69 грн. - нараховані за період по 07.12.2017;

- 12 530,56 грн. - за період з 08.12.2017 по 25.01.2018;

- 14 357,92 грн. - за період з 26.01.2018 по 21.03.2018.

При цьому частину з вказаної суми, а саме 59 447,69 грн., позивач зарахував в рахунок оплачених відповідачем платіжним дорученням № 159 від 08.12.2017 грошових коштів, проте колегією суддів встановлено неправомірність такого зарахування.

Крім того, при розрахунку вказаних вимог позивач:

- розраховує заборгованість за Додатком № ІА000000125 від 06.03.2017 на суму 738 739,68 грн., який не є предметом розгляду у цій справі, а відтак, стягнення таких вимог у цій справі не ґрунтується на вимогах закону;

- не враховує часткову сплату відповідачем основного боргу в сумі 23 015,37 грн. 08.12.2017 та, відповідно, зменшення суми товарного кредиту.

Враховуючи те, що в заяві про збільшення позовних вимог позивач фактично заявляє до стягнення відсотки за користування товарним кредитом в сумі 26 888,48 грн., нараховані за період з 08.12.2017 по 21.03.2018, саме вказані вимоги і є предметом розгляду у цій справі.

Водночас колегія суддів зазначає про те, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом щодо стягнення відсотків за користування товарним кредитом за період, що передує 08.12.2017.

Як встановлено судом, станом на 08.12.2017 сума заборгованості за Договором становила 927 401,76 грн.

Додатками до Договору № ІА000000126 від 06.03.2017, № ІА000001054 від 12.06.2017, № ІА000000163 від 13.06.2017 та № ІА000001908 від 03.10.2017 встановлено, що розмір відсотків за користування товарним кредитом становить 1 % річних, а Додатком № ІА000000625 від 25.05.2017, що - 15 % річних.

Отже, щодо суми 501 000 грн., яка становить вартість поставленого за Додатком № ІА000000625 від 25.05.2017 Товару, розмір відсотків становить 15 % річних, а щодо решти в сумі 426 401,76 грн. (927 401,76-501 000) - 1 % річних.

Таким чином, загальна сума процентів за користування товарним кредитом становить 22 627,55 грн. (21 412,60+1 214,95). Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення процентів за користування товарним кредитом підлягає зміні.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
50100008.12.2017 - 21.03.201810415 %21412.60
426401.7608.12.2017 - 21.03.20181041 %1214.95

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 у справі № 927/95/18 підлягає зміні, позов задовольняється частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 927 401,76 грн., 28 % річних в сумі 77 546,03 грн., курсова різниця в сумі 40 650,09 грн. та проценти за користування товарним кредитом в сумі 22 627,55 грн., в решті у позові відмовляється.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційних скаргах, а також підстави зміни судового рішення, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок - 2016» задовольняються частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрати позивача за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати сторін за подачу апеляційних скарг - пропорційно розміру задоволених вимог з оскаржених.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 у справі № 927/95/18 задовольнити частково.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок - 2016» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 у справі № 927/95/18 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 у справі № 927/95/18 змінити.

4. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2018 у справі № 927/95/18 в такій редакції:

« 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016» (16000, Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Базарна, 17, ідентифікаційний код 40258479) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ідентифікаційний код 38661762) борг в сумі 927 401 (дев'ятсот двадцять сім тисяч чотириста одна) грн. 76 коп., 28 % річних в сумі 77 546 (сімдесят сім тисяч п'ятсот сорок шість) грн. 03 коп., курсова різниця в сумі 40 650 (сорок тисяч шістсот п'ятдесят) грн. 09 коп., проценти за користування товарним кредитом в сумі 22 627 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять сім) грн. 55 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 16 023 (шістнадцять тисяч двадцять три) грн. 38 коп., відмовивши в решті позовних вимог.»

5. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016» (16000, Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Базарна, 17, ідентифікаційний код 40258479) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ідентифікаційний код 38661762) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 22 290 (двадцять дві тисячі двісті дев'яносто) грн. 29 коп.

6. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкріс-Агро» (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ідентифікаційний код 38661762) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок-2016» (16000, Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Базарна, 17, ідентифікаційний код 40258479) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 831 (одна тисяча вісімсот тридцять одна) грн. 93 коп.

7. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Чернігівської області.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

9. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

10. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/95/18.

Повний текст постанови складено: 14.01.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.А. Пашкіна