ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа№ 910/14487/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018

у справі № 910/14487/17 (суддя Усатенко І.В.)

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»

про стягнення 26 292,13 грн.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» (надалі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК» (надалі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) про стягнення 24 028,10 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач за первісним позовом порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної поставки обладнання згідно умов Договору № про закупівлю робіт від 04.08.2016.

29.09.2017 ТОВ «НіК» подало зустрічну позовну заяву до ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» про стягнення 26 292,13 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за зустрічним позовом порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару згідно умов Договору № про закупівлю робіт від 04.08.2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 первісні позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «НіК» на користь ПАТ «Укртрансгаз» 24 028,10 грн пені за прострочення строку виконання договірних зобов'язань та 1 600,00 грн судового збору; зустрічні позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ТОВ «НіК» 20 105,19 грн інфляційних втрат, 6 186, 94 грн - 3% річних та 1 600,00 грн судового збору.

Постановою Верховного Суду від 17.04.2018 № 910/14487/17 касаційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» задоволено. Рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у справі № 910/14487/17 скасовано в частині задоволення зустрічного позову. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 залишено без змін.

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/14487/17 в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю у зв'язку з безпідставністю та недоведеністю вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ «НіК» подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, є необґрунтованим та незаконним. Зокрема, скаржник, посилаючись на укладення між сторонами додаткової угоди зазначає, що строки виконання робіт згідно з даною угодою були фактично продовжені, а тому роботи не могли бути виконані у зв'язку з технічними причинами, зокрема такими, як початок опалювального сезону. Крім того, скаржник вказує на необґрунтованість та ненаведення судом мотивів щодо відмови в стягненні витрат на правову допомогу в сумі 7 000,00 грн.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, відповідач за зустрічним позовом зазначає про необґрунтованість доводів ТОВ «НІК», викладених у скарзі, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.08.2018 апеляційну скаргу ТОВ «НіК» передано на розгляд судді колегії суддів у складі: головуючого судді Гончарова С.А., суддів Яковлєва М.Л., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 відмовлено ТОВ «НіК» в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду 11.09.2018 від скаржника надійшла заява на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018, до якої долучено копію платіжного доручення № 5918 від 04.09.2018.

У зв'язку з перебуванням у відпустці судді Чорної Л.В., для розгляду апеляційної скарги в даній справі автоматизованою системою сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Гончарова С.А., суддів Яковлєва М.Л., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «НіК» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/14487/17 та призначено до розгляду на 10.10.2018.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду 01.10.2018 від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно з п. 8 Перехідних положень ГПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України №295/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів», відповідно до підпункту 7 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункту 1 частини другої статті 53, частини третьої статті 82 і пункту 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пункту 11 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» сформовано склад Північного апеляційного господарського суду шляхом переведення суддів.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду №1 від 02.10.2018 визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 3 жовтня 2018 року, про що в газеті «Голос України» №185 (6940) 03.10.2018 опубліковано відповідне повідомлення. Відтак, в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Приписами ч. 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018, на виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 20.09.2018 №475, справу №910/14487/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 апеляційну скаргу ТОВ «НіК» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 апеляційну скаргу ТОВ «НІК» прийнято до провадження, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено її розгляд на 06.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.01.2019.

В судовому засіданні 10.01.2019 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Представник відповідача за зустрічним позовом проти вимог апеляційної скарги заперечив, доводи, на яких вона грунтується вважає необгрунтованими, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.08.2016 між ТОВ «НіК» (підрядник) та ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» (замовник) укладено Договір № про закупівлю робіт (надалі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору Підрядник взяв на себе зобов'язання виконати роботи по об'єкту: «Будівництво котельні на компресорній станції «Іллінці» газопроводу «Уренгой-Помари-Ужгород» (Будівельні роботи ) код ДК 021:2015-45000000-7 (далі - роботи), відповідно до проектно-кошторисної документації, а Замовник зобов'язався прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

Згідно п. 5.1 Договору строк виконання робіт: з дати укладення договору і до 30.03.2017.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що строк постачання обладнання визначається Календарним графіком виконання робіт (Додаток №3), який є невід'ємною частиною договору.

Згідно календарного графіку виконання робіт, що є додатком до договору, поставка обладнання мала бути здійснена в строк з дати укладання договору до 20.12.2016 на суму 9 846 495,47 грн., проте у вказаний строк зазначене обладнання не було поставлено на суму 9 846 495,47 грн.

Додатковою угодою № 1 від 28.02.2017 до договору змінено строк виконання робіт шляхом продовження до 30.05.2017, строк поставки обладнання змінений не був.

Відповідно до п. 5.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 21.06.2017 року) строк виконання робіт: з дати підписання Договору і до 01.11.2017 року.

Строк поставки товару з урахуванням додаткової угоди № 2 від 21.06.2017 залишився незмінним (до 20.12.2016).

Отже, додатковими угодами було внесено зміни щодо строків виконання робіт з монтажу обладнання до 01.11.2017, хоча строк поставки товару лишився тим же.

Згідно з видатковими накладними № ЦБНК000946 від 22.12.2016 на суму 217363,68 грн., № ЦБНК 0000045 від 16.01.2017 на суму 733266,63 грн, № ЦБНК0000054 від 17.01.2017 на суму 175751,23 грн відбулась поставка товару.

Відповідно до абз. 2 п. 4.1 Договору у первинній редакції оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника: - за поставлене устаткування протягом 60 календарних днів на підставі видаткової та товарно-транспортної накладної.

Додатковою угодою № 2 від 21.06.2017 абзац 2 пункту 4.1 Договору був викладений у наступній редакції: оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника: - за поставлене устаткування протягом 60 календарних днів на підставі видаткової та товарно-транспортної накладних, але у разі відсутності затвердженого фінансового плану замовника - протягом 180 календарних днів.

Згідно з пунктом 6.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 21.06.2017 р.) договір набирає чинності з дати укладення його сторонами і діє до 31.12.2017 року. Закінчення терміну дії цього Договору не звільняє Підрядника та Замовника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що відповідач за зустрічним позовом 09.06.2017 оплатив отриманий ним 16 та 17 січня 2017 року товар, що підтверджується платіжними дорученнями №13824 на суму 175 751,23 грн та № 13823 на суму 733286,63 грн.

Витягом з Протоколу № 421 засідання правління ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 06.10.2017 підтверджується, що Фінансовий план був затверджений 09.10.2017.

Таким чином, судом правильно встановлено, що станом на день укладення додаткової угоди № 2 від 21.06.2017 фінансовий план був відсутній.

Згідно з Додатковою угодою № 2 від 21.06.2017 абзац 2 пункту 4.1 Договору строк оплати продовжується з 60 до 180 днів, у разі незатвердження фінансового плану. При цьому, вказане відстрочення не звільняє покупця від обов'язку оплатити поставлений товар у разі незатвердження фінансового плану взагалі, а лише продовжує відстрочку оплати.

З огляду на ті обставини, що товар був отриманий відповідачем за зустрічним позовом 16.01.2017 та 17.01.2017, за відсутності затвердженого фінансового плану, то з урахуванням внесених додатковою угодою № 2 від 21.06.2017 в п. 4.1. Договору змін, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що товар міг бути оплачений покупцем у строк до 17.06.2017 без настання прострочення зі свого боку.

Оскільки відповідач за зустрічним позовом оплатив товар 09.06.2017, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, останній не прострочив виконання свого грошового зобов'язання, оскільки сторони за власною ініціативою та згодою змінили умови та строки оплати.

Статтею 653 ЦК України визначено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони погодили Додатковою угодою № 2 від 21.06.2017 інший строк виконання грошового зобов'язання відповідачем за зустрічним позовом за договорами, тобто змінили цей строк. Отже нарахування позивачем за зустрічним позовом 3% річних та інфляційних втрат до моменту погодження іншого строку оплати додатковою угодою, обґрунтовано визнано судом першої інстанції безпідставним.

При цьому для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено відповідачем поза межами строків, визначених додатковою угодою № 2 від 21.06.2017, тобто після 17.06.2017.

З огляду на викладене, відповідач за зустрічним позовом не допустив прострочення виконання грошових зобов'язань за договором від 04.06.2016 №, а тому, відповідно і не наступають наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Також під час розгляду справи судом першої інстанції із пояснень сторін було встановлено, що погодження умов Додаткової угоди мало тривалий характер, у зв'язку з чим вона була підписана лише 21.06.2017, після здійснення оплати товару.

Пунктом п. 8.3. Договору передбачено, що за порушення строків виконання робіт (поставки устаткування) підрядник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості робіт (устаткування), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи % вказаної вартості.

Роботи не були виконані у первинно встановлені договором строки, в зв'язку з чим, вони були продовжені за згодою сторін.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відтермінування додатковими угодами строку монтажу обладнання мало наслідком звільнення, в тому числі і позивача за зустрічним позовом, від тягаря відповідальності за несвоєчасне виконання робіт з монтажу несвоєчасно поставленого обладнання. Оскільки умови додаткових угод стосуються і зобов'язань позивача за зустрічним позовом щодо строків виконання робіт і пункти додаткових угод застосовуються сторонами до зобов'язань з виконання робіт, які теж були прострочені, то справедливим є застосовування відповідних пунктів додаткових угод і до зобов'язань з оплати товару та робіт, що виникли у відповідача за зустрічним позовом.

Проаналізувавши умови укладених між сторонами договору та додаткових угод, з урахуванням раніше встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що умови додаткової угоди поширюються на всі правовідносини, що виникли з основного договору, без будь-яких застережень, в тому числі і на правовідносини з поставки товару.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду про відмову у задоволенні вимог ТОВ «НІК» про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 7 000,00 грн, колегія суддів відхиляє та погоджується з позицією місцевого господарського суду про їх безпідставність та і недоведеність.

В обґрунтування стягнення понесених витрат позивачем надано договір № 01-АС про надання правничої допомоги від 05.02.2018, додаткова угода № 4 від 01.06.2018 та розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Проте, позивач не подав суду доказів понесення витрат на правову допомогу та надання правових послуг на відповідну суму, а тому у суду відсутні підстави для їх розподілення між сторонами.

Частиною 4 стю 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції слушно зауважено про неспівмірність заявлених витрат ціні позову та здійснених представником позивача за зустрічним позовом робіт (наданих послуг).

Крім того, з огляду на відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з приписів ст.ст. 126, 129 ГПК України, правові підстави для стягнення з відповідача за зустрічним позовом вартості послуг з правової допомоги, як частини судових витрат, у суда першої інстанції також були відсутні.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

На переконання колегії, суд першої інстанції правильно визначив правову природу відносин та правомірно зазначив норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, визнавши зустрічні позовні вимоги недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 12.07.2018 у справі № 910/14487/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків місцевого господарського суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ «НіК» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/14487/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/14487/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14487/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.01.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук