ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" січня 2019 р.Справа № 922/1111/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Жельне С.Ч. , Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.,

за участю представників сторін:

стягувача - ОСОБА_2, дов. № 14-120 від 08.06.2018; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС № 6537/10 від 23.03.2018;

боржника - ОСОБА_3, дов. від 10.01.2018; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1778 від 24.08.2012;

ДВС - ОСОБА_4, дов. № 13287/20.3/22-18 від 19.12.2018.

розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" на рішення та дії державного виконавця (вх. № 24751 від 29.08.2018) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки
про стягнення коштів в розмірі 20912766,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.04.2015р. у справі № 922/1111/15 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму основного боргу в розмірі 7682008,30 грн., три відсотків річних в розмірі 798049,58 грн., суму, на які збільшився борг, внаслідок інфляційних процесів в розмірі 7305494,77 грн., суму судового збору в розмірі 55162,87 грн.

На виконання даного рішення, 27.04.2015 видано відповідний наказ господарського суду.

29.08.2018 до господарського суду із скаргою (вх. № 24751) звернувся представник стягувача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якій просить суд:

1. Визнати неправомірними дії та рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 з винесення 10.08.18 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47870006.

2. Зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47870006, винесену 10.08.18.

3. Зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 або іншого державного виконавця вказаного відділу відновити виконавче провадження ВП № 47870006 з примусового виконання рішення суду у справі № 922/1111/15, про що винести відповідну постанову.

Листом від 04.09.2017 судом повідомлено скаржника про відкладення вирішення питання щодо скарги ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до повернення матеріалів справи № 922/1111/15 із суду вищої інстанції.

08.01.2019 матеріали справи № 922/1111/15 повернуто до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 09.01.2019 прийнято скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх. № 24751 від 29.08.2018) до розгляду. Розгляд призначено на 16.01.2019 о 09:15 год.

У судовому засіданні 16.01.2019 представник скаржника підтримав подану скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник боржника у судовому засіданні 16.01.2019 проти доводів скарги заперечував, з підстав. викладених у відзиві на скаргу та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник ДВС у судовому засіданні 16.01.2019 проти скарги заперечував, вважає постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 47870006, винесену 10.08.2018, правомірною та просить суд відмовити у задоволенні скарги ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегією суддів встановлено наступне.

08.04.2015 господарським судом Харківської області прийнято рішення по справі 922/1111/15 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» (боржник) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (стягувач, скаржник) - основного боргу 7682008,30 грн., 3% річних 798049,58 грн., суми, на яку збільшився борг, внаслідок інфляційних процесів 7305494,77 грн., судового збору 55162,87 гри., а всього 15840715,52 грн.

На виконання вказаного рішення господарським судом Харківської області 27.04.2015 видано відповідний наказ, який перебуває на виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 16.06.2015 (ВП № 47870006).

10.08.18 оскаржуваною постановою державним виконавцем виконавче провадження № ВП № 47870006 закінчено на підставі п. 16 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Так, згідно з рішенням суду по справі № 922/1111/15 з боржника підлягав стягненню основний борг 7682008,30 грн. за договором № 1899/14-БО-32 від 19.12.2013.

Згідно з Довідкою щодо взаємних розрахунків по основному боргу між боржником та стягувачем за вказаним Договором за період: 19.12.2013-07.08.2017, копію якої додано боржником до заяви від 28.08.2017 б/н про закінчення вказаного виконавчого провадження, зареєстрованої в Мін'юсті 31.08.2017 за вх. № 26244-0-33-17, остаточно заборгованість за газ була погашена Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" - 18.01.2017 в сумі 2720592,35 грн.

На переконання стягувача, вказані обставини унеможливлюють застосування положень ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон № 1730) до вказаних правовідносин.

А отже, на переконання скаржника, єдиною підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.16 ч. І ст.39 Закону № 1730 має слугувати встановлення державним виконавцем факту списання такої заборгованості, при цьому обома сторона виконавчого провадження, на підставі наданих ними належних та допустимих доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 47870006 на підставі п.16 ч.І ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», винесена 10.08.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції країни ОСОБА_5, на думку скаржника, винесена з порушенням вимог вказаного Закону № 1730, що і стало підставою для звернення скаржника до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з приписами ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (Закон № 1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 1730 заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1730 дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 № 1730 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 127 від 24.05.2017 ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» внесене до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії із загальним обсягом кредиторської заборгованості в сумі 359 424 771,89 грн.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.04.2018 №89 до вказаного Реєстру внесені зміни в частині найменування боржника.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Колегією суддів встановлено, що оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження від 10.08.2018 обґрунтовано надходженням до ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України 09.07.2018 заяви боржника №01-19/1063 від 22.06.2018 про закінчення виконавчого провадження та додатку до неї (від 08.08.2018 р. №01-19/1272) разом з доказами здійснення боржником розрахунків зі стягувачем та списання частини заборгованості відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України №1730. До відповідної заяви боржником - «Харківська ТЕЦ-5» надано докази сплати заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Боржником не заперечувалось під час судового розгляду, що остання частина заборгованості перед стягувачем за рішенням суду від 08.04.2015 по справі № 922/1111/15 була сплачена боржником 18.01.2017 в розмірі 2720592,35 грн.

Так, колегія суддів зауважує, що частиною третьою статті 7 Закону № 1730, врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, щодо обов'язковості погашення всієї суми боргу до 30.11.2016 (набрання чинності Законом № 1730) для застосування ч.3 ст.7 Закон України № 1730.

Як вже зазначалося, частиною третьою статті 7 Закону, врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

На підставі ч. 3 ст. 7 Закону №1730 законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом № 1730.

Тобто, нарахування штрафних та фінансових санкцій можливе лише на несплачену суму заборгованості, в свою чергу, нарахування неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на сплачену суму заборгованості суперечить приписам ч. 3 ст. 7 Закону.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі № 15/5005/153/2012.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів зауважує, що ухвалою господарського суду Харківської області від 10.05.2017 у справі №922/1111/15, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2017, постановою Верховного Суду від 15.03.2018, скасовано постанову від 22.03.2016 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 47870006.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, закінчуючи виконавче провадження, на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_5 діяла відповідно до вимог чинного законодавства та в межах своїх повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 343 ГПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вх. № 24751 від 29.08.2018) на рішення та дії державного виконавця, є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 234, 235, 343 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення та дії державного виконавця (вх. № 24751 від 29.08.2018) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали, відповідно до ст. 256 ГПК України.

Ухвалу підписано 16.01.2019.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_1 ОСОБА_7

справа № 922/1111/15