ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 910/22075/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 15.01.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 (повний текст складено 14.09.2018)

у справі №910/22075/16 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Ковальова Віталія Сергійовича

до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

про визнання договорів оренди недійсними

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець Ковальов Віталій Сергійович (далі, позивач або ФОП Ковальов В.С.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі, відповідач або Банк) про визнання договорів оренди №01/02/8-15 від 01.08.2015 та №02/02/8-15 від 01.08.2015 недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договори оренди (найму) нежитлового приміщення №01/02/8-15 від 01.08.2015 та №02/02/8-15 від 01.08.2015 ним не укладалися та не підписувалися, а відтак, у відповідності до статей 215, 203 Цивільного кодексу України, мають бути визнані судом недійсними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/22075/16 позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди (найму) нежитлового приміщення №01/02/8-15 від 01 серпня 2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Фізичною особою-підприємцем Ковальовим Віталієм Сергійовичем.

Визнано недійсним договір оренди (найму) нежитлового приміщення №02/02/8-15 від 01 серпня 2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Фізичною особою-підприємцем Ковальовим Віталієм Сергійовичем.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь Фізичної особи-підприємця Ковальова Віталія Сергійовича суму судового збору у розмірі 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що спірні Договори оренди (найму) нежитлового приміщення №01/02/8-15 від 01.08.2015 та №02/02/8-15 від 01.08.2015 було вчинено без відповідного волевиявлення позивача, іншою особою, що підтверджується висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №19/17-3/1/55-СЕ/18 від 25.05.2018, позивачем не надано доказів виконання сторонами спірних договорів, а тому на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України оспорювані Договори підлягають визнанню недійсними.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Банк звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/22075/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 у справі №904/1425/16 встановлено факт укладення спірних договорів оренди, а також наявність заборгованості позивача перед відповідачем;

- призначення судом 29.12.2016 експертизи у справі №910/22075/16 було недоцільним, таким, що не відповідає обставинам справи, винесеним без урахування обставин, встановлених рішенням суду у справі №904/1425/16;

- висновок експертів КНДІСЕ №1747/17-32/1748/17-33 від 01.11.2017 про неможливість надання відповіді на визначені судом питання (встановити чи виконані підписи на договорах оренди та актах неможливо), наданий за результатами проведеної згідно ухвали суду від 29.12.2016 у справі експертизи, є однозначним, а тому суд мав підстави та можливість ухвалити рішення за наявних матеріалів та доказів у справі;

- за результатами проведення у справі додаткової судової експертизи (згідно ухвали суду від 23.01.2018) надано висновки, які цілком протирічать висновку експертів КНДІСЕ №1747/17-32/1748/17-33 від 01.11.2017, у зв'язку з чим відмова суду у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі повторної судової експертизи від 05.07.2018 є безпідставною;

- відповідач був неналежним чином повідомлений про розгляд справи 04.09.2018.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» у справі №910/22075/16 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/22075/16, надано сторонам строк для подачі відзиву, заяв, клопотань, розгляд справи призначено на 15.01.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2018 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/22075/16 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Разіна Т.І., розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 15.01.2019.

У судове засідання 15.01.2019 з'явились представники сторін.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував викладені в апеляційній скарзі доводи, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, у позові відмовити.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

У матеріалах справи наявні спірний Договір оренди (найму) нежитлового приміщення №01/02/8-15 від 01.08.2015 та Договір №02/02/8-15 від 01.08.2015, укладені між Публічним акціонерним товариством «Банк кредит Дніпро» та Фізичною особою-підприємцем Ковальовим Віталієм Сергійовичем, про існування яких, як вказує позивач, йому стало відомо під час розгляду іншої справи №904/1425/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» до Фізичної особи-підприємця Ковальова В.С. про стягнення заборгованості за вказаними договорами.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, стверджує, що вищевказані договори оренди ним не підписувалися.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Із урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Обов'язок доказування та подання доказів як відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви, так і відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній станом на дату прийняття оскарженого рішення суду, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції, враховуючи, що суд, не володіючи спеціальними знаннями, самостійно не в змозі був визначити особу, яка підписала спірні договори оренди (найму) нежитлового приміщення №01/02/8-15 від 01.08.2015 та №02/02/8-15 від 01.08.2015, з метою роз'яснення питань, що потребують спеціальних знань, було призначено судові почеркознавчі експертизи.

Колегія суддів зазначає, що оскільки вирішення питання щодо підписання договору саме позивачем потребувало спеціальних знань, а такі обставини безпосередньо входять до предмету доказування у справі і встановити їх за допомогою інших доказів не вбачається за можливе, посилання відповідача у апеляційній скарзі на відсутність необхідності призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи є безпідставними.

При цьому, посилання скаржника на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 у справі №904/1425/16, яким із позивача стягнуто на користь відповідача орендну плату за спірними договорами, не свідчить про беззаперечну дійсність останніх. Встановлення у рішенні суду №904/1425/16 факту укладення спірних договорів не свідчить про неможливість визнання їх недійсними у межах даного провадження на підставі оцінки поданих сторонами у даній справі доказів. При цьому, як вбачається зі змісту рішення суду у справі №904/1425/16, питання щодо недійсності спірних договорів у межах вказаної справи не досліджувалось.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 29.12.2016 у справі №910/22075/16 на підставі статті 41 Господарського процесуального кодексу України (у редакції станом на 29.12.2016) у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Згідно Висновку експертів КНДІСЕ №1747/17-32/1748/17-33 від 01.11.2017 (том 1, а.с. 108-113) за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що встановити чи виконані підписи від імені Ковальова В.С. на кожному аркуші договору оренди (найму) нежитлового приміщення № 01/02/8-15 від 01 серпня 2015, що укладений від імені Банку та ФОП Ковальова В.С.; у графі «ОРЕНДАР» у додатку №1 - акті приймання-передачі об'єкта оренди до договору оренди (найму) нежитлового приміщення №01/02/8-15 від 01 серпня 2015 року; на кожному аркуші договору оренди (найму) нежитлового приміщення № 02/02/8-15 від 01 серпня 2015, що укладений від імені Банку та ФОП Ковальова В.С.; у графі «ОРЕНДАР» у додатку №1 - акті приймання-передачі об'єкта оренди до договору оренди (найму) нежитлового приміщення №02/02/8-15 від 01 серпня 2015 року Ковальовим Віталієм Сергійовичем або іншою особою не виявилось можливим.

Враховуючи те, що експертами у Висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1747/17-32/1748/17-33 від 01.11.2017 не було надано відповіді на поставлені судом питання, вказаний висновок є неповним та неясним, встановлення чи підписані спірні договори позивачем є суттєвим для розгляду даної справи, суд першої інстанції у відповідності до частини 1 статті 107 Господарського процесуального кодексу України призначив у справі додаткову судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

За результатом проведення судової почеркознавчої експертизи у справі №910/22075/16 експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України складено висновок експерта №19/17-3/1/55-СЕ/18 від 25.05.2018 (том 2, а.с. 21-29), за результатом якого експертом встановлено, що підписи від імені Ковальова Віталія Сергійовича у розділі «місцезнаходження та банківські реквізити сторін» в графі «B.C. Ковальов» на останній сторінці договору оренди (найму) нежитлового приміщення №01/02/8-15 від 01.08.2015 та на сторінках 1, 2, 3, 4, 5 зазначеного договору нижче останнього текстового рядка - виконані не Ковальовим Віталієм Сергійовичем, а іншою особою; підпис від імені Ковальова Віталія Сергійовича у розділі «банківські реквізити сторін» в графі «B.C. Ковальов» додатку № 1 акту приймання - передачі об'єкта оренди до договору оренди (найму) нежитлового приміщення №01/02/8-15 від 01.08.2015 - виконаний не Ковальовим Віталієм Сергійовичем, а іншою особою; підписи від імені Ковальова Віталія Сергійовича у розділі «місцезнаходження та банківські реквізити сторін» в графі «B.C. Ковальов» на останній сторінці договору оренди (найму) нежитлового приміщення №02/02/8-15 від 01.08.2015 та на сторінках 1, 2, 3, 4, 5 зазначеного договору нижче останнього текстового рядка - виконані не Ковальовим Віталієм Сергійовичем, а іншою особою; підпис від імені Ковальова Віталія Сергійовича у розділі «банківські реквізити сторін» в графі «В.С. Ковальов» додатку № 1 акту приймання-передачі об'єкта оренди до договору оренди (найму) нежитлового приміщення №02/02/8-15 від 01.08.2015 - виконаний не Ковальовим Віталієм Сергійовичем, а іншою особою.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» зазначається, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати:

- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові об'єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Колегія суддів, дослідивши Висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №19/17-3/1/55-СЕ/18 від 25.05.2018, вважає його повним, обґрунтованим та таким, що є належним доказом у даній справі.

Посилання скаржника на те, що за результатами проведення у справі вищевказаної додаткової судової експертизи надано висновки, які цілком протирічать експертному висновку експертів КНДІСЕ №1747/17-32/1748/17-33 від 01.11.2017, у зв'язку з чим суд безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про призначення у справі повторної судової експертизи від 05.07.2018, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 107 Господарського процесуального кодексу України за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи у справі з огляду на те, що об'єктивно була відсутня суперечність висновків експертів у даній справі, оскільки при проведенні дослідження у них був різний обсяг матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Судовому експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз не виявилось можливим встановити чи виконані підписи від імені Ковальова В.С. у зв'язку з відсутністю вільних зразків підпису Ковальова В.С., наближених за часом виконання до досліджуваних підписів, зокрема, за 2013-2015 роки, про що він зазначив у висновку №1747/17-32/1748/17-33 від 01.11.2017.

Таким чином, Висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №19/17-3/1/55-СЕ/18 від 25.05.2018 підтверджено ту обставину, що спірні договори оренди (найму) нежитлового приміщення №01/02/8-15 від 01.08.2015 та №02/02/8-15 від 01.08.2015 підписані не Ковальовим Віталієм Сергійовичем.

Отже, спірні Договори вчинені з недотримання одного з основних принципів цивільного права - принципу свободи договору (стаття 3 Цивільного кодексу України), без відповідного волевиявлення позивача, іншою особою, відповідачем не надано доказів виконання сторонами спірних договорів, що у своїй сукупності свідчить про наявність передбачених частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підстав для визнання оспорюваних Договорів недійсними.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Ковальова Віталія Сергійовича про визнання недійсними оспорюваних Договорів.

Стосовно посилань скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв'язку з тим, що ухвала Господарського суду міста Києва від 16.08.2018 з повідомленням про призначення розгляду справи по суті на 04.09.2018 надійшла на адресу Банку 04.09.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2018, після отримання висновку експертизи, провадження у справі №910/22075/16 було поновлене, підготовче засідання у справі призначено на 05.07.2018.

Представник відповідача був присутній 05.07.2018 у підготовчому судовому засіданні у справі №910/22075/16 та повідомлений під розписку про оголошення перерви в засіданні до 16.08.2018 (том 2, а.с. 68). Однак, у підготовче судове засідання 16.08.2018 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 16.08.2018 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.09.2018, про що відповідачу було направлено ухвалу від 16.08.2018 (том 2, а.с. 71), яка отримана останнім 04.09.2018 (том 2, а.с. 72).

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користування процесуальними правами.

Так, за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.08.2018 про призначення розгляду справи по суті на 04.09.2018 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 22.08.2018 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75946603), доступ до якого є цілодобовим та безоплатним, а тому Банк (скаржник), який до цього часу приймав участь у підготовчому судовому засіданні та був обізнаний про поновлення провадження у справі та здійснення її подальшого розгляду, не був позбавлений об'єктивної можливості у розумні інтервали часу вжити заходів та дізнатися про стан відомого йому судового провадження, оскільки сторони зобов'язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Банку є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/22075/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі №910/22075/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/22075/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.01.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді А.І. Тищенко

Т.І. Разіна