ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Справа № 926/2372/18

За позовом Фізичної особи - підприємця Пуздряк Михайла Михайловича

до відповідача Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради

про стягнення заборгованості в сумі 29 236,00 грн.

Суддя О.Г. Проскурняк

Секретар судового засідання В.О. Нікітович

Представники:

Від позивача - не з'явився.

Від відповідача - Лукін М.О., довіреність № 03-11/843 від 07 квітня 2016 року.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець Пуздряк Михайло Михайлович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до відповідача Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості в сумі 29 236,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 26 січня 2015 року між сторонами укладено договір № 3 "Про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян на автобусних маршрутах м. Чернівців".

Далі позивач стверджує, що відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору своєчасно надавав послуги в обсязі субвенцій, передбачених Державним бюджетом, населенню міста, що має пільги на пасажирські перевезення, а відповідач в порушення приписів Договору, не відшкодував понесені позивачем витрати та не здійснив перерахунок коштів за надані послуги на загальну суму - 29 236,00 грн.

Згідно витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2018 року, позовну заяву передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 22 грудня 2018 року відкрито провадження у справі № 926/2372/18; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 16 січня 2019 року.

Позивач явку належного представника в судове засідання 16 січня 2019 року не забезпечив.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві на позов, а саме посилаючись на те, що у Законі України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" №928-VIII від 25 грудня 2015 року субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати пасажирських перевезень окремим категоріям громадян відсутні та вказує на відсутність можливості здійснити фінансування неодержаних сум за 2015 рік. Окрім цього, відповідач зазначає, що відповідно до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, які затверджені на відповідні виплати.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, вживши всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, на яких ґрунтуються позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті суд встановив.

26 січня 2015 року між Фізичною особою - підприємцем Пуздряк Михайлом Михайловичем та Управлінням праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, яке згідно пункту 1 рішення Чернівецької міської ради від 30 червня 2015 року №1645, з 01.09.2015 р. перейменовано в Департамент праці та соціального захисту населення міської ради, укладено Договір № 3 "Про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян на автобусних маршрутах м. Чернівців".

Пунктом 1.1. договору встановлено, що предметом договору є перевезення пільгових категорій пасажирів на автобусному маршруті № 21 "Стара Жучка - вул. Садова" (25 пільгових рейсів в день).

Відповідно до пункту 1.2, Договору встановлено, що перевізник здійснює перевезення пільгових категорій пасажирів відповідно до вимог чинного законодавства щодо пасажирських перевезень, а замовник здійснює компенсаційні виплати за пільговий проїзд на автобусних маршрутах, вказаних в пункті 1.1. цього договору, відповідно до обсягів субвенції, отриманої з державного бюджету.

Пунктом 1.3. Договору встановлено, що сума Договору складає 20 422,00 грн.

Додатковим договором № 1 від 20 березня 2015 року сторони збільшили суму договору до 310 465,00 грн.

Додатковим договором № 2 від 08 вересня 2015 року внесено зміни в Преамбулу Договору (слова Управління праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради замінено словами Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради), та в пункт 6.1. Договору (зазначено, що Договір діє до 31 грудня 2015 року).

Додатковим договором № 1 від 20 березня 2015 року сторони збільшили суму договору до 110 784,00 грн.

Додатковим договором № 3 від 01 грудня 2015 року сторони збільшили суму договору до 118 712,00 грн.

Додатковим договором № 4 від 15 грудня 2015 року сторони збільшили суму договору до 129 167,00 грн.

Відповідно до пункту 2.1.1., 2.1.4. Договору унормовано, що перевізник зобов'язується здійснювати пасажирські перевезення на автобусних маршрутах № 21, відповідно до розкладів та тарифів, затверджених виконавчим комітетом Чернівецької міської ради; до 27 числа поточного місяця надавати Замовнику звіт про компенсаційні виплати по перевезенню пільгових категорій громадян, враховуючи передбачені кошторисом суми асигнувань на ці цілі".

Пунктами 2.2.1., 2.2.3. Договору встановлено, що замовник зобов'язується приймати звіти по компенсаційних виплатах по перевезенню пільгових категорій пасажирів з 01 січня 2015 року та здійснювати компенсаційні виплати, передбачених пунктом 1.2. цього Договору, в обсягах субвенції, отриманої з державного бюджету та своєчасно у п'ятиденний термін після одержання субвенції здійснювати перерахування її Перевізнику.

Відповідно до пункту 6.1. Договору (в редакції додаткового договору № 2 від 07 травня 2015 року), договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2015 року, але в будь якому випадку до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань.

З урахуванням вищенаведеного вбачається, що позивач на виконання умов договору з урахуванням внесених змін до договору № 6 (додаткові договори до нього), свої зобов'язання по наданню послуг пільговим категоріям населення міста Чернівці протягом дії вказаного вище договору виконував належним чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи звітами про компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок субвенції з державного бюджету за період листопад 2015 року та за період грудня 2015 року. Крім того, в матеріалах справи наявний зведений реєстр актів звірки заборгованості по компенсаційних виплатах за пільговий проїзд громадян в автотранспорті, що підписаний та скріплений печатками сторонами, відповідно до якого стан заборгованості відповідача станом на 01 січня 2016 року складає 29 236,00 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку щодо оплати коштів за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян за вказаним вище договором, позивач звернувся до господарського суду для захисту порушеного права та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 29 236,00 грн. основного боргу за пільговий проїзд громадян автомобільним транспортом.

Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В даному випадку між сторонами укладено договір № 3 про компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян на автобусних маршрутах м. Чернівці з додатковими договорами № № 1, 1а, 2, 3, 4.

Згідно частини 6 статті 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення; загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до статті 7 Закону України "Про автомобільний транспорт", забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району, - на районні державні адміністрації.

Положенням частини 1 статті 29 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Згідно частини 1 статті 31 Закону України "Про автомобільний транспорт", відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Частиною 1 статті 42 Закону України "Про автомобільний транспорт" унормовано, що договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

За приписами статті 37 Закону України "Про автомобільний транспорт", пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

В свою чергу, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України "Про автомобільний транспорт", органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Частиною 2 статті 916 ЦК України встановлено, що плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Пільгові умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256.

Відповідно до частини 3 Порядку, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Згідно з пунктом 2 Порядку, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (стаття 627 ЦК).

Частиною 1 статті 509 ЦК України унормовано, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положення статті 612 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України унормовано, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Статтею 617 ЦК України унормовано, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Законодавством не установлено залежності відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів із виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій із державного бюджету.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 березня 2018 року в справі № 904/6252/17.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З огляду на те, що саме відповідач відповідає за зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, суд вважає заперечення відповідача щодо відсутності субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати пасажирських перевезень окремим категоріям громадян, що здійснюється за рахунок бюджетних коштів є безпідставними та такими, що не можуть звільняти відповідача від виконання своїх обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку позов задовольнити.

Пунктом 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 129, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради (58029, Чернівецька обл., м. Чернівці, ) на користь Фізичної особи-підприємця (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) - 29 236,00 грн. - заборгованості та 1 762,00 грн. - судового збору

Повний текст рішення складено та підписано - 18 січня 2019 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк