ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.01.2019 р. Справа № 914/1353/16

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Мальви-Маркет, м. Львів, в особі ліквідатора ОСОБА_1, м. Львів, до відповідача: Акціонерного товариства Мегабанк, м. Харків, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ВЕЕМ-Будсервіс, м. Львів, Публічного акціонерного товариства Банк Форум, м. Київ, Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, м. Львів, Приватного підприємства Львівдах, м. Новояворівськ, Яворівський район, Львівська область, ОСОБА_2, м. Львів, ОСОБА_3, м Львів; за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватного підприємства Елітон-2011, м. Дергачі, Харківська область, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, м. Харків

про: витребування майна із чужого незаконного володіння

у межах справи про банкрутство № 914/1353/16

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_2 - ОСОБА_2, м. Львів

про: банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_2 - ОСОБА_2 (вул. Литвиненка, 3, м. Львів, 79034, ідентифікаційний код 13835841)

Суддя Артимович В.М.,

Секретар судового засідання Струк Н.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_5 представник, ОСОБА_1 ліквідатор;

від відповідача: ОСОБА_6 - представник; ОСОБА_7 представник;

від третіх осіб: не зявилися.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Мальви-Маркет, м. Львів, в особі ліквідатора ОСОБА_1, м. Львів, звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства Мегабанк, м. Харків, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ВЕЕМ-Будсервіс, м. Львів, Публічного акціонерного товариства Банк Форум, м. Київ, Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, м. Львів, Приватного підприємства Львівдах, м. Новояворівськ, Яворівський район, Львівська область, ОСОБА_2, м. Львів, ОСОБА_3, м Львів; за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного підприємства Елітон-2011, м. Дергачі, Харківська область, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, м. Харків, про витребування майна із чужого незаконного володіння, що знаходиться за адресою: 79034, м. Львів, вул. Литвиненка, 3, а саме: нежитлове приміщення 47,7 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15301717; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1; нежитлове приміщення площею 286,7 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3465117; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1; нежитлові приміщення площею 322,3 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 2055678; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1; нежитлові приміщення загальною площею 508, 35 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464641; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1; нежитлові приміщення підвалу площею 258,9 кв.м.; приміщення 1-го поверху площею 464,6 кв.м., загальною площею 723, 5 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464938; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1, надалі спірне нерухоме майно.

Ухвалою суду від 03.08.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду в межах справи про банкрутство № 914/1353/16 та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження в межах справи про банкрутство № 914/1353/16, підготовче засідання призначено на 12.09.2018 р., клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання позову задоволено та відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення у справі, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_2 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено повністю, клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову задоволено та відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення у справі.

27.08.2018 р. відповідач подав на розгляд суду відзив на позовну заяву.

26.09.2018 р. відповідач подав на розгляд суду додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву.

02.10.2018 р. на розгляд суду відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 24.10.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання з розгляду спору по суті призначено на 07.11.2018 р.

07.11.2018 р. на розгляд суду від ПАТ Мегабанк надійшла заява з проханням закрити провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, скасувати повністю заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 03.08.2018 р.

Ухвалою суду від 07.11.2018 р. заяву ПАТ Мегабанк від 30.10.2018 р. за № 80-01-1456 в частині закриття провадження у даній справі за позовом ОСОБА_8 Мальви-Маркет до ПАТ Мегабанк залишено без розгляду, а заяву ПАТ Мегабанк від 30.10.2018 р. за № 80-01-1456 в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 03.08.2018 р., призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.11.2018 р.

12.11.2018 р. на розгляд суду ліквідатор подав докази повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання для долучення до матеріалів справи.

12.11.2018 р. представник ОСОБА_8 Мальви-Маркет подав на розгляд суду заперечення на заяву ПАТ Мегабанк про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 13.11.2018 р. у задоволенні заяви ПАТ Мегабанк від 30.10.2018 р. за № 80-01-1456 в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 03.08.2018 р. відмовлено, судове засідання з розгляду спору по суті відкладено на 23.11.2018р.

23.11.2018 р. на розгляд суду від ПАТ Мегабанк надійшли заяви з проханням винести окрему ухвалу щодо дій ліквідатора ОСОБА_1, долучити до матеріалів справи промову до судових дебатів у даній справі та відмовити ОСОБА_8 Мальви-Маркет у задоволенні позовних вимог до ПАТ Мегабанк.

Суддя Артимович В.М. перебував на лікарняному з 14.11.2018 р. по 20.11.2018 р.

Ухвалою суду від 23.11.2018 р. судове засідання з розгляду спору по суті відкладено на 05.12.18 р.

05.12.2018 р. на розгляд суду ліквідатор ОСОБА_8 Мальви-Маркет ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Артимовича В.М. у справі № 914/1353/16.

Ухвалою суду від 05.12.2018 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Мальви-Маркет про відвід судді Артимовича В.М. від 05.12.2018 р. визнано необґрунтованою, зупинено провадження у справі № 914/1353/16, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Мальви-Маркет про відвід судді Артимовича В.М. від 05.12.2018 р. передано для розгляду в порядку ст. 39 ГПК України.

Ухвалою суду від 10.12.2018 р. (суддя Цікало А.І.) в задоволенні заяви ОСОБА_8 Мальви-Маркет про відвід судді Артимовича В.М. відмовлено, справу № 914/1353/16 повернуто раніше визначеному судді для розгляду.

Ухвалою від 12.12.2018 р. суд поновив провадження у справі №914/1353/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Мальви-Маркет та призначив судове засідання з розгляду спору по суті на 03.01.2019 р.

13.12.2018 р. представником ПАТ «Мегабанк» подано заяву (вх.№47888/18), в якій просить застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-маркет» та ліквідатора ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в дохід Державного бюджету України.

13.12.2018 р. представником ПАТ «Мегабанк» подано пояснення щодо заяви ОСОБА_8 «Мальви-маркет» від 29.11.2018 р. про задоволення клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності у справі №914/1353/16 (вх.№47885/18 від 13.12.2018 р.), в яких просить залишити без розгляду вказану заяву позивача на підставі ст. 207 Господарського процесуального кодексу України.

20.12.2018 р. ліквідатором ОСОБА_1 подано заяву (вх.№49007/18), до якої долучено докази надіслання повідомлень про дату розгляду справи всім учасникам.

22.12.2018 р. представником АТ «Мегабанк» подано заяву про залучення до участі у справі правонаступника (вх.№3460/18), в якій просить залучити Акціонерне товариство «Мегабанк» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до участі у справі №914/1353/16.

У судове засідання 03.01.2019 р. зявилися представники позивача та відповідача.Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та відповідача в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Представник АТ «Мегабанк» в судовому засіданні 03.01.2019 р. зазначила про непідтвердження належними документами здійснення представництва інтересів позивача адвокатом ОСОБА_5, оскільки ордер серії ЛВ №103621 від 07.05.2018 р., виданий АО «Ордер» на вчинення дій в інтересах клієнта арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_1, не може вважатися вважатися належним документом, що підтверджує повноваження представника позивача - ОСОБА_8 «Мальви-Маркет», як клієнта.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься довіреність б/н від 03.05.2018р., відповідно до якої ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» уповноважує адвоката ОСОБА_5 для ведення справ ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» та представлення інтересів підприємства в усіх судових органах, та ордер від 03.01.2019 р. серії ЛВ №103628 на надання правової допомоги ОСОБА_8 «Мальви-Маркет». Враховуючи, що згідно ч. 3 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи банкрута, повноваження адвоката ОСОБА_5 на представництво інтересів позивача є правомірними та підтвердженими матеріалами справи.

У судовому засіданні 03.01.2019 р. представники Акціонерного товариства «Мегабанк» підтримали подану заяву про заміну правонаступника у справі. Зазначили, що на підставі рішення позачергових Загальних зборів акціонерів було замінено тип акціонерного товариства з Публічного на Приватне, змінено повне та скорочене найменування (назви) банку з Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (скорочена назва ПАТ «Мегабанк) на Акціонерне товариство «Мегабанк» (скорочена назва АТ «Мегабанк), що підтверджується витягом зі Статуту АТ «Мегабанк», затвердженого протоколом Позачергових Загальних зборів акціонерів №73 від 25.09.2018 р. та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.11.2018 р.

Відповідно до ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, розглянувши заяву Акціонерного товариства «Мегабанк» від 22.12.2018 р. про залучення до участі у справі №914/1353/16 правонаступника, суд вважає за необхіднезадоволитиїї відповідно дост. 52 ГПК України та замінити Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» його правонаступником Акціонерним товариством «Мегабанк».

У судовому засіданні 03.01.2018 р. представники відповідача підтримали подану 23.11.2018 р. заяву з проханням винести окрему ухвалу щодо дій ліквідатора ОСОБА_1 Дана заява обґрунтована тим, що після опублікування інформації про припинення юридичної особи ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» (ідентифікаційний код 13835841) ПАТ «Мегабанк» 22.01.2016 р. звернулось до голови комісії з припинення (ліквідаційної комісії) Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет» ОСОБА_1 із заявою звимогою до боржника ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» про включення до реєстру кредиторів з вимогами станом на 13.01.2016 р. грошових вимог у розмірі 1181293,44 дол. США та 5663235,06 грн. 24.05.2016 року на адресу банку надійшла відповідь ліквідатора ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» за № 4 від 15.05.2016р. про відмову у визнанні кредиторських вимог (яка підписана ОСОБА_1І.), та мотивами такої відмови зазначено, що в рахунок погашення заборгованості банком звернуто стягнення на майно товариства. Також 16.08.2016 р. ПАТ «МЕГАБАНК» було подано заяву про визнання кредитором у справі про банкрутство та включення до реєстру вимог кредиторів у справі № 914/1353/16. Вимоги ПАТ «МЕГАБАНК» були також відхилені ліквідатором, зокрема, з підстав погашення вимог ПАТ «МЕГАБАНК» за рахунок реалізації нерухомого майна за адресою м. Львів, вул. Литвиненка,3. Заявник зазначає, що ліквідатор не ставив питання про повернення вказаного майна боржнику при формуванні ліквідаційної маси, хоча був обізнаний із усіма обставинами переходу права власності на вищезазначене майно від ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» до інших осіб.Таким чином, на думку заявника (відповідача), витребування майна від ПАТ «МЕГАБАНК» в межах справи про банкрутство ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» за обставин набуття права власності на нього в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 119/2006 від 25.07.2006 р., та невизнання при цьому грошових вимог ПАТ «МЕГАБАНК» є підставою вважати, що ліквідатор має намір заволодіння чужим майном або придбання права на майно, що належить ПАТ «МЕГАБАНК» без можливості для ПАТ «МЕГАБАНК» захистити свої права щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 119/2006 від 25.07.2006 р., боржником за яким є ОСОБА_8 «Мальви-Маркет». Тому банк вважає, що дії ліквідатора ОСОБА_1 можуть носити ознаки злочину, відповідальність за який, передбачена нормами ст. 190 та ст. 364-1 КК України, та просить відповідно до ст. 246 ГПК України винести окрему ухвалу щодо дій ліквідатора ОСОБА_1

Представник позивача в судовому засіданні 03.01.2019 р. щодо задоволення даного клопотання заперечив в звязку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Розглянувши клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали, суд прийшов до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 246 ГПК України встановлено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 246 цього Кодексу).

Із положень ст. 246 ГПК України вбачається, що постановлення окремої ухвали може мати місце виключно за наявності порушення законодавства або недоліків в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб.

За змістом ч. 11 ст. 246 ГПК України окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, який повинен надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.

Тобто, умовою постановлення господарським судом окремої ухвали в розумінні наведених приписів, є виявлення ним конкретних фактів порушення законодавства визначеними особами.

Проте,із клопотання ПАТ «Мегабанк» не вбачається наявності порушення з боку ліквідатора ОСОБА_1 Івановича.Клопотання ПАТ «Мегабанк» ґрунтується на припущеннях заявника та не підтверджено жодними доказами. Заявником на подано доказів заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), як це передбачено ст. 190 Кримінального кодексу України, з боку ліквідатора. Більше того, заявником навіть не зазначається чи він звертався до правоохоронних органів із заявою (повідомленням) про вчинення діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для постановлення місцевим господарським судом окремої ухвали щодо дій ліквідатора ОСОБА_1, а відповідно у задоволенні клопотання АТ «Мегабанк» про постановлення окремої ухвали слід відмовити.

У судовому засіданні 03.01.2019 р. представники відповідача також підтримали подану 13.12.2018 р. заяву про застосування до ОСОБА_8 «Мальви-маркет» та ліквідатора ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в дохід Державного бюджету України. Дану заяву обґрунтовують тим, що заява про відвід головуючому судді Артимовичу В.М. у справі №914/1353/16 подана позивачем з порушенням строків, встановлених ст. 38 ГПК України, та спрямована на штучне затягування розгляду цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 ГПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,в тому числі у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Частиною 2 ст. 43 ГПК України визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема і подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Суд зазначає, що ухвалою від 05.12.2018 р. у справі №914/1353/16 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Мальви-Маркет про відвід судді Артимовича В.М. від 05.12.2018 р. визнано необґрунтованою. Ухвалою суду (суддя Цікало А.І.) від 10.12.2018 р. у даній справі розглянуто вказану заяву про відвід судді Артимовича В.М. та відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Мальви-Маркет про відвід судді Артимовича В. М.

З огляду на викладене, судвідхиляє заяву відповідача про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет» та ліквідатора ОСОБА_1 заходів процесуального примусу, як необґрунтовану та безпідставну.

У судовому засіданні 03.01.2019 р. представником позивача надано пояснення по суті спору та подано письмовий виступ в судових дебатах (вх.№415/19 від 03.01.2019 р.). Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях та матеріалах справи.

В судовому засіданні представником відповідача подано додаткові пояснення до промови в судових дебатах (вх.№417/18 від 03.01.2019 р.). Представники АТ «Мегабанк» в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов, письмових заявах та поясненнях.

Позивач звернувся з позовом до відповідача з вимогою про витребування із чужого незаконного володіння від Акціонерного товариства «Мегабанк» на користь власника -Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет» приміщення, що знаходяться за адресою: 79034, м. Львів, вул. Литвиненка, 3, а саме: -нежитлове приміщення 47,7 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15301717; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1; - нежитлове приміщення площею 286,7 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3465117; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1; - нежитлові приміщення 322,3 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 2055678; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1; - нежитлові приміщення 508,35 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464641; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1; - нежитлові приміщення підвалу площею 258,9 кв.м.; приміщення 1-го поверху площею 464,6 кв.м., загальною площею 723,5 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464938; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 316, 317, 321, 387, 388 Цивільного кодексу України.

Позивач в позовній заяві зазначає, щорішенням Господарського суду Харківської області від 18.01.2011 р. у справі № 53/321-10 (н.р.53/278-09),залишеним в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2011 р. та постановою Вищого господарського суду від 16.06.2011 р., зокрема, задоволено позов ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» щодо стягнення заборгованості за іпотечним договором № 3894 від 25.07.2006 р. у розмірі 971838,60 грн., щодо солідарного стягнення з ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» та ПП «Торнадо-М» на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором № 119/2006 від 25.07.2006 р. станом на 04.01.2011 р. в сумі 4691396,46 грн. та 1177908,30 доларів США, що складається з наступних сум: залишку кредиту у розмірі 1 079 395,60 доларів США; заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 12484,27 грн. за період з 01.12.2010 р. по 23.12.2010 р.; заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 98512,70 доларів США за період з 01.05.2010 р. по 31.12.2010 р. (включно); штрафів у розмірі 4678912,19 грн. В межах задоволення вимог ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором № 119/2006 від 25.07.2006 р. станом на 04.01.2011 р. в сумі 4691396,46 грн. та 1177908,30 доларів США, що складається з: залишку кредиту у розмірі 1079395,60 доларів США; заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 12484,27 грн. за період з 01.12.2010 р. по 23.12.2010 р.; заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 98512,70 доларів США за період з 01.05.2010 р. по 31.12.2010 р. (включно); штрафів у розмірі 4678912,19 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 3894 від 25.07.2006р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет», шляхом проведення публічних торгів для реалізації предмету іпотеки, а саме: побутові приміщення площею 508,35 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464641; нежитлові приміщення площею 322,3 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 2055678; нежитлове приміщення площею 47,7 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15301717; нежитлові приміщення підвалу площею 258,9 кв. м., приміщення першого поверху площею 464,6 кв. м., загальною площею 723,5 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464938; нежитлові приміщення площею 286,7 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3465117, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. С.Литвиненка, 3, за початковою ціною на підставі оцінки майна, встановленою суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за 9918700,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет» на користь Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за іпотечним договором № 3894 від 25.07.2006р. у розмірі 971838,60 грн.

На виконання даного судового рішення та наказу Господарського суду Харківської області у справі №53/321-10 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет» було боржником в рамках двох виконавчих проваджень ВП №26153885 та ВП №26154273, які були відкриті постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України 26.04.2011 р., за якими в межах задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором шляхом проведення публічних торгів для реалізації предмету іпотеки.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.03.2012 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет» до відповідача-1: Приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція в особі Львівської філії приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція; відповідача-2: Приватного підприємства Елітон-2011; відповідача-3: Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби України; про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсним протоколів про проведення прилюдних торгів, визнання недійсними актів державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки - задоволено частково. Однак, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2012 р. у справі № 5015/537/12 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Мегабанк», апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» та Приватного підприємства «Елітон -2011» задоволено частково, рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2012 р. у справі № 5015/537/12 скасовано, прийнято нове рішення, яким, в тому числі, визнано недійсними прилюдні торги за виконавчим провадженням ВП №26153885, проведені 31.12.2011 р. з реалізації нерухомого майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет», а саме: побутові приміщення, витребування яких є предметом даного спору.

Як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет» станом на 31.12.2011 р., тобто дату проведення торгів, які в подальшому було визнано недійсними, було власником спірного нерухомого майна.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.04.2015 р. (тобто до закінчення трьох років з дати винесення судового рішення про визнання торгів недійсними, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015 р. задоволено заяву ПАТ «Мегабанк» про зміну способу виконання рішення Господарського суду Харківської області від 18.01.2011 р. у справі № 53/321-10 в частині звернення стягнення на іпотечне майно та змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Харківської області від 18.01.2011 р. у справі № 53/321-10 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 3894 від 25.07.2006р., укладеним між ПАТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «Мальви-Маркет», встановлено в цій частині рішенням Господарського суду Харківської області від 18.01.2011 р. у справі № 53/321-10 інший спосіб його виконання, а саме: визнано за ПАТ «Мегабанк» право власності на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що Господарським судом Харківської області було змінено саме судове рішення, на підставі якого відбулись торги, а ухвала Господарського суду Харківської області від 07.04.2015 р.у справі №53/321-10 набрала законної сили 07.04.2015 р.та підлягала до негайного виконання.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015 р. та ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.04.2015 р.у справі № 53/321-10(53/278-09)скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про зміну способу виконання рішення Господарського суду Харківської області від 18.01.2011 р. у справі № 53/321-10.

Відтак, позивач стверджує, що саме з 03.11.2015 р.після скасування судового рішення, яким визнано право власності на спірне майно за ПАТ «Мегабанк», позивач дізнався про порушення свого права на дане майно, і дана позовна заява подана в межах трьох років від дати скасування судового рішення про визнання права власності.

У позовній заяві позивач також вказує, що до предмету доказування за віндикаційним позовом входить також і встановлення факту наявності спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду. Позивачем надано суду інформаційні довідки, які підтверджують, що за відповідачем зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно на дату подання позову, дане майно знаходиться у його незаконному володінні.

Позивач вважає на дату подання позовної заяви, що ПАТ «Мегабанк» є добросовісним набувачем спірних об'єктів нерухомості, однак, на його думку, протилежне може бути встановлене в процесі судовогорозгляду, оскільки ПАТ «Мегабанк» на дату набуття права власності на спірне майно було достеменно відомо, що торги визнані недійсними, так як ПАТ «Мегабанк» було стороною у справі №5015/537/12, а судом за заявою ПАТ «Мегабанк» було відмовлено у визнанні права власності у справі № 53/321-10(53/278-09) на спірне нерухоме майно.

Враховуючи наведене, позивач просить витребувати у відповідача з його незаконного володіння спірне нерухоме майно, яке вибуло з власності позивача поза його волею.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ст. 124 ГПК України позивач очікує понести наступні витрати: 10000 гривень - очікувані витрати на професійну правничу допомогу щодо підготовки та подання позовної заяви та необхідних документів, додатково окремо буде визначено витрати на участь в судових засіданнях адвоката, підготовки процесуальних документів та на додаткову винагороду за надану професійну правничу допомогу згідно укладеного договору про надання правової допомоги.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№31774/18 від 27.08.2018 р.), в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач стверджує, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Таким чином, відповідач зазначає, що твердження позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема тим, що між ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» та ПАТ «МЕГАБАНК» було укладено 25.07.2006 р. кредитний договір № 119/2006 та іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 25.07.2016р. за реєстровим №3894, відповідно до умов якого ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» передало в іпотеку спірне нерухоме майно.

Відповідач стверджує, що саме у зв'язку з порушенням ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» умов кредитного договору № 119/2006 від 25.07.2006 р., ПАТ «МЕГАБАНК» отримало задоволення своїх вимог за рахунок предметів іпотеки.

У відзиві також зазначається, що оскільки між сторонами спору було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 25.07.2006р. за реєстровим №3894, а, отже, між позивачем і відповідачем існували договірні відносини, то у позивача відсутня така необхідна умова пред'явлення віндикаційного позову, як те, що між позивачем і відповідачем мають бути відсутні договірні відносини, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов'язально-правових способів.

Відповідач вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого нібито порушеного права, оскільки між позивачем і відповідачем існували договірні відносини, що в свою чергу виключає можливість пред'явлення віндикаційного позову.

Крім того, у відзиві відповідач звертає увагу на строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог. А саме зазначає, що позивач як на підставу позовних вимог посилається на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2012 р. у справі № 5015/537/12, проте позивачем не надано жодних доказів та пояснень щодо захисту його нібито порушених прав протягом більше ніж шести років з дня прийняття зазначеної постанови. Тому відповідач вважає, що позивач із позовом про повернення майна з чужого незаконного володіння звернувся поза межами строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо підставності звернення з даним позовом в межах справи про банкрутство ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» суд зазначає наступне.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод людини» (надалі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 20 та ч. 9 ст. 30 ГПК України спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, розглядаються за місцезнаходженням боржника. Тобто,спори з майновими вимогами до боржника, в тому числі вимога ліквідатора про витребування майна до ліквідаційної маси банкрута, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Отже, майнові спори є окремою процедурою у справі про банкрутство та розглядаються в її межах за правилами позовного провадження, передбаченого ГПК України.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», надалі Закон про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство, відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України (аналогічний висновок про застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 14.06.2018 р. у справі №910/4283/17).

З урахуванням наведеного Верховний Суд у постанові від 06.04.2018 р. у справі №925/1874/13 висловив правову позицію, згідно якої концентрація спорів про витребування майна банкрута у добросовісного набувача або з чужого незаконного володіння в межах справи про банкрутство забезпечить реалізацію контролю суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство за лояльністю боржника є ефективним засобом юридичного захисту прав як банкрута так і кредиторів та узгоджується з приписами ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», п. 7 ч. 1 ст. 12, ч. 3, ч. 10 ст. 16 ГПК України.

З огляду на викладене, враховуючи спрямованість Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси в тому числі майна, яке безпідставно вибуло з права власності банкрута, для забезпечення повного абочасткового задоволення вимог кредиторів, а також беручи до уваги те, що до повноваженьліквідатора банкрута відноситься обов'язок вживати заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, ліквідаторомправомірно подано даний позов про витребування майна у межах справи про банкрутство.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Харківської області від 18.01.2011р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2011р. у справі №53/321-10, стягнено солідарно з ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» та ПП «Торнадо-М» на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 119/2006 від 25.07.2006 р. станом на 04.01.2011 р. в сумі 4691396,46 грн. та 1177908,30 доларів США, що складається з: залишку кредиту у розмірі 1079395,60 доларів США; заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 12484,27 грн. за період з 01.12.2010 р. по 23.12.2010 р.; заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 98512,70 доларів США за період з 01.05.2010 р. по 31.12.2010 р. (включно); штрафів у розмірі 4678912,19 грн.

У межах задоволення вказаних вимог ПАТ «Мегабанк», зокрема, звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №3894 від 25.07.2006р., укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_8 «Мальви-Маркет», шляхом проведення публічних торгів для реалізації предмету іпотеки, а саме: побутові приміщення площею 508,35 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464641; нежитлові приміщення площею 322,3 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 2055678; нежитлове приміщення площею 47,7 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15301717; нежитлові приміщення підвалу площею 258,9 кв. м., приміщення першого поверху площею 464,6 кв. м., загальною площею 723,5 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464938; нежитлові приміщення площею 286,7 кв. м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3465117, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. С.Литвиненка, 3(надалі спірне нерухоме майно), за початковою ціною на підставі оцінки майна, встановленою субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за 9918700,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2011р. у справі №53/321-10 рішення господарських судів попередніх інстанцій залишено без змін.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження№26153885 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області у справі № 53/321-10 від 13.03.2011 р., за яким в межах задоволення вимог ПАТ «Мегабанк»наказано звернути стягнення на предмет іпотеки (спірне нерухоме майно) шляхом проведення публічних торгів для реалізації предмету іпотеки за початковою ціною на підставі оцінки майна, встановленою суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за 9918700,00 грн.

За виконавчим провадженням №.12.2011р. відбулись прилюдні торги, проведеніПриватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція»в особі Львівської філії Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція»з реалізації спірного нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Литвиненка, 3. Відповідно до протоколу №1-121/11 від 31.12.2011 р. переможцем торгів за ціною 9918700,00 грн. визнано Приватне підприємство «Елітон-2011».Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_10 складено акт про реалізацію предмета іпотеки №173/10-1 від 18.01.2012р.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2012 р. ПП «Елітон-2011» видано свідоцтво, відповідно до якого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки посвідчено, що даному підприємству належить на праві власності спірне нерухоме майно за адресою: м. Львів, вул. С.Литвиненка, 3.

Відповідно до Інформаційної довідки №46712080з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 02.11.2015 року право власності на спірні об'єкти нерухомого майна було зареєстроване за ПП «Елітон - 2011».

Проаналізувавши подані банком документи, судом встановлено, що 27.12.2011 р. між ПАТ «Мегабанк» та ПП «Елітон-2011» укладено кредитний договір № 138/2011 за умовами якого ПП «Елітон-2011» було надано кредит у розмірі (сумі) 4750855,20 грн. строком з 27.12.2011р. по 28.12.2012р. зі сплатою 0,1% річних.

Згодом 30.01.2012 р. міжПАТ «Мегабанк» та ПП «Торнадо-М» укладено кредитний договір № 20-10/2012, за умовами якого ПП «Торнадо-М» було надано кредит у розмірі (сумі) 17000000,00 грн. строком з 30.01.2012 р. по 29.01.2013 р. зі сплатою 0,1% річних.

30.01.2012 р. між ПП «Елітон-2011» (іпотекодавець) та ПАТ «Мегабанк» укладено договір іпотеки №138/2011-з-2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрований в реєстрі за № 252. За умовами п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору іпотеки спірним нерухомим майном, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. С.Литвиненка, 3, забезпечується виконання ПП «Елітон-2011» і ПП «Торнадо-М» зобовязань відповідно за кредитним договором № 138/2011 від 27.12.2011р. та кредитними договором № 20-10/2012 від 30.01.2012 р.

Однак, рішенням Господарського суду Львівської області від 07.03.2012 р. у справі № 5015/537/12 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет» до відповідача-1: Приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція в особі Львівської філії Приватного підприємства Спеціалізоване підприємство Юстиція; відповідача-2: Приватного підприємства Елітон-2011; відповідача-3: Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби України про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсним протоколів про проведення прилюдних торгів, визнання недійсними актів державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, - задоволено частково.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2012 р. у справі № 5015/537/12 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Мегабанк», апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» та Приватного підприємства «Елітон -2011» задоволено частково, рішення Господарського суду Львівської області від 07.03.2012 р. у справі № 5015/537/12 скасовано, прийнято нове рішення, яким в тому числі визнано недійсними прилюдні торги за виконавчим провадженням ВП №26153885, проведені 31.12.2011 р. з реалізації спірного нерухомого майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Мальви-Маркет», і знаходиться у м. Львові по вул. Литвиненка, 3, витребування якого є предметом даного спору.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.07.2012р. залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2012р. у справі №5015/537/12, а касаційні скарги ПАТ «Мегабанк» та ПП «Елітон-2011» - без задоволення.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а, відтак, є правочином.

Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавствапро недійсність правочину (ст.ст. 203, 215 ЦК України).

У зв'язку з тим, що за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише у разі, якщо він не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом. Правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №6-87цс12 від 19.12.2012 р. та №6-370цс16 від 29.06.2016 р.)

Статтею 216 ЦК України визначається, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Сторонами недійсних прилюдних торгів проведено реституцію зобов'язань в частині повернення ПП «Елітон-2011» грошових коштів, сплачених цим підприємством, як переможцем таких торгів з реалізації спірного нерухомого майна, що підтверджується змістом судових рішень у справі №820/2078/13 Харківського окружного адміністративного суду та у справі №53/321-10 Господарського суду Харківської області (при розгляді заяви ПАТ «Мегабанк» про зміну способу та порядку виконання рішення суду).

Водночас реституція зобовязань в частині повернення ПП «Елітон-2011» спірного нерухомого майна його власникові - ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» не була проведена, як і не був виключений з Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ПП «Елітон-2011», хоч такий запис не відповідав документам, котрі посвідчують право власності на вказане майно.

При цьому, на переконання суду, саме обізнаністю ПАТ «Мегабанк» з вказаними обставинами та їх наслідками (банк не отримав задоволення власних майнових вимог за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» за рахунок предмета іпотеки), обумовлюється його подальша поведінка.

Так, судом встановлено, що з метою задоволення майнових вимог за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» за рахунок спірного майна (предмета іпотеки), ПАТ «Мегабанк»звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, за участю третіхосіб - ПП «Елітон-2011» та ОСОБА_8 «Мальви-Маркет», в якому просило суд зобов'язати Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності ПП «Елітон-2011» на спірне нерухоме майно за адресою: м. Львів, вул. Литвиненка, 3; скасувати рішення Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про відмову в державній реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ПАТ «Мегабанк»; зобовязати Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції провести державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ПАТ «Мегабанк».

В обґрунтування доводів вказаного адміністративного позову ПАТ «Мегабанк» покликалося на те, що ним подано до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції заяви про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно на підставі договору іпотеки №3894 від 25.07.2006р. між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_8 «Мальви-Маркет», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №3894, проте в їх задоволені було відмовлено з огляду на реєстрацію права власності на вказане майно за ПП «Елітон-2011».

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2013р. у справі № 820/2078/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014р. у справі №820/2078/13-а, задоволено повністю заявлені ПАТ «Мегабанк» позовні вимоги.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2014р. задоволено касаційну ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» та скасовано зазначені рішення адміністративних судів, а в задоволенні позову ПАТ «Мегабанк» відмовлено.

Постановою Верховного Суду України у справі № 21-6а/15 від 24.02.2015 р. відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Мегабанк» про перегляд постанови Вищого адміністративного суду від 30.09.2014 р.у справі №820/2078/13-а.

Крім цього, з метою задоволення майнових вимог за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» за рахунок спірного майна (предмета іпотеки), ПАТ «Мегабанк» 30.05.2015р. звернулося до Господарського суду Харківської області із заявою про зміну способу виконання рішення у справі № 53/321-10, згідно якої просило господарський суд змінити спосіб виконання цього рішення з продажу спірного майна (предмета іпотеки) шляхом прилюдних торгів на визнання за ПАТ «Мегабанк» права власності на спірне нерухоме майно.

В обґрунтування вказаної заяви ПАТ «Мегабанк» покликалося на те, що у зв'язку з визнанням недійсними прилюдних торгів з реалізації спірного майна та скасування постановою Вищого адміністративного суду України постанови Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2013 р. та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 р. у справі №820/2078/13-а, якими зобовязано реєстраційну службу зареєструвати за ПАТ «Мегабанк» право власності на спірне майно, заборгованість ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» за кредитним договором №119/2006 від 25.07.2006р. залишається непогашеною.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.04.2015р., залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. у справі №53/321-10(53/278-09), вказану заяву задоволено та в межах задоволення вимог ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором №119/2006 від 25.07.2006 р. звернено стягнення на предмет іпотеки за договором №3894 від 25.07.2006р., укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_8 «Мальви-Маркет», шляхом визнання за ПАТ «Мегабанк» права власності на спірне майно.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015р. у справі №53/321-10(53/278-09) задоволено касаційну скаргу ОСОБА_8 «Мальви-Маркет»та скасовано вказані рішення судів попередніх інстанцій; прийнято нове рішення про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Мегабанк» про зміну способу виконання рішення суду.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, актуальних станом на 30.07.2018 р., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийняті рішення про реєстрацію переходу до ПАТ «Мегабанк» права власності на спірне нерухоме майно. При цьому підставою для прийняття відповідного рішення визначено іпотечний договір № 138/2011-з-2 від 30.01.2012 р. (зі змінами, внесеними згідно договору про внесення змін № 1 від 28.12.2012 р. та договору про внесення змін № 2 від 04.11.2015 р.) між ПАТ «Мегабанк» та ПП «Елітон-2011», посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12

Вищенаведене свідчить про те, що ПАТ «Мегабанк» набуто право власності на спірне нерухоме майно відповідно до рішень приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 12.02.2016р., прийнятих на підставі договору іпотеки №138/2011-з-2 від 30.01.2012р.(зі змінами, внесеними згідно договору про внесення змін № 1 від 28.12.2012 р. та договору про внесення змін № 2 від 04.11.2015 р.), що укладені між ПАТ «Мегабанк» та ПП «Елітон-2011» і посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12

Разом з тим судом констатується, що дійсний власник спірного нерухомого майна - ОСОБА_8 «Мальви-Маркет»не був стороною зазначеного правочину і майно, відчужене на його підставі поза волею власника, а, відтак, право власності на це майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна (висновок Верховного Суду України у постанові від 11.02.2015 р. у справі № 6-1цс15).

Тобто, набуття ПАТ «Мегабанк» права власності на спірне майно не відбулось в результаті врегулювання договірних відносин між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» (власником), які існують між сторонами відповідно до кредитного договору №119/2006 від 25.07.2006 р. і договору іпотеки №3894 від 25.07.2006р., у звязку з чим спірне нерухоме майно не перебуває у ПАТ «Мегабанк» на підставі цих договорів, укладених з власником.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи ПАТ «Мегабанк» про те, що між ним (володільцем) та ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» (власником) існують договірні відносини та майно перебуває у володільця на підставі укладеного з власником договору, так як ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» не був стороною того договору іпотеки, на підставі якого ПАТ «Мегабанк» набуто право власності на спірне нерухоме майно.

Наведене дозволяє суду дійти висновку, що між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, а відповідно відносини сторін мають речово-правовий характер, що допускає витребування майна шляхом віндикації.

У відповідності з вимогами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК Україниякщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виходячи з аналізу ст.ст. 387, 388 ЦК України власник майна має право звернутися

до суду з вимогою про захист права власності шляхом витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Предмет доказування у справах за таким позовом становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то факти, що підтверджують його право власності або інше суб'єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності в позивача суб'єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об'єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Отже, в ході розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

За змістом зазначеної норми вбачається, що майно, яке вибуло з володіння власника, зокрема, шляхом проведення недійсних публічних торгів іншою особою на виконання судового рішення про стягнення коштів, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Тобто, визнання недійсними результатів торгів (аукціону) на виконання рішення суду про грошове стягнення є підставою для витребування власником майна від добросовісного набувача за ст. 388 ЦК України, оскільки майно вибуло від власника поза його волею іншим шляхом - шляхом проведення публічних торгів іншою особою на виконання судового рішення про стягнення коштів(правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2018р. у справі № Б-39/64-10).

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність підстав для витребовування майна у відповідача, застосовуючи ч. 2 ст. 388 ЦК України, суд враховує, що захист прав добросовісного набувача від витребовування майна, яке придбано ним в порядку виконання судових рішень, можливий лише у разі, якщо процедура продажу відповідала вимогам закону. Якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України.

Зміст ст. 388 ЦК України дозволяє дійти висновку, що незаконним володільцем може бути добросовісний і недобросовісний набувач. Так, відповідно до ст. 388 ЦК України набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Тобто, недобросовісний набувач, навпаки, на момент вчинення правочину про відчуження спірного майна знав або за всіма обставинами не міг не знати, що майно відчужується особою, якій воно не належить і яка не має права на його відчуження.

Надаючи правову оцінку тому чи є ПАТ «Мегабанк» добросовісним набувачем спірного майна, господарський суд на підставі встановлених фактичних обставин приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ПАТ «Мегабанк», використавши заходи для задоволення своїх вимог за кредитним договором №119/2006 від 25.07.2006 р. за рахунок спірного майна на підставі договору іпотеки №3894 від 25.07.2006р., укладеного з ОСОБА_8 «Мальви-Маркет», та не отримавши задоволення своїх вимог за рахунок цього майна, вжило заходів з метою набуття права власності на спірне майно відповідно до договору іпотеки №138/2011-з-2 від 30.01.2012р., укладеного з ПП «Елітон-2011», який забезпечував виконання зобовязань, де ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» не було стороною.

Зокрема, 26.06.2015р. ПАТ «Мегабанк» укладено додаткову угоду № 25 до кредитного договору №138/2011 від 27.12.2011р. з ПП «Елітон-2011» та додаткову угоду №10 до кредитного договору №20-10/2012 від 30.01.2012р. з ПП «Торнадо-М», встановивши кінцевий строк повернення коштів за цими договорами до 24.06.2016р., хоч первинно такий строк за обома договорами встановлювався до 28.12.2012р., а згодом до 25.12.2013р. (за кредитним договором з ПП «Елітон-2011») та до 29.01.2013р. (за кредитним договором з ПП «Торнадо-М»).

Як вбачається з матеріалів справи, розмір зобовязань за цими договорами залишався незмінним починаючи з дати їх укладення (27.12.2011р. та 30.01.2012р.) і до моменту внесення 26.06.2015р. змін до кредитних договорів.

04.11.2015р. (наступного дня за днем скасування постановою Вищого господарського суду України рішень місцевого та апеляційного господарських судів у справі №53/321-10(53/278-09), якими змінено спосіб виконання рішення суду на визнання за ПАТ «Мегабанк» права власності на спірне майно) між ПАТ «Мегабанк» (іпотекодержателем) та ПП «Елітон-2011» (іпотекодавцем) було укладено додаткову угоду №2 до договору іпотеки №138/2011-з-2 від 30.01.2012р., укладеного з ПП «Елітон-2011», привівши вказаний догорів у відповідність зі змінами, що внесені 26.06.2015р. до кредитних договорів №138/2011 від 27.12.2011р. з ПП «Елітон-2011» та №20-10/2012 від 30.01.2012р. з ПП «Торнадо-М» (щодо кінцевого строку повернення кредитних коштів до 24.06.2016р.).

Слід зазначити, що укладення додаткових угод №1 від 28.12.2012р. та №2 від 04.11.2015р. до договору іпотеки №138/2011-з-2 від 30.01.2012р. між ПАТ «Мегабанк» та ПП «Елітон-2011» відбувалося вже після визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації спірного майна за рішенням суду, яке набрало законної сили. Тобто, сторони вказаного договору іпотеки, і, зокрема, ПАТ «Мегабанк», як іпотекодержатель, були обізнані з вказаним фактом, оскільки являлись учасниками відповідної судової справи, а, відтак, усвідомлювали факт розпорядження спірним майном особою, якій воно не належить і яка не має права на його відчуження - ПП «Елітон-2011».

Про даний факт ПАТ «Мегабанк» було відомо і на момент звернення до приватного нотаріуса із заявою про реєстрацію переходу права власності на спірне майнона підставі договору іпотеки №138/2011-з-2 від 30.01.2012р. (з відповідними змінами), укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ПП «Елітон-2011», у звязку з чим ПАТ «Мегабанк» не може вважатися таким, що не знало і не повинно було знати про незаконність свого володіння.

При цьому встановлені судом фактичні обставини дозволяють дійти висновку, що укладення договору іпотеки №138/2011-з-2 від 30.01.2012р.та відповідних договорів про внесення змін до нього між ПАТ «Мегабанк» та ПП «Елітон-2011» для забезпечення спірним майном виконання кредитних договорів за пільговими відсотковими ставками (0,01% та 8% річних), які не обслуговувалися позичальниками впродовж їх дії, мало своєю справжньою метою ускладнити процедуру повернення майна його законному власникові (ОСОБА_8 «Мальви-Маркет»).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ПАТ «Мегабанк» є недобросовісним набувачем.

За змістом ч. 1 ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власностіабо інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Щодо правомірності прийняття судом до уваги при вирішенні даного спору фактів, встановлених в судових рішеннях в повязаних справах, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

З моменту офіційного оприлюднення судового рішення, інформація та обставини наведені у ньому є загальнодоступними.

Згідно ст. 115 ГПК України(в редакції Кодексу №1798-ХІІ від 06.11.1991 р. України) та ст. 326 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017 р.), судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Верховенство права в розумінні Конвенції базується на застосуванні судами принципу юридичної визначеності, згідно з яким рішення суду, яке набрало законної сили не може ставитися під сумнів по завершенню розгляду спору.

Відповідно до ч. 4ст. 75 Господарського процесуального кодексу Україниобставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

До винесення судом рішення у справі ПАТ «Мегабанк» звернулося із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог за віндикаційним позовом, обґрунтовуючи таку заяву тим, що починаючи з 23.04.2012 р. (дата набрання законної сили судовим рішенням про визнання недійсними прилюдних торгів) ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» довідалося про порушення свого права, проте з цього часу позивачем не вживалося жодних заходів щодо захисту такого права.

За наведених обставин ПАТ «Мегабанк» вважає, що ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» заявлено віндикаційний позов про витребування спірного майна поза межами загального строку позовної давності, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(даліКонвенція), ратифікованоїЗаконом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, яка набрала чинності для України 11.09.1997 р., передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Проте Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, щопозовна давністьце законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах державучасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі Відкрите акціонерне товариство«Нафтова компанія «Юкос»проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справіСтаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Частиною 1 ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Господарським судом відзначається, що спірне майно вибуло з власності позивача 31.12.2011р. шляхом його продажу з прилюдних торгів.

Захищаючи своє право власності на спірне майно ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» звернулося за судовим захистом, в результаті чого прилюдні торги було визнано недійсними постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2012р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.07.2012р. у справі №5015/537/12.

За наслідками визнання недійсними прилюдних торгів (правочину купівлі-продажу) кожна із сторін зобов'язана була повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Сторонами недійсних прилюдних торгів проведено реституцію зобов'язань в частині повернення ПП «Елітон-2011» грошових коштів, сплачених цим підприємством, як переможцем таких торгів з реалізації спірного нерухомого майна; реституція ж зобовязань в частині повернення ПП «Елітон-2011» спірного нерухомого майна його власникові - ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» не була проведена.

Водночас, після визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації спірного майна, ПАТ «Мегабанк» вживало наступних заходів з метою задоволення за рахунок цього майна своїх грошових вимог за кредитним договором №119/2006 від 25.07.2006 р., укладеним з ТОВ «Мальви-Маркет».

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2013р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014р. у справі №820/2078/13-а, задоволено заявлені 15.03.2013р. позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» та зокрема зобовязано Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції провести державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ПАТ «Мегабанк».

Постановою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2014р. задоволено касаційну скаргу ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» та скасовано вказані рішення адміністративних судів; прийнято у справі нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог ПАТ «Мегабанк».

Продовжуючи вживати заходи щодо задоволення за рахунок спірного майна своїх грошових вимог за кредитним договором №119/2006 від 25.07.2006 р., укладеним з ОСОБА_8 «Мальви-Маркет», ПАТ «Мегабанк» 30.03.2015р. звернулося до Господарського суду Харківської області з заявою про зміну способу виконання рішення у справі № 53/321-10, згідно якої просило господарський суд змінити спосіб виконання цього рішення з продажу спірного майна (предмета іпотеки) шляхом прилюдних торгів на визнання за ПАТ «Мегабанк» права власності на таке майно.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.04.2015р., залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. у справі №53/321-10(53/278-09), вказану заяву задоволено та в межах задоволення вимог ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором №119/2006 від 25.07.2006 р. звернено стягнення на предмет іпотеки за договором №3894 від 25.07.2006р., укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_8 «Мальви-Маркет», шляхом визнання за ПАТ «Мегабанк» права власності на спірне нерухоме майно.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015р. у справі №53/321-10(53/278-09) задоволено касаційну скаргу ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» та скасовано зазначені рішення судів попередніх інстанцій; прийнято нове рішення про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Мегабанк» про зміну способу виконання рішення суду.

Наведене вище дозволяє суду констатувати те, що після вибуття спірного майна з власності ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» за недійсним правочином (прилюдними торгами), позивачем вживалися подальші заходи щодо захисту свого права на таке майно шляхом оскарження наступних судових рішень, яким право власності на спірне майно визнавалося за ПАТ «Мегабанк» (рішень у справі №820/2078/13-а Харківського окружного адміністративного суду та справі № 53/321-10 (53/278-09 Господарського суду Харківської області), чим спростовуються доводи ПАТ «Мегабанк» про невжиття ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» відповідних заходів.

Тобто на цей момент перехід права власності на спірне майно не відбувався за правочинами, наступними за недійсним (прилюдними торгами), а за судовими рішення, які скасовувались в касаційному порядку за скаргами ТОВ «Мальви-Маркет».

Таким чином, впродовж цього часу були відсутніми підстави для захисту ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» свого права на спірне майно у спосіб заявлення саме віндикаційного позову про витребовування майна в порядку ст. 388 ЦК України, тоді як позивачем вживались інші належні заходи захисту такого права (оскарження відповідних судових рішень).

На думку суду, можливість звернення ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» з віндикаційним позовом про витребовування спірного майна від особи, яка не є стороною недійсного правочину (прилюдних торгів), повязується саме з датою переходу права власності на майно до ПАТ «Мегабанк» за правочином, наступним після недійсного, тобто договором іпотеки №138/2011-з-2 від 30.01.2012р., укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ПП «Елітон», який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, право власності на майно за договором, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, переходить до іпотекодержателя не в момент його підписання (укладення), а за умов настання обставин, що уможливлюють такий перехід та реалізації такого права іпотекодержателем (зокрема, на підставі рішення державного реєстратора та/або приватного нотаріуса про реєстрацію переходу права власності на предмет іпотеки).

Судом встановлено, що таке право за правочином, наступним після недійсного, реалізовано ПАТ «Мегабанк» 12.02.2016р. (дата прийняття приватним нотаріусом рішення про реєстрацію переходу права власності на спірне майно за ПАТ «Мегабанк» відповідно до договору іпотеки від 30.01.2012р. за №138/2011-з-2, укладеним між ПП «Елітон-2011», як іпотекодавцем, та ПАТ «Мегабанк», як іпотекодержателем, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрований в реєстрі за № 252).

Тобто, саме в цю дату відбулось наступне відчуження спірного майна після недійсного правочину (прилюдних торгів) особі, яка не є його стороною (ПАТ «Мегабанк»), що відповідно надало власникові підстави для звернення до суду з віндикаційним позовом про витребовування майна на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відтак, позивач міг довідатися про особу, яка порушила його право, саме з 12.02.2016р., тобто з дати наступного відчуження спірного майна після недійсного правочину (прилюдних торгів) особі, яка не є його стороною.

Отже, право на звернення з віндикаційним позовом власне до відповідача виникло у позивача з моменту реєстрації ПАТ «Мегабанк» права власності на спірне нерухоме майно 12.02.2016 р.Відповідно,звертаючись 31.07.2018р. з віндикаційним позовом про витребування спірного майна від ПАТ «Мегабанк», позивачем не пропущено загального строку позовної давності, який застосовується до такого виду вимог.

Надаючи належну правову оцінку впливу недійсності прилюдних торгів з реалізації спірного нерухомого майна на чинність (дію) договору іпотеки №3894 від 25.07.2006 р., укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_8 «Мальви-Маркет», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №3894, господарським судом відзначається, що положення ст. 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим уст. 593 ЦК України.

Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Проте, прилюдні торги на підставі яких проводилася реалізація спірного нерухомого майна (предмета іпотеки), визнано недійсними постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2012р. у справі №5015/537/12, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 09.07.2012р., тому є відсутньою передбачена ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підстава для припинення іпотеки (реалізація предмета іпотеки) відповідно до договору №3894 від 25.07.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №3894.

Норма ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту держаної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Судом встановлено, що перехід до ПП «Елітон-2011» права власності на спірне майно відбувався під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі прилюдних торгів, визнаних недійсними рішенням господарського суду, яке набрало законної сили.

Разом з тим, із визнанням недійсними прилюдних торгів з реалізації спірного нерухомого майна дія іпотеки за договором №3894 від 25.07.2006р., посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованим в реєстрі за №3894, підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі недійсних прилюдних торгів, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек(постанови Верховного Суду від 04.04.2018 р. у справі № 922/1378/17 та від 05.07.2018 р. у справі № 918/756/13).

Абзацом 2 ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство встановлено, що розпорядник майна зобовязаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами, а за їх відсутності згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Таким чином, витребовуючи на користь ОСОБА_8 «Мальви-Маркет» (банкрута) спірне майно, яке є предметом забезпечення вимог ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором №119/2006 від 25.07.2006р., господарський суд звертає увагу на те, що вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами, а за їх відсутності згідно з даними обліку боржника, підлягають внесенню окремо до реєстру, а також вносяться окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави (ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство).

Ухвалою господарського суду від 08.02.2017 р. у даній справі грошові вимогиПАТ «Мегабанк», а саме: штрафи за кредитним договором № 119/2006 від 25.07.2006 р. в сумі 4678912,19 грн., штрафи за іпотечним договором № 3894 від 25.07.2006 р. в сумі 971838,60 грн. - відхилено з огляду на існуючі на той момент фактичні обставини, зокрема у звязку із закінченням виконавчих проваджень з примусового виконання судових рішень про стягнення боргу за кредитним договором № 119/2006 від 25.07.2006 р. в розмірі 4678912,19 грн. та про стягнення з боржника на користь ПАТ Мегабанк заборгованості за іпотечним договором від 25.07.2006 р. за № 3894 у розмірі 971838,60 грн. 06.02.2012 р.

Разом з тим, задоволення господарським судом позову про витребовування спірного майна має своїм наслідком зміну обставин, про які суду, а також учасникам справи про банкрутство, не було відомо на момент прийняття відповідної ухвали про розгляд грошових вимог банку.

Таким чином, враховуючи зміну фактичних обставин, про які суду, а також учасникам справи про банкрутство не було відомо на момент постановлення ухвали про розгляд грошових вимог банку, така може бути переглянута за нововиявленими обставинами в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.03.2018 р. у справі №925/1165/16, застосування формального підходу до розгляду заяв про визнання грошових вимог, без надання правового аналізу доказам, поданим на підтвердження вимог до боржника, підстав їх виникнення, характеру, розміру та моменту виникнення цих вимог, суперечить вимогам ст. 25 Закону про банкрутство.

Суд зазначає, що аналіз положень статті 23 Закону про банкрутство дозволяє зробити висновок про те, що законодавцем покладено обов'язок доказування обґрунтованості своїх вимог саме на кредитора, який їх заявляє до боржника, суд не зобов'язаний здійснювати запити певних документів на обґрунтування грошових вимог кредитора (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 27.03.2018 року у справі № 909/453/16).

З аналізу статей 23, 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» також вбачається, що саме на ліквідатора покладено обовязок розглядати вимоги кредиторів, обґрунтовуючи підстави їх визнання чи відхилення, вести реєстр вимог кредиторів, в тому числі тих, які забезпечені заставою майна.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що аналіз приписів статей 74 81 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець зобов'язав суд приймати рішення за наслідком дослідження та оцінки усіх доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи наведені положення законодавства, беручи до уваги той факт, що відповідач є недобросовісним набувачем спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою від 03.08.2018 р. суд задоволив клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання позову та за подання заяви про забезпечення позову та постановив відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення у справі.

Враховуючи наведене, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, до стягнення з відповідача в дохід Державного Бюджету України підлягає судовий збір в розмірі 110154,44 грн. за розгляд позовної заяви та 881,00 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову. Суд зазначає, що при розрахунку розміру судового збору за подання та розгляд даної позовної заяви, судом взято до уваги те, що відповідно до п. 1.4. Іпотечного договору від 25.07.2006 р., укладеного між позивачем (ОСОБА_8 «Мальви-Маркет») та відповідачем (ПАТ «Мегабанк»), сторони домовились, що вартість предмету іпотеки становить 7343 629,00 грн.

Керуючись ст. 1, 2, 3, 5, 7, 8, 9, 10, 11-18, 20, 21, 23, 32, 33, 37, 38, 40, 41, 42, 45, 52, 61, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241, 327 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства Мегабанк від 30.10.2018р. про постановлення окремої ухвали відмовити.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Мальви-Маркет, м. Львів, вособіліквідатора ОСОБА_1, м. Львів, задовольнити.

3. Витребувати із чужого незаконного володіння від Акціонерного товариства Мегабанк (61002, м. Харків, вул. Алчевських, будинок 30, ідентифікаційний код 09804119) на користь власника Товариства з обмеженою відповідальністю Мальви-Маркет (79034, м. Львів, вул. Литвиненка, 3, ідентифікаційний код 13835841) наступні приміщення, що знаходяться за адресою: 79034, м. Львів, вул. Литвиненка, 3:

3.1. нежитлове приміщення площею 47,7 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15301717; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1;

3.2. нежитлове приміщення площею 286,7 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3465117; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1

3.3. нежитлові приміщення площею 322,3 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 2055678; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1;

3.4. нежитлові приміщення загальною площею - 508, 35 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464641; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1;

3.5. нежитлові приміщення підвалу площею 258,9 кв.м.; приміщення 1-го поверху площею 464,6 кв.м., загальною площею 723, 5 кв.м., номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 3464938; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1.

4. Стягнути з Акціонерного товариства Мегабанк (61002, м. Харків, вул. Алчевських, будинок 30, ідентифікаційний код 09804119) 110154,44 грн. судового збору в дохід Державного Бюджету України.

5. Стягнути з Акціонерного товариства Мегабанк (61002, м. Харків, вул. Алчевських, будинок 30, ідентифікаційний код 09804119) 881,00 грн. судового збору в дохід Державного Бюджету України.

6. Накази видати в порядку ст. 327 ГПК України.

7. Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскарженадо Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені розділом 4 ГПК України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 14.01.2019 р.

Суддя Артимович В.М.