ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2019 м. Дніпро Справа № Б15/365-08

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач);

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання Саланжій Т.Ю.

за участю:

від ПАТ «Банк Кредит Дніпро»: Бутенко К.К., довіреність № 582 від 27.12.2017, представник;

арбітражний керуючий: Левченко В.В., посвідчення № 100 від 01.02.2013;

інші учасники справи у судове засідання не з'явились

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2018 у справі № Б15/365-08 (суддя Камша Н.М.), повний текст ухвали складено 19.11.2018

за позовом ліквідатора Левченка В.В., м. Дніпро

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон», м. Київ

про визнання недійсним договору поставки № 158/юр від 10.06.2010 та застосування наслідків недійсності правочину

у справі за заявою Відкритого акціонерного товариства «Завод «Дніпропрес», м. Дніпро

до боржника Відкритого акціонерного товариства «Завод «Дніпропрес», м. Дніпро

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі про банкрутство ВАТ «Завод «Дніпропрес», м. Дніпро перебуває на стадії ліквідації, повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Левченко В.В.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2017 порушено провадження у справі № 904/7981/17 за позовом ВАТ «Завод «Дніпропрес», м. Дніпро до ТОВ «Регіон», м. Київ про визнання недійсним договору поставки № 158/юр від 10.06.2010 та застосування наслідків недійсності правочину (суддя Євстигнеєва Н.М.).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2017 у справі № 904/ 7981/17 в задоволені позову - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» - відмовлено, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2017 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.05.2018 касаційну скаргу ПАТ «Банк Кредит Дніпро» - задоволено частково; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 904/7981/17 - скасовано; справу № 904/7981/17 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області в межах справи № Б15/365-08 про банкрутство ВАТ «Завод «Дніпропрес».

В своїй постанові Верховний Суд вказав на необхідність при новому розгляді визначитись з правильністю застосування строку позовної давності відповідно до встановлених обставин справи через призму Закону про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2018 в задоволенні позовної заяви ліквідатора Левченка В.В. про визнання недійсним договору поставки № 158/юр від 10.06.2010 та застосування наслідків недійсності правочину - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що ліквідатор ВАТ «Завод «Дніпропрес» звернувся до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним договору поставки № 158/юр від 10.06.2010 та застосування наслідків недійсності правочину з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, господарський суд відхилив посилання ліквідатора Левченка В.В. про поважність причин пропуску ним строку позовної давності, оскільки провадження у справі про банкрутство ВАТ «Завод «Дніпропрес» порушено ще у 2008 році, боржника визнано банкрутом у 2011 році, а АТ «Банк Кредит Дніпро» є заставним кредитором з 11.10.2006. (Договір застави № 111006-3 від 11.10.2006), який повинен слідкувати за майном, яке перебуває у нього в заставі.

Та обставина, що у справі змінився ліквідатор, не є підставою для відновлення строку позовної даності.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду АТ «Банк Кредит Дніпро» оскаржує її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати оскаржувану ним ухвалу місцевого господарського суду повністю та ухвалити нове рішення, яким позов ліквідатора Левченка В.В. - задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована незгодою банку - АТ «Банк Кредит Дніпро» з оскаржуваною ухвалою, оскільки наявні порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для її скасування.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен був з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, об'єктивно розглянути підстави пропуску строку. Однак оскаржувана ухвала не містить висновків щодо наявності/відсутності порушеного права позивача та не надана належна оцінка обставинам та підставам щодо наявності поважної причини для поновлення пропущеного строку.

Оскільки Левченко В.В. був призначений ліквідатором вже у розпочатій ліквідаційній процедурі то відлік строку позовної давності повинен рахуватися саме з дати розгляду поданої банком скарги (04.11.2016) та виявлення ліквідатором всіх архівних документів щодо незаконного відчуження заставного майна боржника у процедурі розпорядження майном, адже безпосередньо набув статусу ліквідатора боржника лише після призначення судом (ухвала від 25.02.2016), а тому ні фізично, ні на підставі діючого законодавства не мав прав та можливостей знати про проведені угоди, укладені договори боржником за минулий час.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду на 09.01.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу (вих. № 1/21 від 21.12.2018) відповідач- ТОВ «Регіон» просить апеляційний суд залишити оскаржувану ухвалу без змін, а скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро» без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Центральний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 12.04.2005 між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «Кредит-Дніпро» та Відкритим акціонерним товариством «Завод «Дніпропрес» укладено договір кредитної лінії № 120405-Л, відповідно до якого банк надав кредитну лінію у сумі еквівалентній 1 000 000,00 доларів США 00 центів за курсом НБУ.

З метою забезпечення повного і своєчасного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, між ЗАТ «Банк Кредит-Дніпро» та ВАТ «Завод Дніпропрес» укладено договір застави № 111006-3 від 11.10.2006, відповідно до п.1.3 якого предметом застави, в тому числі, є станок токарний 1А681, який був в експлуатації, зав. №3 1972 року випуску.

За п. 2.1.1 договору застави заставодавець зобов'язується не передавати іншим особам, не відчужувати предмет застави (або будь-яку його частину) будь-якій тертій особі без попередньої письмової згоди заставодержателя на таке відчуження.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2008 порушено провадження у справі № Б15/365-08 про банкрутство ВАТ «Завод «Дніпропрес».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2009 введено процедуру розпорядження майном відносно ВАТ «Завод «Дніпропрес», м. Дніпропетровськ, вул. Г. Сталінграда, 139 та призначено розпорядника майна.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2011 ВАТ «Завод «Дніпропрес» визнано банкрутом та призначено ліквідатора.

Рішенням Наглядової ради ВАТ «Завод «Дніпропрес», що оформлене протоколом № 20 від 26.05.2010, надано згоду та дозвіл генеральному директору укласти договір купівлі-продажу великого токарного станка, який був в експлуатації, моделі 1А681, 1972 року випуску, інвентарний номер 051218, за ціною 6400000,00 грн., з урахуванням ПДВ, ТОВ «Регіон».

10 червня 2010 року між ВАТ «Завод «Дніпропрес» (постачальник) та ТОВ «Регіон» (покупець) укладено договір № 158/юр, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених у договорі, товар, сортамент, кількість та ціна якого зазначені у протоколах погодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, які є невід'ємними частинами.

Договір вступає в силу з дня його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2010, а в частині невиконаних зобов'язань до повного виконання кожною із сторін своїх зобов'язань по договору (п. 10.1. договору).

Сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору, якою обумовлено поставку товару - Станок токарний 1А681, який був у використанні, зав. №3, 1972 року випуску, виробництва «КЗТС», м. Краматорськ у кількості 1 комплект на загальну суму 6 399 999,96 грн., у т.ч. ПДВ 1 066 666,66 грн.

На виконання умов Договору № 158/юр ТОВ «Регіон» здійснено оплату товару, що підтверджується виписками по особовому рахунку: від 14.06.2010 на суму 753 000,00 грн., від 14.06.2010 на суму 1 057 000,00 грн., від 15.06.2010 на суму 266 000,00 грн., від 15.06.2010 на суму 734 999,96 грн., від 15.06.2010 на суму 2 949 000,00 грн., від 14.09.2010 на суму 640 000,00 грн.

Таким чином, спірний договір виконаний сторонами повністю у 2010 році.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та ч. 2 ст. 586 ЦК України визначено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що частину заставного майна, а саме станок токарний 1А681 реалізовано без повідомлення та дозволу заставодержателя - АТ «Банк Кредит Дніпро».

З вищенаведеного можна дійти до висновку, що спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства.

З наданого письмового пояснення, яке подане 01.11.2018 ліквідатором, господарським судом встановлено, що ліквідатор Левченко В.В. дізнався про укладення договору № 158/юр від 10.06.2010 лише після звернення ПАТ «Банк Кредит-Дніпро» у справі про банкрутство зі скаргою на дії ліквідатора, в якій зазначалося про проведення перевірки предмета застави та встановлення відсутності однієї із одиниць обладнання, а саме станка токарного 1А681, який був в експлуатації, зав. №3 1972 року випуску. За результатами розгляду скарги у справі про банкрутство, судом зобов'язано ліквідатора подати позов до господарського суду.

Так, 18.08.2017 ліквідатором Левченком В.В. подано до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву до ТОВ «Регіон», м. Київ про визнання недійсним договору поставки № 158/юр від 10.06.2010 та застосування наслідків недійсності правочину.

09.10.2017 Господарським судом Дніпропетровської області (суддя Євстигнеєва Н.М.) винесено рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» - відмовлено, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2017 - залишено без змін.

03.05.2018 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду винесено постанову, якою:

- касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - задоволено частково;

- рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 904/7981/17 - скасовано;

- справу № 904/7981/17 передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області в межах справи № Б15/365-08 про банкрутство ВАТ «Завод «Дніпропрес».

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду на задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Зазначене також стосується і заборони на вчинення будь-яких інших дій, що призводить до зменшення або втрати майнових активів, спрямованих для захисту інтересів кредиторів та відновлення платоспроможності боржника.

Місцевим господарським судом встановлено, що спірний договір укладено в червні 2010 року, тобто в період, коли стосовно ВАТ «Завод «Дніпропрес» було порушено провадження у справі, введено процедуру розпорядження майном і діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Статтею 3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на арбітражного керуючого покладено обов'язок повідомляти кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Доказів щодо повідомлення арбітражним керуючим заставного кредитора про реалізацію заставного майна не подано.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

У межах справи про банкрутство АТ «Банк Кредит Дніпро» подано скаргу на дії ліквідатора ВАТ «Завод «Дніпропрес», у результаті якої встановлено, що вказаний вище станок реалізовано згідно Договору поставки № 158/юр від 10.06.2010, укладеного між ВАТ «Завод «Дніпропрес» та ТОВ «Регіон» за ціною 6399999,96 грн.

Скарга Банку, зокрема, мотивована тим, що ліквідатор Левченко В.В., який виконує повноваження ліквідатора з 25.02.2016, не знав та не міг знати про порушення прав кредитора, оскільки майно реалізовано у процедурі розпорядження майном і на дату визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури зазначене майно не обліковувалось на балансі ВАТ «Завод «Дніпропрес» та не було включено попереднім ліквідатором до ліквідаційної маси.

У позовній заяві № 02-02/111 від 16.08.2017 ліквідатор просив визнати причину пропуску строку позовної давності поважною, у зв'язку з тим, що як ліквідатор ВАТ «Завод Дніпропрес» дізнався про укладення спірного договору на підставі поданої щодо нього скарги на дії як ліквідатора (04.11.2016) в межах справи про банкрутство.

09.10.2018 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив ТОВ «Регіон» на позовну заяву ліквідатора про визнання недійсним договору поставки № 158/юр від 10.06.2010 та застосування наслідків недійсності правочину, в якому ТОВ «Регіон» просило місцевий господарський суд: застосувати строк позовної давності до вимог ВАТ «Завод «Дніпропрес» щодо визнання договору № 158/юр від 10.06.2010, що укладений між ТОВ «Регіон» та ВАТ «Завод «Дніпропрес»; відмовити у задоволенні позовних вимог ВАТ «Завод «Дніпропрес».

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З урахуванням вищезазначеного, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що у спірних відносинах початок перебігу позовної давності визначається з 10.06.2010 (дата укладення договору) та до закінчення позовної давності до 10.06.2013 включно, а тому ліквідатор ВАТ «Завод «Дніпропрес» звернувся до господарського суду з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, судом зазначено, що провадження у справі про банкрутство ВАТ «Завод «Дніпропрес» порушено у 2008 році, боржника визнано банкрутом у 2011 році, а АТ «Банк Кредит Дніпро» є заставним кредитором з 11.10.2006 (Договір застави № 111006-3 від 11.10.2006), який повинен слідкувати за майном, яке перебуває у нього в заставі.

Колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні з позовною заявою про визнання недійсним договору, оскільки та обставина, що у справі змінився ліквідатор, не є підставою для відновлення строку позовної даності.

Доводи апелянта про те, що відлік строку позовної давності повинен рахуватися саме з дати розгляду поданої банком скарги та виявлення ліквідатором всіх архівних документів щодо незаконного відчуження заставного майна боржника у процедурі розпорядження майном, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Статтею 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У даному випадку, юридична особа не використала свого права на оскарження правочину договору поставки № 158/юр від 10.06.2010 ні в своїх інтересах, а ні в інтересах третіх осіб.

Вказаний правочин укладався ВАТ «Завод «Дніпропрес» в особі його керівника, а тому позивач безумовно знав про укладення спірного договору і перебіг строку позовної давності почався з моменту укладання договору.

Згідно з ч. 3 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута. Натомість, в період з моменту призначення ліквідатором (12.07.2011) не здійснено дій направлених на визнання оспорюваного договору недійсним. Крім того, до входження підприємства в ліквідаційну процедуру позивач існував як юридична особа і був обізнаний про укладення спірного договору. Відтак для визначення початку перебігу строку позовної давності не має значення наявність чи відсутність справи про банкрутство даного підприємства, зміна ліквідаторів і таке інше.

Відтак для юридичної особи, як сторони правочину, днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовної заяви ліквідатора Левченка В.В. про визнання недійсним договору поставки № 158/юр від 10.06.2010 та застосування наслідків недійсності правочину договору поставки № 158/юр від 10.06.2010 з мотивів пропуску строків позовної давності.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку позовної давності поважними, оскільки обставини за яких ліквідатор Левченко В.В. дізнався про порушене право настали після його призначення з 25.02.2016, тобто після спливу більше п'яти років з моменту укладення спірного правочину.

Відповідно, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на апелянта.

Керуючись статтями 255, 269, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2018 у справі № Б15/365-08 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 15.01.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

Т.А. Верхогляд