РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.01.2019Справа № 910/15295/18

За позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк»

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про повернення помилково перерахованих грошових коштів в розмірі 149411,47 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Я.І. Мухіна

Представники: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «ОТП Банк» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач) про стягнення 149411,47 грн., помилково перерахованих грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок технічного збою, який відбувся 22.05.2018, позивачем (Банк) було помилково перераховано грошові кошти на рахунки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а саме: платіж в розмірі 83478,46 грн. було Банком двічі проведено згідно платіжного доручення № 1 від 22.05.2018 з рахунку НОМЕР_4 платника ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1 у АТ «ОТП Банк» на рахунок №0007 отримувача: ГУПФУ в м. Києві (Код ) у УДКСУ у Печерському районі; платіж в розмірі 65933,01 грн. було Банком двічі проведено згідно платіжного доручення № 2 від 22.05.2018 з рахунку НОМЕР_3 платника ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2 у АТ «ОТП Банк» на рахунок №0007 отримувача: ГУПФУ в м. Києві (Код ) у УДКСУ у Печерському районі. За наведених обставин, вказані кошти у загальному розмірі 149411,47 грн. двічі надійшли на рахунок відповідача. Таким чином, оскільки наведені грошові кошти були помилково перераховані позивачем на рахунок відповідача та набуті ним без достатньої правової підстави, відповідач у добровільному порядку не повертає ці кошти, позивач звернувся з даним позовом до суду про примусове стягнення коштів з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/15295/18 та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та позивачу - відповіді на відзив.

В матеріалах справи наявні докази отримання сторонами ухвали Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 про відкриття провадження у справі №910/15295/18.

17.12.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, відповідно до якого відповідач в повному обсязі заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач не направляв відповідачу звернення про необхідність повернення помилково сплачених коштів, у зв'язку з чим, на думку відповідача, у справі відсутній предмет спору. Також відповідач зазначив про необхідність розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки на думку останнього наразі позивачем оскаржуються дії/бездіяльність суб'єкта владних повноважень. У зв'язку з викладеним відповідач просив суд закрити провадження у справі.

21.12.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, у яких позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у клопотанні про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву і додані до неї докази, клопотання відповідача про закриття провадження у справі, додаткові пояснення позивача.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог та дослідивши наявні матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.2018 позивачем було здійснено перерахування грошових коштів на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі платіжного доручення №1 від 22.05.2018 на суму 83478,46 грн., платником відповідно до якого є ОСОБА_2 з рахунку НОМЕР_4, відкритого в АТ «ОТП Банк», а також було проведено платіж на рахунок відповідача на підставі платіжного доручення №2 від 22.05.2018 на суму 65933,01 грн., платником відповідно до якого є ОСОБА_4 з рахунку НОМЕР_3, відкритого в АТ «ОТП Банк».

Як вбачається із пояснень позивача, внаслідок технічного збою, який відбувся 22.05.2018 ним було помилково перераховано кошти повторно в сумі 83478,46 грн. за платіжним дорученням №1 від 22.05.2018 з рахунку НОМЕР_4 платника ОСОБА_2 у АТ «ОТП Банк» на рахунок №0007 отримувача ГУПФУ в м. Києві (відповідач) у УДКСУ у Печерському районі, а також повторно помилково перераховано кошти в сумі 65933,01 грн. за платіжним дорученням №2 від 22.05.2018 з рахунку НОМЕР_3 платника ОСОБА_4 у АТ «ОТП Банк» на рахунок №0007 отримувача ГУПФУ в м. Києві (відповідач) у УДКСУ у Печерському районі.

Вказані грошові кошти в загальному розмірі 149411,47 грн., які двічі надійшли на рахунок відповідача було списано з рахунків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 лише один раз. Повторне помилкове перерахування відбулося з кореспондентського рахунку позивача, відкритого в Національному банку України, за рахунок власних коштів банку, на підтвердження чого позивачем надано довідки №03-05-55-4/6315 від 29.08.2018 та №03-05-55-4/6314 від 29.08.2018.

22.05.2018 позивачем було направлено поштою на адресу УДКСУ у Печерському районі листи №55-1-2327 від 22.05.2018 та №55-1-2635 від 22.05.2018 із повідомленням про здійснення помилково перерахованого переказу та з проханням повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення, докази чого наявні у матеріалах справи.

Листом №84186/05 від 28.09.2018 відповідач підтвердив той факт, що на рахунок ГУПФУ в м. Києві двічі було зараховано кошти у сумі 65933,01 грн. за платіжним дорученням №2 від 22.05.2018 та кошти в сумі 83478,46 грн. за платіжним дорученням №1 від 22.05.2018. На підтвердження зазначеного відповідачем до вказаного листа додано фрагмент виписки по рахунку №0007.

Однак відповідач жодних дій щодо повернення позивачу помилково перерахованих коштів у загальному розмірі 149411,47 грн. не вчинив.

У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача помилково перерахованих коштів в розмірі 149411,47 грн.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст.76-79 ГПК України).

Згідно із ст.86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 п. 2.36 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004 вказано, що банк, який помилково переказав кошти, зобов'язаний негайно надіслати повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про потребу повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення.

Відповідно до вимог ч. 2 п. 2.36 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, позивачем з метою повернення помилково перерахованих коштів було вчинено наступні дії.

Матеріалами справи підтверджується, що 22.05.2018 позивач надіслав одержувачу грошових коштів повідомлення №55-1-2327 від 22.05.2018 та №55-1-2635 від 22.05.2018 про здійснення помилкового переказу з проханням повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення та 27.08.2018 через електронну пошту Національного банку України надіслав до обслуговуючого відповідача банку (УДКСУ у Печерському районі) повідомлення №55-1-1397 від 27.08.2018 та №55-1-13198 від 27.08.2018 з проханням підтвердити зарахування коштів на користь УДКСУ у Печерському районі.

В подальшому, 07.09.2018 позивачем було повторно надіслано через електронну пошту Національного банку України до обслуговуючого відповідача банку (УДКСУ у Печерському районі) повідомлення №55-1-13205 від 07.09.2018 та №55-1-13206 від 07.09.2018 з проханням підтвердити зарахування коштів на користь УДКСУ у Печерському районі.

Листом №05-08/2716-9501 від 13.08.2018 Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві зазначені листи позивача було направлено за належністю до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві.

Листом №84186/05 від 28.09.2018 відповідач підтвердив той факт, що на рахунок ГУПФУ в м. Києві двічі було зараховано кошти у сумі 65933,01 грн. за платіжним дорученням №2 від 22.05.2018 та кошти в сумі 83478,46 грн. за платіжним дорученням №1 від 22.05.2018.

У відповідності до п. 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Зі змісту ст. 35 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» вбачається, що неналежний отримувач зобов'язаний протягом трьох робочих днів від дати надходження повідомлення банку-порушника про здійснення помилкового переказу ініціювати переказ еквівалентної суми коштів банку-порушнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 202 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

У ст. 610 Цивільного кодексу України, вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також не залежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого інших осіб чи наслідком події.

Таким чином враховуючи положення чинного законодавства, відповідач (набувач) зобов'язаний повернути позивачу (потерпілому) суму помилково перерахованих коштів, що перераховані на підставі платіжних доручень №1 від 22.05.2018 на суму 83478,46 грн. та №2 від 22.05.2018 на суму 65933,01 грн. в загальному розмірі 149411,47 грн., оскільки підстава набуття відповідачем цих коштів у нього правомірно відсутня.

Разом з тим, судом відхиляються твердження відповідача щодо відсутності предмету спору, оскільки позивач безпосередньо не звертався до відповідача із повідомленням про помилковий переказ грошових коштів.

Так, відповідно до ч.1 ст.19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов'язковими згідно із законом.

Проте суд зазначає, що чинним законодавством наразі не встановлено обов'язку банку, який помилково переказав кошти, надіслати повідомлення неналежному отримувачу, такий обов'язок передбачено в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004, однак інструкція не є законом.

А відтак, твердження відповідача щодо відсутності предмета спору є безпідставними.

Також безпідставними є доводи відповідача стосовно необхідності розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки у даному випадку вимогами позивача є не оскарження дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а вимоги, що виникли на підставі цивільних правовідносин між сторонами у зв'язку із помилковим перерахуванням грошових коштів.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача про повернення помилково перерахованих коштів у сумі 149411,47 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивач разом із позовною заявою подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат позивача, який складається тільки з суми судового збору у розмірі 2241,17 гри. Інші судові витрати у наведеному попередньому розрахунку позивачем не вказані.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 2241,17 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 232, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ідентифікаційний код 42098368) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» (01003, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43; ідентифікаційний код 21685166) 149411 (сто сорок дев'ять тисяч чотириста одинадцять) грн. 47 коп. помилково перерахованих коштів та 2241 (двi тисячi двісті сорок одну) грн. 17 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 03.01.2019.

Суддя О.В. Гумега