СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа № 913/388/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Пуль О.А. , суддя Фоміна В.О.

за участю секретаря судового засідання Кладька А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса вх. №996 Л/2 на рішення господарського суду Луганської області від 19.10.2018 (рішення ухвалено суддею Косенко Т.В. у приміщенні господарського суду Луганської області, повне рішення складено 24.10.2018) у справі №913/388/18

за позовом Фізичної особи ОСОБА_2, с.Кам'янка, Новопсковський район, Луганська область,

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса, с.Кам'янка, Новопсковський район, Луганська область,

про стягнення 409010,40 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.10.2018 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 77713,18 грн, інфляційні втрати в сумі 331297,22 грн., судовий збір у розмірі 6135,16 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки датою виходу позивача зі складу учасників Товариства є 21.10.2014, позивач має право на одержання вартості частини майна товариства, пропорційно його частці у статутному капіталі Товариства, і таке зобов'язання мало бути виконано Товариством до 22.10.2015; рішенням господарського суду Луганської області від 19.09.2017 у справі №913/966/16, яке набрало законної сили, позов Фізичної особи ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача вартість частини майна товариства пропорційної частці учасника у статутному капіталі товариства 1% в сумі 921550,00 грн.; якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Отже, місцевий господарський суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 % річних у розмірі 77713,18 грн. за період з 22.10.2015 по 13.08.2018 та інфляційні втрати за цей же період в сумі 331297,22 грн.

Відповідач із рішенням не погодився, у межах встановленого законом строку подав до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що позивач не надав доказів існування заборгованості, стягнутої з відповідача за судовим рішенням у справі №913/966/16, відсутні докази проведення звірки між сторонами, наявності відкритих виконавчих проваджень тощо; позивачем невірно вказано період для розрахунку, оскільки за обставин існування заборгованості інфляційні втрати та 3% річних слід відраховувати від дати вступу в законну силу судового рішення, тобто з 10.07.2018 (дати перегляду справи Верховним Судом), тому, на думку апелянта, враховуючи, що індекс інфляції за період прострочення (липень 2018 року) складає 99,30%, нарахування інфляційних втрат та 3% річних неможливе; виплата вартості частини майна товариства, пропорційної частці учасника у статутному капіталі товариства, не є виключно грошовим зобов'язанням, а тому посилання позивача на ст.625 ЦК України є безпідставним; розгляд даної справи є неможливим до вирішення справи №420/1427/18 щодо встановлення юридичного факту невиконання ОСОБА_2 обов'язку з формування статутного капіталу СТОВ ім.Енгельса, однак місцевий господарський суд не надав зазначеній обставині належної оцінки; суд першої інстанції вийшов за межі розгляду предмета спору, оскільки позивач заявив вимогу про стягнення відсотків річних та інфляційних у зв'язку з невиплатою вартості частки у статутному капіталі після набрання законної сили рішенням у справі №913/966/16, а господарський суд самостійно визначив природу правовідношення в частині того, що вимоги заявлені з часу виключення ОСОБА_2 з учасників загальних зборів товариства.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 10.01.2019.

17.12.2018 позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. У відзиві даний учасник справи зазначає, що грошові зобов'язання у відповідача виникли у відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України з 22.10.2015, оскільки СТОВ ім.Енгельса не виконало своїх зобов'язань з виплати позивачеві вартості частини майна товариства, пропорційної частці учасника в статутному капіталі товариства; статутний капітал товариства сформовано та сплачено власниками в повному обсязі, що було встановлено судами в ході розгляду справи №913/966/16, тому твердження відповідача про те, що розгляд даної справи №913/388/18 є неможливим до вирішення справи №420/1427/18 щодо встановлення юридичного факту невиконання ОСОБА_2 обов'язку з формування статутного капіталу СТОВ ім.Енгельса, позивач вважає безпідставними. До відзиву додано копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2018 у справі №913/966/16 - на доказ тієї обставини, що на теперішній час рішення у вищевказаній справі не виконано.

Присутній в судовому засіданні 10.01.2019 представник позивача підтримав викладену ним письмово правову позицію.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідач, належним чином завчасно повідомлений про час та місце судового засідання, не направив свого представника в судове засідання та не повідомив суд про причини його неявки.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача в судовому засіданні, враховуючи, що явка представників учасників справи не визнавалася обов'язковою, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

До матеріалів справи долучено копію рішення господарського суду Луганської області від 19.09.2017 у справі №913/966/16 за позовом Фізичної особи ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса про стягнення вартості частини майна товариства пропорційної частці учасника у статутному капіталі товариства у сумі 921550,00 грн. (а.с.12). Вказаним рішенням позов Фізичної особи ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса про стягнення вартості частини майна товариства пропорційної частці учасника у статутному капіталі товариства у сумі 921550,00 грн. задоволено повністю; стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса на користь Фізичної особи ОСОБА_2 вартість частини майна товариства, пропорційної частці учасника у статутному капіталі товариства 1% в сумі 921550,00 грн.; стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 13823,25 грн. Додатковим рішенням від 25.09.2017 у справі №913/966/16 стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса на користь Фізичної особи ОСОБА_2 витрати на проведення судової економічної експертизи в сумі 19344,00 грн.

Зазначені рішення залишені без змін постановами Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2017 та Верховного Суду від 10.07.2018 (а.с. 16 - 26) - отже, на час розгляду судом першої та апеляційної інстанції даної справи №913/388/18 вони є такими, що набрали законної сили.

На виконання вказаних рішень було видано накази, за якими триває виконавче провадження. В ході апеляційного провадження відповідачем не спростовано тієї обставини, що на теперішній час судові рішення у справі №913/966/16 ним не виконані.

Предметом позову у даній справі №913/388/18, з яким ОСОБА_2 у серпні 2018 року звернувся до господарського суду Луганської області, є вимога позивача про застосування до відповідача наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, а саме, стягнення інфляційних витрат за період з 22.10.2015 - 13.08.2018 у розмірі 331297,22 грн. та 3% річних за період з 22.10.2015 - 13.08.2018 у розмірі 77713,18 грн. у зв'язку з невиплатою вартості частки у статутному капіталі.

Місцевий господарський суд задовольнив зазначений позов - з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 2 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із обставин, встановлених рішенням господарського суду Луганської області від 19.09.2017 у справі №913/966/16, що набрало законної сили, відповідно до установчого договору про створення СТОВ ім. Енгельса від 27.05.2002 фізичними особами було прийнято рішення про створення товариства. На момент створення товариства позивач у справі - ОСОБА_2 мав частку в статутному фонді в розмірі 51%, що дорівнювала 7140,00 грн., а статутний фонд товариства становив 14000,00 грн. Аналогічні положення були внесені і в Статут товариства, затверджений протоколом загальних зборів учасників №1 від 27.05.2002.

Отже, вищевказаним рішенням встановлено обставини щодо внесення позивачем своєї частки до статутного капіталу СТОВ ім. Енгельса.

Апелянт зазначає, що розгляд даної справи №913/388/18 є неможливим до вирішення справи №420/1427/18 щодо встановлення юридичного факту невиконання ОСОБА_2 . обов'язку з формування статутного капіталу СТОВ ім.Енгельса. Згідно з наданими ним суду першої інстанції доказами та відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, у серпні 2018 року СТОВ ім.Енгельса звернулося до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою, в якій просило встановити юридичний факт, що визначена в статуті товариства частка ОСОБА_2 є несплаченою. Ухвалою зазначеного районного суду від 05.09.2018 у справі №420/1427/18 відмовлено у відкритті провадження за заявою СТОВ ім.Енгельса; постановою Луганського апеляційного суду від 12.12.2018 вказану ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Тобто станом на час розгляду судом першої та апеляційної інстанції даної господарської справи №913/388/18 відсутні судові рішення (так само, як і будь-які інші докази), якими було б встановлено факт невнесення ОСОБА_2 відповідної частки до статутного капіталу СТОВ ім.Енгельса.

Натомість, як вказано місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні в даній справі №913/388/18, рішенням господарського суду Луганської області від 19.09.2017 у справі №913/966/16, що набрало законної сили, встановлено факт невиплати позивачу Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса вартості частки в статутному капіталі, яка належала до виплати згідно з вимогами чинного законодавства.

Отже, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд обґрунтовано визнав відповідні обставини встановленими та правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі №913/388/18, оскільки розгляд цієї справи не є об'єктивно неможливим до вирішення іншої справи (№420/1427/18) у розумінні п. 5 ч.1 ст.227 ГПК України.

Тому посилання апелянта на те, що провадження у справі №913/388/18 підлягало зупиненню, колегія суддів вважає безпідставними, такими, що не узгоджуються з обставинами справи, нормами чинного законодавства та спрямовані на невиправдане затягування розгляду даної справи.

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.09.2017 у справі №913/966/16, яке набрало законної сили, також встановлено, що рішенням позачергових зборів учасників СТОВ ім. Енгельса від 01.10.2014, яке оформлене протоколом № 6, за участю UKRLANDFARMING PLC та ТОВ "Виробниче підприємство "Зелена хвиля" за пунктом 3 порядку денного було вирішено виключити ОСОБА_2 зі складу учасників СТОВ ім. Енгельса (разом із його часткою в розмірі 1%); при цьому Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса не приймало рішення про виплату позивачу вартості частини майна товариства, пропорційно його частці у статутному капіталі.

Державну реєстрацію змін до установчих документів відповідача щодо виключення ОСОБА_2 зі складу учасників товариства було здійснено 21.10.2014 (вказана обставина підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем), отже, в силу приписів ч.5 ст.89 ЦК України, ОСОБА_2 вважається виключеним зі складу учасників СТОВ ім. Енгельса саме з 21.10.2014.

Статтею 54 Закону України "Про господарські товариства", що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Тобто, з моменту виходу учасника з товариства з обмеженою відповідальністю з виплатою належної йому частини вартості майна, у товариства настає обов'язок сплатити суму в строки, визначені ст.54 Закону України "Про господарські товариства", а саме, до 12 місяців з дня виходу, у даному випадку - до 21.10.2015 (враховуючи, що днем виходу є 21.10.2014).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що позивач правомірно визначив дату початку періоду прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань - 22.10.2015 (тобто з наступного дня після граничної дати, встановленої законом для сплати учаснику, який вийшов із товариства, вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі).

У відповідності до приписів чинного законодавства, невиконання зобов'язання призводить до наслідків, передбачених за прострочення виконання грошового зобов'язання, зокрема, визначених ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання апелянта на те, що ст. 625 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин, оскільки відповідно до ч.2 ст.148 ЦК України та ч.1 ст.54 Закону України "Про господарські товариства" (що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин), за домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі, колегія суддів не вважає обґрунтованими - враховуючи, що відповідачем висловлено лише припущення про можливу заміну виплати коштів на передання майна і не доведено існування відповідної домовленості між сторонами.

Отже, місцевий господарський суд правомірно визнав зобов'язання відповідача перед позивачем грошовим та застосував до спірних правовідносин положення ст.625 ЦК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні даного спору не вийшов за межі його предмету, оскільки, як було встановлено вище, позивач нарахував суми інфляційних та відсотків річних саме з 22.10.2015, тобто з дня, наступного за датою спливу річного строку після виключення ОСОБА_2 з учасників загальних зборів товариства, і суд першої інстанції правомірно, із посиланням на приписи ст. 625 ЦК України та правову позицію, викладену в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №607/17588/14-ц, погодився з таким нарахуванням.

Натомість аргументи відповідача про те, що інфляційні втрати та 3% річних слід нараховувати від дати вступу в законну силу судового рішення, тобто з 10.07.2018 (дати перегляду справи Верховним Судом), не підтверджені посиланнями на жодні норми чинного законодавства, а тому не визнаються судом апеляційної інстанції переконливими.

Щодо кінцевої дати періоду нарахування (13.08.2018) та розміру заявлених до стягнення сум (331297,22 грн. інфляційних втрат та 77713,18 грн. 3% річних), колегія суддів вважає наданий позивачем суду першої інстанції розрахунок (а.с. 6 - 8) арифметично та методологічно правильним і таким, що узгоджується з вимогами ст.625 ЦК України.

В ході апеляційного провадження відповідачем не надано мотивованих заперечень або контррозрахунків стосовно розміру вказаних сум (окрім вищенаведених посилань на неправильне визначення початкової дати нарахування, які судом не визнано переконливими).

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та відмови у позові.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 19.10.2018 у справі №913/388/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.01.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.А. Пуль

Суддя В.О. Фоміна