ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2019

Справа № 910/14991/18

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом

Приватного підприємства «ОСНОВА ЦЕНТР» (04086, м.Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕНИ ТЕЛІГИ, будинок 41)

до

про

Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» (01135, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 97)

стягнення заборгованості у розмірі 26 582 грн. 54 коп.

Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне підприємство «ОСНОВА ЦЕНТР» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» (надалі також - «Відповідач») стягнення заборгованості у розмірі 26 582 грн. 54 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов’язань за Договором №710 від 10.07.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

30.11.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.12.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.11.2018 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 15.11.2018 року та 19.11.2018 року уповноваженим особам Сторін.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

10.07.2017 року між Приватним підприємством «ОСНОВА ЦЕНТР» (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» (Покупець) було укладено Договір №710, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця вироби зі сталі, згідно з ДК 021:2015: 14622000-7 - сталь, надалі - «Товар», визначений в асортименті, якості, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток 1), що додається до Договору і є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його вартість. (а.с.18-22)

Згідно з п.3.3 Договору сума цього Договору становить 244 989,00 грн.

Відповідно до п.4.2 Договору оплата здійснюється тільки після перевірки якості продукції Центральною заводською лабораторією та Відділом технічного контролю ПрАТ «КБЗ «Транссигнал» протягом 30 банківських днів з дати прийняття продукції за кількістю та якістю з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до статті 201 Податкового кодексу України.

У п.5.1 Договору зазначено, що товар повинен бути поставлений Постачальником Покупцю партіями за окремими письмовими замовленнями Покупця, виходячи з його фінансових можливостей та виробничих потреб.

Згідно з п.5.2 Договору строк поставки Товару Покупцю - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання письмової заявки від Покупця. Дата подачі першої заявки Постачальнику визначається Покупцем самостійно, але у будь-якому разі не може бути подана Покупцем у строк пізніше ніж 90 календарних днів з дня укладання даного договору. Послідуючі заявки подаються не пізніше 25 числа місяця, що передує поставкам. Кількість продукції в заявці залежить від потреб Покупця. Заявка щодо надання послуг надсилається Покупцем на електронну адресу Постачальника або поштову Постачальника, зазначену в Договорі. Товар, згідно місячної заявки Покупця, постачається партіями. Кількість Товару однієї партії не може бути нижчою 10 одиниць. Кожна послідуюча поставка партії товару проводиться тільки після повної оплати за попередньо отриману партію Товару, цьому при терміни виготовлення та відвантаження рахуються з дати оплати.

Поставка Товару за цим Договором здійснюється Постачальником, згідно заявки наступному порядку: І декада місяця - 50% від заявки; ІІ декада місяця - 50% від заявки. (п.5.3 Договору)

Відповідно до п.5.7 Договору зобов'язання Постачальника щодо поставки замовленої партії Товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі замовленої партії Товару у власність Покупця у місці поставки на підставі видаткової накладної.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що у разі затримки розрахунку згідно з п.4.3 даного Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2017 р. (п.10.1 Договору)

Специфікацією №1, що є Додатком №1 до Договору №710 від 10.07.2017 року, Сторони узгодили найменування, кількість, ціну товару. (а.с.23)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №710 від 10.07.2017 року Приватне акціонерне товариство «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» листом №693 від 04.09.2017 року просило Позивача виготовити вісь кр.20512.26.03 у кількості 100 шт., вісь ролика кр.20500Ю.08.03 у кількості 200 шт., вісь кр.20502М.10.03 у кількості 200 шт., вісь кр.20500Ю.08.02 у кількості 200 шт. (а.с.36)

На виконання умов Договору №710 від 10.07.2017 року Позивач поставив, а Відповідач в свою чергу прийняв товар – вісь кресл.. 20502М.10.03 у кількості 651 шт., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000227 від 23.10.2017 року на суму 22 980 грн. 30 коп. (а.с. 65)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що заборгованість Відповідача перед Приватним підприємством «ОСНОВА ЦЕНТР» становить 22 980 грн. 30 коп. Крім того, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» 3% річних у розмірі 560 грн. 97 коп., інфляційні у розмірі 1194 грн. 98 коп., пеню у розмірі 1 846 грн. 29 коп.

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначав, що ним було замовлено здійснення поставки вісь кресл.. 20502М.10.03 у кількості 200 шт., проте Позивачем було поставлено всупереч умовам Договору у кількості 651 шт. Також товар на склад Покупця поставлений не був. Крім того, інший товар у замовленні Позивачем поставлений не був.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства «ОСНОВА ЦЕНТР» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №710 від 10.07.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №710 від 10.07.2017 року Приватне акціонерне товариство «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» листом №693 від 04.09.2017 року просило Позивача виготовити вісь кр.20512.26.03 у кількості 100 шт., вісь ролика кр.20500Ю.08.03 у кількості 200 шт., вісь кр.20502М.10.03 у кількості 200 шт., вісь кр.20500Ю.08.02 у кількості 200 шт. (а.с.36)

На виконання умов Договору №710 від 10.07.2017 року Позивач поставив, а Відповідач в свою чергу прийняв товар – вісь кресл.. 20502М.10.03 у кількості 651 шт., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000227 від 23.10.2017 року на суму 22 980 грн. 30 коп., яка оформлена належним чином та підписана уповноваженими представниками сторін (з боку відповідача представник на підставі довіреності №464 від 23.10.2017 р.) без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с. 65)

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача, що ним було замовлено здійснення поставки вісь кресл.. 20502М.10.03 у кількості 200 шт., проте Позивачем було поставлено всупереч умовам Договору у кількості 651 шт. з огляду на наступне.

У п.5.1 Договору зазначено, що товар повинен бути поставлений Постачальником Покупцю партіями за окремими письмовими замовленнями Покупця, виходячи з його фінансових можливостей та виробничих потреб.

Згідно з п.5.2 Договору строк поставки Товару Покупцю - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання письмової заявки від Покупця. Дата подачі першої заявки Постачальнику визначається Покупцем самостійно, але у будь-якому разі не може бути подана Покупцем у строк пізніше ніж 90 календарних днів з дня укладання даного договору. Послідуючі заявки подаються не пізніше 25 числа місяця, що передує поставкам. Кількість продукції в заявці залежить від потреб Покупця. Заявка щодо надання послуг надсилається Покупцем на електронну адресу Постачальника або поштову Постачальника, зазначену в Договорі. Товар, згідно місячної заявки Покупця, постачається партіями. Кількість Товару однієї партії не може бути нижчою 10 одиниць. Кожна послідуюча поставка партії товару проводиться тільки після повної оплати за попередньо отриману партію Товару, цьому при терміни виготовлення та відвантаження рахуються з дати оплати.

Судом встановлено, що Відповідачем у листі №693 від 04.09.2017 року було замовлено, зокрема, вісь кр.20502М.10.03 у кількості 200 шт., проте за видатковою накладною поставлено у кількості 651 шт.

Відповідно до п.5.7 Договору зобов'язання Постачальника щодо поставки замовленої партії Товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі замовленої партії Товару у власність Покупця у місці поставки на підставі видаткової накладної.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що товар у кількості 651 шт. був отриманий уповноваженою особою підприємства Відповідача на підставі довіреності №464 від 23.10.2017 р. без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, у Покупця виникло право власності на вказаний товар відповідно до п.5.7 Договору, а тому й виникло зустрічне зобов’язання з оплати отриманого товару. Крім того, Суд не приймає до уваги доводи Відповідача щодо непоставки товару на склад Покупця з урахуванням п.5.7 Договору, так як видаткова накладна підписується у місці поставки товару.

Що стосується заперечень Відповідача в частині того, що інший товар у замовленні Позивачем поставлений не був, вони не приймаються до уваги, так як згідно з п.5.2 Договору кожна послідуюча поставка партії товару проводиться тільки після повної оплати за попередньо отриману партію Товару, цьому при терміни виготовлення та відвантаження рахуються з дати оплати.

Таким чином, заборгованість Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» перед Приватним підприємством «ОСНОВА ЦЕНТР» за Договором №710 від 10.07.2017 року становить 22 980 грн. 30 коп.

При цьому, Суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу претензію №16/04-2018/0001 від 16.04.2018 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення вказаної претензії й отримання уповноваженою особою Відповідача. (а.с. 67-73)

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Приватному підприємству «ОСНОВА ЦЕНТР» в розмірі 22 980 грн. 30 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 22 980 грн. 30 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 04.12.2017 р. по 26.09.2018 р. у розмірі 560 грн. 97 коп. та інфляційні у розмірі 1 194 грн. 98 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитору зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за Договором за загальний період прострочки з 04.12.2017 р. по 26.09.2018 р. у розмірі 560 грн. 97 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв’язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку періоду прострочки Відповідача, оскільки граничний термін оплати – 04.12.2017 р., а прострочка розпочалась з 05.12.2017 р. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 05.12.2017 р. по 26.09.2017 р. у розмірі 559 грн. 08 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов’язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов’язання в зв’язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 04.12.2017 р. по 26.09.2018 р. у розмірі 1 194 грн. 98 коп., що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог, за загальний період прострочки з 05.12.2017 р. по 26.09.2018 р.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 04.12.2017 р. по 04.06.2018 р. у розмірі 1 846 грн. 29 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 – 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що у разі затримки розрахунку згідно з п.4.3 даного Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов’язання з 04.12.2017 р. по 04.06.2018 р. у розмірі 1 846 грн. 29 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв’язку з невірним розрахунком Позивача в визначення початку періоду прострочки Відповідача, оскільки граничний термін оплати – 04.12.2017 р., а прострочка розпочалась з 05.12.2017 р. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня за загальний період прострочки з 05.12.2017 р. по 04.06.2018 р. у розмірі 1 837 грн. 80 коп.

Таким чином, з Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» на користь Приватного підприємства «ОСНОВА ЦЕНТР» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 22 980 грн. 30 коп., 3% річних у розмірі 559 грн. 08 коп., інфляційні у розмірі 1 194 грн. 98 коп., пеня у розмірі 1 837 грн. 80 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 – 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного підприємства «ОСНОВА ЦЕНТР» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» (01135, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 97, Ідентифікаційний код юридичної особи 00260652) на користь Приватного підприємства «ОСНОВА ЦЕНТР» (04086, м.Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕНИ ТЕЛІГИ, будинок 41, Ідентифікаційний код юридичної особи 35331525) заборгованість у розмірі 22 980 (двадцять дві тисячі дев’ятсот вісімдесят) грн. 30 (тридцять) коп., 3% річних у розмірі 559 (п’ятсот п’ятдесят дев’ять) грн. 08 (вісім) коп., інфляційні у розмірі 1 194 (одна тисяча сто дев’яносто чотири) грн. 98 (дев’яносто вісім) коп., пеню у розмірі 1 837 (одна тисяча вісімсот тридцять сім) грн. 80 (вісімдесят) коп. та судовий збір у розмірі 1 761 (одна тисяча сімсот шістдесят одна) коп. 31 (тридцять одна) коп.

3. В іншій частині позову – відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10 січня 2019 року.

Суддя                                                                                          О.В. Чинчин