РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2019Справа № 910/14801/18

За позовом Фізичної особи-підприємця Сергієнко Володимира Івановича

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 58 479,07 грн.,

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Деменюк О.О. за дов.

Обставини справи:

Фізична особа-підприємць Сергієнко Володимир Іванович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" про стягнення 58 479,07 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №ПЗ/НХ-172005/НЮ від 18.12.2017 на постачання продуктів харчування - охолодженого м'яса згідно специфікації №1-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 11.12.2018 о 15:30 год.

В судовому засіданні 11.12.2018 суд порадившись на місці ухвалив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 17.01.2019 о 15:30 год. та повідомив відповідача в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України.

14.01.2019 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив замінити відповідача правонаступником. Також в Заяві позивач зазначив, що відповідачем було здійснено погашення боргу, що підтверджується платіжним дорученням №1321079 від 21.12.2018 на суму 44 617,39 грн. та просить стягнути з відповідача 2 828,46 грн. інфляційних втрат, 7 594,67 грн. пені, 1103,82 грн. - 3% річних та 1762,00 грн. судового збору.

14.01.2019 через загальний відділ діловодства суду позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначає права та обов'язки сторін. Так, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п.1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу передбачено, що головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи, що Відповідач здійснив оплату основного боргу 21.12.2018р., тобто після першого засідання, Заява позивача про уточнення позовних вимог фактично є Заявою про зменшення позовних вимог, суд задовольнив Заяву позивача про зменшення позовних вимог, у зв'язку з чим має значення нова ціна позову 11 526,95 грн., з яких: 2 828,46 грн. інфляційних втрат, 7 594,67 грн. пені, 1103,82 грн. - 3% річних.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.01.2019 не заперечував проти заявленої заяви позивача, Відзив на позовну заяву в установлений судом строк суду не надано.

В судовому засіданні 17.01.2019 суд ухвалив ухвалу про заміну у справі №910/14801/18 у порядку процесуального правонаступництва найменування відповідача - з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2017 між Фізичною особою-підприємцем Сергієнком Володимиром Івановичем (далі - позивач, постачальник) та Регіональною філією «Південно - Західна залізниця» Публічного акціонерного товариство «Укрзалізниця» (далі - покупець, відповідач, зміненого у порядку процесуального правонаступництва найменування на акціонерне товариство «Укрзалізниця») було укладено договір поставки №ПЗ/НХ-172005/НЮ (далі - договір) на постачання продуктів харчування - охолодженого м'яса згідно специфікацій №1-2 (додатки до договору 1-2) (далі - товар).

Відповідно до п. 1.1. договору передбачено, що у відповідності з цим договором постачальник зобов'язується у 2017 році поставити і передати у власність покупцю певну продукцію, далі товар, відповідно до специфікацій №1-2 (додаток №1-2), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

Найменування товару: м'ясо охолоджене (2017 року випуску) (п.1.2. договору).

Виробник товару: ФОП Сергієчко В.І., (Україна) (п. 1.3. договору).

Згідно з п. 1.4. договору кількість та асортимент товару визначається у специфікації №1-2 (Додаток №1-2), яка є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно п. 4.1. договору оплата за кожну партію поставленого товару по даному договору здійснюється покупцем у безготівковій формі протягом 30 (тридцяти) банківських днів після дати поставки партії товару, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію товару, обумовлену згідно з п. 6.1. договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства.

Датою оплати вважається дата відправлення коштів покупцем за банківськими реквізитами постачальника (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 12.1 Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017 включно.

Матеріали справи свідчать, що Постачальник виконуючи умови договору здійснив поставку товару, а покупець, в свою чергу, свої зобов'язання в частині оплати товару здійснив не в повному обсязі.

Так, покупцем було отримано товар на загальну суму 219 757,39 грн. в грудні 2017 року.

Однак, після спливу визначеного, в пункті 4.1. договору, строку відповідачем не було оплачено отриманий товар.

Тому, Позивач (Фізична особа-підприємець Сергієчко В.І.) звернувся до відповідача з претензією, щодо сплати заборгованості в сумі 219 757,39 грн.

Суду доведено, що 21.02.2018 відповідачем частково було сплачено заборгованість в сумі 175 140,00 грн., згідно платіжного доручення №722044 від 21.02.2018.

На час подання позивачем позовної заяви, відповідачем частково не оплачено видаткову накладну №ФПД/147523 від 28.12.2017 на поставку яловичини в кількості 467,100 кг. В результаті чого за відповідачем на момент звернення позивача до суду рахувалася заборгованість у сумі 44 617,39 грн.

Аналіз взаємовідносин сторін, свідчить про те, що Відповідач в процесі розгляду справи провів повний розрахунок з Позивачем за поставлений товар станом на 21.12.2018 року, в зв'язку з чим, Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в який зазначив, що відповідачем було здійснено погашення боргу в частині основного боргу, що підтвердив платіжним дорученням №1321079 від 21.12.2018 на суму 44 617,39 грн. та просив стягнути з відповідача 2 828,46 грн. інфляційних втрат, 7 594,67 грн. пені, 1 103,82 грн. - 3% річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог повністю, виходячи з наступного.

18.12.2017 між Фізичною особою-підприємцем Сергієнком Володимиром Івановичем (далі - позивач, постачальник) та Регіональною філією «Південно - Західна залізниця» Публічного акціонерного товариство «Укрзалізниця» було укладено договір поставки №ПЗ/НХ-172005/НЮ (далі - договір) на постачання продуктів харчування - охолодженого м'яса згідно специфікацій №1-2 (додатки до договору 1-2) (далі - товар).

Договором передбачено, що у відповідності з цим договором постачальник зобов'язується у 2017 році поставити і передати у власність покупцю певну продукцію, далі товар, відповідно до специфікацій №1-2 (додаток №1-2), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що прийом товару за кількістю та якістю здійснюється за накладною постачальника за участю експедитора постачальника. Датою одержання товару вважається дата зазначена у накладній. При отриманні товару покупець засвідчує факт прийняття товару, його якість та кількість. Після прийняття товару - товар поверненню та обміну не підлягає.

Згідно з п. 1.4. договору кількість та асортимент товару визначається у специфікації №1-2 (Додаток №1-2), яка є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно п. 4.1. договору оплата за кожну партію поставленого товару по даному договору здійснюється покупцем у безготівковій формі протягом 30 (тридцяти) банківських днів після дати поставки партії товару, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію товару, обумовлену згідно з п. 6.1. договору та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства.

Датою оплати вважається дата відправлення коштів покупцем за банківськими реквізитами Постачальника.

Матеріалами справи доведено, що на виконання умов вищенаведеного договору, позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною копія якої міститься в матеріалах справи від 28.12.2017 №ФПД-147523 на суму 44 617,39грн., відповідно до умов договору, яка відповідачем на дату подання даного позову не була сплачена.

Вказана накладна підписана сторонами та скріплена печатками господарюючих суб'єктів сторін.

Відповідач сплатив заборгованість по зазначеній накладній від 28.12.2017 №ФПД-147523 у сумі 44 617,39грн. лише в процесі розгляду справи (21.12.2018).

Отже, станом на час прийняття рішення у відповідача відсутня заборгованість за поставлений товар в сумі 44 617,39грн.

Позивач, відповідно до Заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 2 828,46 грн. інфляційних втрат, 1 103,82 грн. - 3% річних, 7 594,67 грн. пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №ПЗ/НХ-172005/НЮ від 18.12.2017, з якої і вирішується спір по суті.

Відповідно до приписів ст. ст. 161, 165 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є, зокрема, відзив на позовну заяву (відзив).

У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої з обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

У разі не надання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачем у передбаченому вищевказаними нормами не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів та/або документів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд вирішив справу за наявними у ній матеріалами у відповідності до ст. 165 ГПК України.

З'ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання ) ( ст. 610 ЦК України ).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за поставлений товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Розрахунок 3% річних судом перевірено та визнано обґрунтованим, оскільки розраховані позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом, а їх розмір є доведеним залученими позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку відповідача.

За встановлених обставин справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 828,46 грн. інфляційних втрат, 1 103,82 грн. - 3% річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 7 594,67 грн. пені.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 8.2.1. договору за порушення строків оплати за цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Тож, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення пені на підставі п. 8.2.1 Договору.

Приймаючи до уваги, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у досліджуваний період підтверджується матеріалами справи, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, а період стягнення визначений із урахуванням меж, передбачених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України суд, перевіривши арифметичних розрахунок в цій частині позовних вимог, відповідно до розрахунку позивача, дійшов висновку про задоволення стягнення пені у розмірі 7 594,67 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог повністю, а саме: 7 594,67 грн. пені, 1 103,82 грн. 3% річних, 2 828,46 грн. індексу інфляції.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича - задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисинка, 6, ) на користь Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 7594 (сім тисяч п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 67 коп. пені, 1103 (одна тисяча сто три) грн. 82 коп. 3% річних, 2 828 (дві тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 46 коп. індексу інфляції та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.01.2019

Суддя І.І. Борисенко