ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2019м. ДніпроСправа № 904/5130/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Полєв Д.М. за участю секретаря судового засідання Малиці К.В.

за позовом ОСОБА_1, м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД", м. Дніпро

про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2)

від відповідача: представник ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" Сорокін В.В. за дов. №53/юр-34 від 27.12.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

13.11.2018р. гр. ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 15796,00грн., середнього розрахунку за час затримання виплати заробітної плати за період з 02.08.2017р. по 12.11.2018р. у розмірі 63 217,35грн. та не нарахованої пільговою пенсії протягом року у розмірі 24 660,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовано невиплатою відповідачем заробітної плати позивачу.

Ухвалою суду від 14.11.2018р. позовну заяву гр. ОСОБА_1 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 29.11.2018р.

В зв'язку з перебуванням 29.11.2018р. судді Полєва Д.М. на лікарняному, ухвалою суду від 05.12.2018р. розгляд справи призначено для розгляду справи по суті на 20.12.2018р.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву б/н б/д, відповідно до якого визнає позовні вимоги позивача по заборгованості із заробітної плати у розмірі 15 796,00грн., позовні вимоги по виплаті компенсації за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 67 030,46грн. В іншій частині позовних вимог відповідач просить відмовити.

Ухвалою суду від 20.12.2018р. відкладено розгляд позовної заяви в судовому засіданні на 10.01.2019р. о 12:50.

28.12.2018р. до суду надійшла заява позивач б/н від 28.12.2018р. про долучення до матеріалів справи документів, а саме рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська №205/7736/17 від 21.12.2017р.; листа №Г-1428-11/04 від 07.11.2018р. ГУ Держпраці у Дніпропетровській області. Крім того, відповідно до зазначеної заяви позивач просить змінити позовні вимоги, а саме третій пункт позовної заяви вважати відшкодуванням моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсягу.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - гр. ОСОБА_1, 13.11.2000р. прийнятий на роботу до ПАТ "Дніпропетровський трубний завод", м. Дніпро, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

02.08.2017р. наказом №86 від 02.08.2017р. позивача звільнено із займаної посади згідно зі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за власним бажанням.

Всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі.

У відповідності до ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Відповідно до ст.12 ГПК України даний спір підвідомчий господарському суду Дніпропетровської області, у зв'язку з порушенням справи про банкрутство відносно ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" №904/4592/15.

Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. (п.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон).

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, тощо.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Строки виплати заробітної плати передбачені ст. 115 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до довідки відповідача №49-р/305 від 26.11.2018р. заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 15 796,00грн.

Відповідачем не подано доказів виплати заборгованості із заробітної плати позивачу та наявності станом на день розгляду справи іншого невирішеного спору щодо суми заборгованості.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати задовольнити в розмірі 15 796,00грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно з довідкою відповідача №49-р/305 від 26.11.2018р. середньоденна заробітна плата становить 200,69грн.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за час затримки працівникові всіх належних йому сум, проводиться у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Перевіривши розрахунок нарахованого позивачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне визнати суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, за період з 03.08.2017р. по 10.01.2019р. (361 робочих днів) в розмірі 72 449,09грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача моральної шкоди в розмірі 24 660,00 грн.

Відповідно до позовної заяви позивача відповідач завдав їй моральної шкоди, оскільки їй завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які полягають в моральному стражданні внаслідок порушення мого законного права на заробітну плату.

Розглянувши зазначені вимоги позивача, встановлено наступне.

За змістом ст.124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі-ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права";

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. (ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 129 ГПК України сплату судового збору в розмірі 1762,00грн. слід покласти на відповідача.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 47, 95, 115-117, 238 КЗпП, ст.ст.12, 20, 73, 74, 76, 86, 129, 238, 240 ГПК України, ст.ст. 2, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31, ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати у розмірі 15 796,00грн. (п'ятнадцять тисяч сімсот дев'яносто шість грн. 00 коп.), 72 449,09грн. (сімдесят дві тисячі чотириста сорок дев'ять грн. 09 коп.) середнього заробітку за затримку розрахунку із заробітної плати за період з 03.08.2017р. по 10.01.2019р. (включно). .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31, ) на користь державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1762грн. 00 коп. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00коп.) - судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Полєв