ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2743/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрестейт", м. Мерефа
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківжитло", м. Харків
про внесення змін до договору
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов.від 27.12.2017 року;

третьої особи - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківжитло", м. Харків про внесення зміни до договору про пайову участь у будівництві жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 22/1 від 12 січня 2006 року, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківжитло", м. Харків про внесення змін до договору було залишено без руху; надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі; доказів надіслання учасникам справи копії позовної заяви та копій доданих до неї документів та належним чином засвідчених копій документів доданих до позовної заяви.

11 жовтня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" було усунено недоліки шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі та доказів надіслання учасникам справи копії позовної заяви та копій доданих до неї документів.

19 жовтня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" було усунено недоліки шляхом надання до суду належним чином засвідчених копій документів доданих до позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 15 листопада 2018 року на 11:00 годин.

Протокольною ухвалою від 15 листопада 2018 року на підставі статті 177, пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України було відкладено підготовче засідання на 26 листопада 2018 року на 10:20 годин.

15 листопада 2018 року через канцелярію суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрестейт" подано заяву (вхідний № 32360), яку суд приймає та долучає до матеріалів справи.

26 листопада 2018 року через канцелярію суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" подано заяву (вхідний № 33057), яку суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою від 26 листопада 2018 року на підставі статті 177, пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України було відкладено підготовче засідання на 11 грудня 2018 року на 11:40 годин.

Протокольною ухвалою від 11 грудня 2018 року на підставі статті 177, пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України було відкладено підготовче засідання на 17 грудня 2018 року на 16:00 годин.

17 грудня 2018 року через канцелярію суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківжитло" подано пояснення (вхідний № 35125), які суд приймає та долучає до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 грудня 2018 року було продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 21 січня 2019 року.

Протокольною ухвалою від 17 грудня 2018 року на підставі статті 177, пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України було відкладено підготовче засідання на 26 грудня 2018 року на 16:00 годин.

Протокольною ухвалою від 26 грудня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 січня 2019 року на 15 годин.

Представник позивача у судовому засіданні та у наданій заяві підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрестейт" у судове засідання не з'явився, у наданій заяві підтримує заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, у наданому письмовому поясненні проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

12 січня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківжитло" (відповідачем) було укладено договір про пайову участь у будівництві жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 22/1 (надалі Договір про пайову участь № 22/1). Згідно умов вказаного договору позивач направляє власні грошові кошти на будівництво будинку за адресою: м. Харків, Полтавський шлях, 144, в порядку пайової участі, і доручає відповідачу сформувати частку позивача у загальному майні пайщиків та забезпечити будівництво будинку. Відповідач за умовами Договору про пайову участь № 22/1 взяв на себе зобовязання збудувати будинок за адресою: м. Харків, Полтавський шлях, 144, ввести його в експлуатацію у вересні 2010 року (пункт 2.4 договору) та передати позивачу в натурі нежитлові приміщення відповідно до Додатку № 2 до договору, загальною площею 1379,2 кв.м.

Загальна сума договору була визначена сторонами у розмірі 8 819 101,99 грн. з ПДВ. Протягом червня грудня 2008 року зазначені кошти були сплачені позивачем на користь відповідача відповідно до умов Договору про пайову участь № 22/1. Доказів протилежного (несплати коштів, їх неповної сплати тощо) сторони суду не надали.

Також судом встановлено, що відповідач не виконав взяти на себе зобовязання за Договором про пайову участь № 22/1, введення будинку в експлуатацію у вересні 2010 року не здійснив, передбачені договором приміщення позивачеві не передав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Суд зауважує, що конструкція договору про пайову участь у будівництві не закріплена спеціально цивільним законодавством України як окремий тип (вид) договорів. Відтак, договір про пайову участь у будівництві є договором, не передбаченим актами цивільного законодавства, що укладається сторонами на підставі частини 1 статті 6 Цивільного кодексу України та загальних положень статті 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність", відповідно до яких сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Практика судів касаційної інстанції вказує на необхідність в кожному конкретному випадку ретельно вивчати зміст відповідних договорів з метою визначення їх юридичної природи (ухвала Верховного Суду України від 31 березня 2010 року у справі № 6-11257св09). Дослідження змісту укладеного сторонами Договору про пайову участь № 22/1 переконує суд, що за своєю правовою природою є змішаним, який тяжіє до конструкцій, передусім, договору купівлі-продажу та, певною мірою, договору про надання послуг, адже основні обовязки позивача як пайовика вичерпуються сплатою коштів, усі ж інші обовязки пайовика тим чи іншим чином обслуговують процедуру передання йому збудованої нерухомості, тобто виконання основного договірного обовязку відповідачем.

За таких умов позивач на підставі укладеного сторонами Договору про пайову участь № 22/1 набув майнові права на відповідну нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування). Зазначені майнові права не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також вони не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент укладення договору (як і на момент виникнення спору), а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, таке майнове право позивача можна визначити як «право очікування», воно є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове «право очікування» це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Саме така правова позиція послідовно підтримувалася Верховним Судом України у подібних правовідносинах (постанови Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-21цс13, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 06 листопада 2013 року у справі № 6-100цс13, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16).

Суд підкреслює, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатись «правом власності», а відтак і «майном». До таких активів може відноситись також і "право очікування", набуте пайовиком у договорі про пайову участь у будівництві.

Мирне володіння майном з необхідністю зумовлює також і безперешкодне його використання та розпорядження таким майном відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо зобовязальних прав у цивільному праві України таке розпорядження має форму відступлення права вимоги (цесії), здійснення якої регламентовано 512 519 Цивільного кодексу України. При цьому відповідно до приписів частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зауважує, що положення пункту 6.11 укладеного сторонами Договору про пайову участь № 22/1 у загальному контексті правовідносин сторін не можуть на момент розгляду справи вважатись такими, що вимагають згоди боржника (відповідача) на передачу прав вимоги за Договором про пайову участь № 22/1. Такий висновок суду випливає зі змісту основних обовязків сторін за вказаним договором: пайовик (позивач) повинен був сплатити кошти за майбутні нежитлові приміщення, а відповідач збудувати будинок, у якому передбачалося існування відповідних нежитлових приміщень, та передати їх пайовику (позивачу). Усі інші обовязки позивача як пайовика у Договорі про пайову участь № 22/1 спрямовані на подальшу регламентацію процедури виконання відповідачем як забудовником свого основного обовязку, через що не входять у склад виконання, яке мав надати позивач як пайовик за Договором про пайову участь № 22/1 воно обмежується лише сплатою відповідних грошових сум.

З наведених причин суд доходить висновку, що зміст положень пункту 6.11 укладеного сторонами Договору про пайову участь № 22/1 в частині обовязковості укладення виключно за згодою відповідача додаткової угоди до вказаного договору для заміни сторони пайовика у договорі може мати обмежувальне значення в розумінні частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України лише до тих пір, поки пайовиком не виконано повністю його основний обовязок зі сплати коштів. Після цього пайовик вільний в здійсненні уступки прав вимоги до забудовника (відповідача), що веде до заміни сторони в Договорі про пайову участь № 22/1, адже основний обовязок позивача у такому разі вже виконаний й не переводиться на жодну особу.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно статей 55 Конституції України, статтей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 6 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту є зміна правовідношення. Різновидом зміни правовідношення є заміна сторони в договорі. Таким чином, посилання відповідача на те, що Цивільним кодексом України не передбачено примусову зміну договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін суд оцінює критично та відхиляє. Крім того, суд наголошує, що спірні правовідносини сторін мають господарський характер, адже виникли на підставі Договору про пайову участь № 22/1, що був укладений сторонами саме в порядку здійснення кожною з них своєї господарської діяльності. Водночас відповідно до частини 4 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Зазначене саме по собі передбачає принципову можливість суду здійснити втручання в договірні правовідносини сторін із додержанням засад добросовісності, розумності та справедливості (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Нарешті, суд підкреслює, що відповідно до частин 2, 3 статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Суд зауважу, що заперечуючи проти заміни сторони в Договорі про пайову участь № 22/1, відповідач як сторона цього договору не наводить жодних розумних і таких, що мають істотне значення причин для таких заперечень. В умовах, коли іншою стороною (позивачем) виконано основний обовязок (сплатити кошти) за договором, а відповідачем свій обовязок (збудувати будинок та передати позивачу приміщення) з 2010 року не виконано, така позиція відповідача розцінюється судом як зловживання правом свободи укладення договорів, найбільш ефективним способом захисту законних інтересів позивача проти чого слід вважати примусову зміну Договору про пайову участь № 22/1 відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Внести зміни до Договору про пайову участь у будівництві жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 22/1 від 12.01.2006 року, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного Договору у наступній редакції:

Додаткова угода

до Договору на пайову участь в будівництві житлового будинку з вбудовано- прибудованими приміщеннями № 22/1 від 12.01.2006 року

м. Харків 23.08.2018 р.

ТОВ "Харківжитло", іменоване надалі "Товариством", в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, з одного боку,-

ТОВ "Титан", іменоване надалі "Пайовик", в особі Генерального директора ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту, з іншого боку, і

ТОВ "Укртрейд", іменоване надалі "Новий Пайовик", в особі Директора ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту, з третьої сторони, при спільному згадуванні іменовані Сторони, а окремо Сторона, досягли домовленості про необхідність укладення цієї Додаткової угоди до Договору на пайову участь у будівництві житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 22/1 від 12.01.2006 року (далі по тексту Договір), про наступне:

1. Пайовик, керуючись правом, передбаченим п. 6.11 Договору, передає, а Новий пайовик приймає, права і обов'язки за Договором, в результаті чого Новий пайовик стає Стороною Договору, в результаті чого Товариство зобов'язується виконати умови Договору на користь Нового пайовика.

2. Відповідно до п. 4.4. Договору, Пайовик оплачує на користь Товариства 44095,50 грн., що становить 0,5% від суми договору 8819101,99 грн.

3. У момент підписання цієї Додаткової угоди, Пайовик передає Новому пайовику Договір, включаючи всі дадатки до нього і підтвердження, проведеної в повному обсязі, оплати, відповідно до п.3.1. Договору.

4. Підписанням цієї Додаткової угоди, Сторони підтверджують факт проведення повного розрахунку за Договором, здійсненого Пайовиком на користь Товариства.

5. В іншій частині умови Договору залишаються без змін.

6. Ця Додаткова угода складена в трьох примірниках, які мають однакову силу, по одному для кожної із Сторін.

Товарситво

ТОВ "Харківжитло" ОСОБА_2

Пайовик

ТОВ "Титан" ОСОБА_5

Новий пайовик

ТОВ "Укртрейд" ОСОБА_6

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківжитло" (61177, м. Харків, вул. Золочівська, буд. 12, ідентифікаційний код 33120188) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, к. 8-8, ) 1762 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статтей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 14.01.2019 р.

Суддя ОСОБА_7