ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/251/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: М.А. Мишкіної, І.Г. Філінюка,

секретар судового засідання - О.В. Клименко,

за участю представників:

від позивача: О.В. Козуб,

від відповідача: В.В. Черненко, С.М. Сухецька,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Черненко Володимира Васильовича

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2018 (головуючий суддя К.Ф. Погребна, судді С.Ф. Гут, Т.Г. Д'яченко, м. Одеса, повний текст складено 01.10.2018)

у справі №916/251/18

за позовом Житлово-комунального господарства Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області

до Фізичної особи - підприємця Черненко Володимира Васильовича

про виселення та стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Житлово-комунальне господарство Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області звернулось до Фізичної особи - підприємця Черненка Володимира Васильовича про виселення останнього із займаного нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Курортна, 11; зобов'язання відповідача повернути майно у тому стані, в якому він його отримав, з урахуванням нормального зносу, а також стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач, посилаючись на ст.ст. 17, 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 291 ГК України, 785 ЦК України, а також на п.п. 2.4, 11.1, 11.6, 11.8 укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 01.12.2014 № 02/А-14, вказав, що відповідач не повернув нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Курортна, 11, загальною площею 94 кв.м., яке було орендоване останнім за вказаним договором, не дивлячись на своєчасне повідомлення позивачем відповідача про припинення дії цього договору у зв'язку із закінченням його строку.

У позовній заяві від 28.02.2018 з виправленими недоліками позивач просив виселити ФОП Черненка В.В. із займаного приміщення і стягнути з нього неустойку в сумі 12178,79 грн.

30.05.2018 до господарського суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача про призначення будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої слід поставити наступне питання: чи відповідає тепловий пункт з трансформаторною підстанцією за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, смт Чорноморське, вул. Курортна, № 11, загальною площею 259,5 кв.м, що зареєстрований на праві господарського відання за ЖКГ Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області, фактично переданому у користування ФОП Черненка В.В. приміщенню. У задоволенні даного клопотання судом було відмовлено з підстав відсутності потреби у спеціальних знаннях у даному випадку.

22.08.2018 до місцевого господарського суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача невідшкодований залишок неустойки в розмірі 19519,33 грн. Дана заява була прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.09.2018 позов задоволено повністю: виселено Фізичну особу - підприємця Черненко Володимира Васильовича із нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Курортна, 11, у зв'язку з закінчення строку дії договору оренди №02/А-14 від 01.12.2014; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Черненко Володимира Васильовича на користь Житлово-комунального господарства Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області невідшкодований залишок неустойки в розмірі 19519,33 грн, а також 3524,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги Житлово-комунального господарства Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області є обґрунтованими і правомірними.

Не погодившись із рішенням суду, Фізична особа-підприємець Черненко Володимир Васильович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник зазначив, що вищезгаданий договір оренди не припиняв свою дію, оскільки позивач з листами, заявами чи будь-якими іншими повідомленнями щодо припинення цього договору на адресу відповідача не звертався, вказані документи відповідачу не вручались та ним не отримувались. Також скаржник зазначив, що господарським судом першої інстанції було грубо порушено норми процесуального права, так як незаконно відмовлено у задоволенні його клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи. Крім того, ФОП Черненко В.В. вказав, що у позивача відсутні будь-які підстави для звернення до суду з даною позовною заявою, оскільки у ЖКГ Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області взагалі були відсутні повноваження на розпорядження нежитловими приміщеннями, так як відповідно до Статуту позивача ЖКГ приймає на баланс лише житлові приміщення, що, на думку скаржника, свідчить про відсутність у позивача прав на користування та розпорядження спірним нежитловим приміщенням.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, а ухвалою від 10.12.2018 - розгляд справи №916/251/18 призначено на 26.12.2018.

У зв'язку з перебуванням судді зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Філінюка І.Г. у відпустці з 26.12.2018 по 30.12.2018 відповідно до наказу в.о. голови суду від 21.12.2018 судове засідання, призначене на 26.12.2018, не відбулось, про що складено відповідну довідку.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.01.2019, а також відповідними телефонограмами від 15.01.2019 повідомлено сторони про те, що розгляд справи №916/251/18 відбудеться 21.01.2019 о 14:00 год.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 21.01.2019 відповідач та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване судове рішення, відмовивши у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а представник позивача - відмовити у задоволенні скарги, залишивши вказане вище рішення суду без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.09.2007 серії ЯЯЯ №950325 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2007 №16053454 власником теплового пункту з трансформаторною підстанцією, розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, смт. Чорноморське, вул. Курортна, 11, є територіальна громада селища Чорноморське в особі Чорноморської селищної ради в господарському віданні Житлово-комунального господарства Чорноморської селищної ради.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2014 між Житлово-комунальним господарством Чорноморської селищної ради (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Черненко Володимиром Васильовичем (Орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 02/А-14 (далі також - Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування (без надання права орендареві розпоряджатися орендованим майном та без права викупу) частину нежитлового приміщення - "Теплопункт" (далі - майно), що розміщено за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Курортна, 11, загальною площею 94 кв.м.

Згідно з п. 2.1 Договору Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору.

Пунктом 2.4 Договору встановлено, що у разі припинення Договору майно повертається Орендарем Орендодавцю в термін 10 діб, з моменту його припинення. Орендар повертає Майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі Майна Орендарю цим Договором. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі з відшкодуванням збитків Орендарем Орендодавцю та відновленням стану майна Орендарем (у разі його погіршення).

Положенням п. 6.9 Договору передбачено, що Орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві або підприємству, вказаному Орендодавцем, орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі в оренду.

У пункті 11.1. Договору сторони узгодили, що цей договір було укладено строком на 2 роки 11 місяців.

У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором (п. 11.6. Договору).

Орендодавець листом №553 від 18.09.2017 повідомив Орендаря з посиланням на положення 11.6, 11.8 Договору про розірвання Договору після закінчення терміну його дії, а саме з 01.11.2007. Цей лист отримано відповідачем 19.09.2017, про що свідчить відповідна відмітка на листі.

Житлово-комунальним господарством Чорноморської селищної ради 01.11.2017 було повторно вручено відповідачу під підпис лист № 654 від 01.11.2017, в якому у зв'язку із закінченням терміну дії зазначеного договору Орендодавець вимагав звільнити вказане нежитлове приміщення в 10-денний термін, починаючи з дня закінчення терміну дії Договору, із оформленням у встановленому порядку акта приймання-передачі орендованого майна.

Позивач листом №771 від 26.12.2017 повідомив відповідача про необхідність звільнити частину нежитлового приміщення "Теплопункт" у 10-денний термін у зв'язку з закінченням строку оренди даного приміщення (за Договором №02/А-14 від 01.12.2014), проте відповідач отримувати даний лист особисто під підпис відмовився, про що було зроблено відповідний запис.

Житлово-комунальне господарство Чорноморської селищної ради 28.12.2017 направило лист №776 про звільнення частини нежитлового приміщення "Теплопунк" у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди даного приміщення та про відсутність наміру продовжувати строк дії Договору рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який Черненко В.В. отримав особисто 11.01.2018.

Однак, не зважаючи на вказані вище листи, відповідач продовжував займати орендоване нежитлове приміщення після закінчення строку дії договору оренди, що зумовило звернення позивача з вищезгаданим позовом

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За положенням ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 4 ст. 284 ГК України та статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

У пункті 11.8 Договору передбачено, що чинність цього Договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

За умовами п.11.9 Договору після закінчення терміну дії договору оренди Орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору на новий термін.

У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п. 11.6 Договору).

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди безпосередньо передбачені статтею 764 ЦК України, статтею 17 названого вище Закону та опосередковано нормою частини четвертої статті 291 ГК України, згідно з якою правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 № 12 роз'яснено, що зі змісту статей 759, 763, 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Зі змісту зазначених правових норм слідує, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо продовження договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як свідчать матеріали справи, Орендодавець своїм листом №553 від 18.09.2017, який отримано відповідачем 19.09.2017, повідомив останнього з посиланням на положення 11.6, 11.8 Договору про розірвання Договору після закінчення терміну його дії, а саме з 01.11.2017.

У подальшому листом від 01.11.2017 за №654, який отримано відповідачем у той же день, ЖКГ Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області вимагало звільнити орендоване приміщення у 10-денний термін та передати його за актом приймання-передачі орендованого майна.

Однак, відповідач стверджує, що позивач своїм листом № 553 від 18.09.2017 не повідомив його про припинення договору, оскільки в цьому листі було зазначено саме про розірвання Договору.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, зі змісту листа ЖКГ Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області від 18.09.2017 № 553, в якому зазначено про розірвання договору після закінчення терміну його дії, слідує, що Орендодавець заперечує щодо поновлення договору на новий строк, зазначаючи про припинення договору оренди від 01.12.2014 №02/А-14 у зв'язку із закінченням терміну його дії.

Посилання відповідача на продовження користування ним вказаним вище приміщенням після закінчення строку оренди та сплату орендних платежів, як на підставу вважати договір оренди фактично продовженим, обґрунтовано не прийнято судом до уваги, оскільки відповідно до положень ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідною передумовою для автоматичного продовження для орендаря договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, є відсутність заяви (заперечень) орендодавця про припинення договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

У даному випадку волевиявлення Орендодавця щодо припинення договірних відносин і повернення об'єкту оренди підтверджується його листами № 553 від 18.09.2017 та № 654 від 01.11.2017, які були вручені Орендарю 19.09.2017 та 01.11.2017, що ним не заперечується, тобто до закінчення строку договору оренди і в день закінчення цього строку. Відтак, Орендодавцем дотримано передбачений законодавством строк повідомлення Орендодавця про припинення договору оренди.

Оскільки чинне законодавство факт припинення договору оренди пов'язує із закінченням строку його дії і з фактом наявності заяви орендодавця із запереченнями про продовження договору на новий термін, зазначення ЖКГ Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області в листі № 553 від 18.09.2017 про "розірвання" договору замість його "припинення" не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі.

Враховуючи те, що позивачем дотримано встановлений чинним законодавством та Договором строк повідомлення про припинення дії договору оренди від 01.12.2014, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про припинення вказаного договору оренди з 01.11.2017, а тому подальше зайняття відповідачем орендованого ним приміщення є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов'язок орендаря після припинення дії договору повернути орендодавцеві об'єкт оренди передбачено також ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за приписами якої в разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, визначених договором оренди.

У пункті 2.4. Договору закріплено, що у разі припинення Договору майно повертається Орендарем Орендодавцю в термін 10 діб з моменту його припинення. Орендар повертає майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Орендарю цим Договором. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі з відшкодуванням збитків Орендарем Орендодавцю та відновленням майна Орендарем (у разі його погіршення).

Як стверджує позивач, та це не спростовано відповідачем, хоча Договір припинив свою чинність 01.11.2017, але в порушення вимог закону та Договору Орендар не повернув Орендодавцю займане приміщення за актом приймання-передачі та продовжує його використання.

Враховуючи припинення договору оренди і відсутність правових підстав для використання відповідачем приміщення, яке ним орендувалось за вказаним договором, місцевий господарський суд підставно задовольнив позовні вимоги про виселення ФОП Черненка В.В. із займаного нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Курортна, 11.

За положеннями ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У пункті 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29 травня 2013 року № 12 роз'яснено, що, застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним (ст. 614 ЦК України).

Враховуючи встановлений факт невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо повернення орендованого приміщення, позивачем правомірно здійснено нарахування неустойки в розмірі подвійної орендної плати за період з листопада 2017 року по серпень 2018 року, залишок якої з урахуванням здійснених відповідачем сплат склав 19518,3 грн.

Перевіривши наданий розрахунок, Господарський суд Одеської області обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача невідшкодованого залишку неустойки у вказаному розмірі.

Що стосується доводів скаржника про те, що у позивача відсутні будь-які підстави для звернення до суду з даною позовною заявою, судова колегія зазначає наступне.

Житлово-комунальне господарство Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області було стороною (Орендодавцем) укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 01.12.2014 № 02/А-14.

За положенням ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Будь-яких доказів визнання судом вказаного правочину недійсним відповідачем не надано, отже, цей договір оренди до закінчення строку, на який його було укладено (01.11.2017), був правомірним, а, отже, зазначене Житлово-комунальне господарство, будучи стороною цього договору, мало право на звернення до господарського суду з вищезгаданими позовними вимогами.

Стосовно посилань скаржника на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права у зв'язку з необґрунтованою відмовою у задоволенні його клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи, колегія суддів зазначає нижчевикладене.

Як вище згадувалось, 30.05.2018 до господарського суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача про призначення будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої слід поставити наступне питання: чи відповідає тепловий пункт з трансформаторною підстанцією за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, смт Чорноморське, вул. Курортна, № 11, загальною площею 259,5 кв.м, що зареєстрований на праві господарського відання за ЖКГ Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області, фактично переданому у користування ФОП Черненка В.В. приміщенню.

У задоволенні даного клопотання судом було відмовлено з підстав відсутності потреби у спеціальних знаннях у даному випадку.

Судова колегія погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на те, що дане питання не входить до предмету спору у даній справі, так само як і не входить питання щодо поліпшення відповідачем орендованого приміщення, що може бути предметом окремого позову, оскільки із зустрічним позовом у даній справі ФОП Черненко В.В. не звертався.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що викладені скаржником доводи не спростовують обґрунтованого висновку господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог Житлово-комунального господарства Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області в повному обсязі.

Враховуючи викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення у даному випадку відсутні.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Черненка Володимира Васильовича залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 21.09.2018 у справі №916/251/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.01.2019.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя І.Г. Філінюк