ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

14.01.2019 м ХарківСправа № 922/100/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

без виклику представників сторін,

розглянувши матеріали позовної заяви

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГОХІМ", м. Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тем Схід", м. Первомайський
про стягнення коштів в розмірі 206350,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГОХІМ", м. Запоріжжя, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тем Схід", м. Первомайський, про стягнення 196350,00 грн. суми основного боргу за договором № 29/09/17 від 08.09.2017 та 10000,00 грн. компенсації додаткових витрат позивача на суму штрафу.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне залишити її без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: 2) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем разом з позовною заявою подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення по даній справі.

Проаналізувавши приписи чинного законодавства України, дослідивши обставини, на які посилається позивач, в якості обґрунтування вищевказаного клопотання, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та безпідставність, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1921 грн. і не більше 672350 грн.

Отже, за подання цієї позовної заяви, сплаті підлягає судовий збір у розмірі 3095,25 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою, за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Так, вимога позивача про стягнення 10000,00 грн. компенсації додаткових витрат позивача за сплату штрафу, сплаченого позивачем замовнику робіт за виявлення працівника субпідрядної організації у стані алкогольного сп'яніння, не відносить предмет даного позову до категорії справ про захист трудових прав, оскільки, -

Трудові спори - це неврегульовані шляхом безпосередніх переговорів розбіжності між працівником (колективним працівником) і власником підприємства або уповноваженим ним органом з приводу застосування норм трудового законодавства.

Статтею 232 Кодексу законів про працю України визначено, що до районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів із заявами про вирішення трудових спорів безпосередньо можуть звертатися:

1) працівники підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівники про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших обєднань громадян за рішенням органів, що їх обрали, трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини;

3) керівник підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступники, головний бухгалтер підприємства, установи, організації, його заступники, а також службові особи митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службові особи державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами; керівні працівники, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими обєднаннями громадян з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень;

4) власник або уповноважений ним орган про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівники у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав.

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються також спори про відмову у прийнятті на роботу:

1) працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації;

2) молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і у встановленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію;

3) вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину-інваліда, а одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років;

4) виборних працівників після закінчення строку повноважень;

5) працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу;

6) інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобовязаний укласти трудовий договір.

Таким чином, проаналізувавши норми ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд констатує, що позивач не входить до переліку осіб, які мають право на відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Аналіз правового змісту зазначених норм свідчить про те, що відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виняткових обставин. Обґрунтування повязаних з цим обставин, які свідчать у даному випадку про неможливість здійснення оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону. Цієї ж позиції дотримується Вищий господарський суд України у Інформаційному листі від 25.08.2011 № 01-061175/2011.

Окрім цього, відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.07.2012 N 01-06/869/2012 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір", особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування свого клопотання про відстрочення сплати судового збору, не можуть бути розцінені судом як виняткові.

Крім того, суд зазначає, що у разі відмови в задоволенні даного позову, судовий збір до Державного бюджету України має бути сплачений позивачем, ТОВ "Техенергохім", м. Запоріжжя, який ще на стадії звернення із позовом до суду вказує на те, що судовий збір він сплатити не може і єдиним аргументом на користь задоволення його клопотання про відстрочення сплати судового збору (заявленого у позовній заяві), фактично, є тільки безспірність (на думку позивача) позовних вимог.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95 від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у звязку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_1 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У даному випадку, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб'єктів, яке визначено ГПК України і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ТОВ "Техенергохім", м. Запоріжжя про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 162, 164, 174, 234, 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім", м. Запоріжжя (вх. № 100/19 від 09.01.2019) - залишити без руху.

Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви, з дня вручення даної ухвали, шляхом подання до господарського суду Харківської області доказів (в оригіналі) сплати судового збору у розмірі 3095,25 грн. на належні реквізити.

Розяснити, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Розяснити, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу підписано 14.01.2019.

Суддя ОСОБА_2
справа № 922/100/19