РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2019Справа № 910/14747/18
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Державного автотранспортного підприємства "Алкон Авто" Науково-технологічного Алмазного концерну (АЛКОН)

про відшкодування шкоди 36 323,00 грн.,заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - Шидловська С.В., представник

від відповідача - Олійник Н.П., представник

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Державного автотранспортного підприємства "АЛКОН АВТО" Науково-технічного Алмазного концерну (АЛКОН) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.03.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу колісний трактор ЮМЗ, номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу "Форд" державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди колісний трактор ЮМЗ, номерний знак НОМЕР_3 знаходився у власності відповідача. Крім того ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди. В зв'язку із вище зазначеним позивач звернувся до суду для відшкодування шкоди власником джерела підвищеної небезпеки (колісний трактор ЮМЗ, номерний знак НОМЕР_3).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 відкрито провадження у справі № 910/14747/18 та призначити до розгляду на 30.11.2018.

22.11.2018 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

28.11.2018 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

В судове засіданні 30.11.2018 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В судове засіданні 30.11.2018 представник відповідача з?явився, надав свої усні пояснення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку. Згідно з ч. 8 даної статті про відкладення розгляду справи постановляється ухвала.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2018 відкладено розгляд справи на 14.01.2019.

В судове засідання 14.01.2019 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання 14.01.2019 представник відповідача з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, в зв'язку із його необґрунтованістю.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 14.01.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з'ясовано наступне.

15.12.2016 між позивачем, як страховиком та ПІ «ВІП-РЕНТ» укладено генеральний договір №28-0199-2700/17-AVIS добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку та додаток №1, відповідно до умов якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу Ford, д.н.з. НОМЕР_2.

02.03.2018 в м. Києві на вул. Автозаводська, буд. 2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ford, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу Колісний Трактор ЮМЗ, номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3

Постановою Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/3400/18 від 06.04.2018, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП

Страховим актом №СТОКА-5472 від 28.03.2018 позивачем було визнано дорожньо - транспортну пригоду страховим випадком та визначив загальний розмірі страхового відшкодування у розмірі 36323,00 грн.

Позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 36323,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №6417 від 30.03.2018.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.

Відповідно до ч.2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив що він є власником транспортного засобу Колісний Трактор ЮМЗ, номерний знак НОМЕР_3, проте станом на 02.03.2018 (дата настання ДТП) не володів ним, оскільки 17.01.2018 між відповідачем та Малим державним науково-виробничим підприємством «Лінатек» було укладено договір відповідального зберігання.

Матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб Колісний Трактор ЮМЗ, номерний знак НОМЕР_3 передано на відповідальне зберігання Малому державному науково-виробничому підприємству «Лінатек» строком до 01.05.2018.

Відповідно до акту прийому-передачі до договору відповідального зберігання від 17.01.2018, відповідачем передано транспортний засіб Колісний Трактор ЮМЗ, номерний знак НОМЕР_3 Малому державному науково-виробничому підприємству «Лінатек».

30.04.2018 відповідно до акту прийому -передачі до договору відповідального зберігання від 17.01.2018 транспортний засіб Колісний Трактор ЮМЗ, номерний знак НОМЕР_3 повернуто відповідачеві.

Враховуючи вище зазначене суд дійшов висновку, що станом на 02.03.2018 відповідач не був володільцем вище зазначеного транспортного засобу.

Суд також звертає увагу, що посилання позивача на той факт, що шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, в зв'язку із чим останній звернувся із позовом до відповідача не відповідає матеріалам справи.

Матеріалами справи не підтверджено наявність трудових відносин між ОСОБА_3 та відповідачем.

Відповідно до зазначеного в постанові Оболонського районного суду міста Києва від 06.04.2018 №756/3400/18 п. Черненко В.П. працює механіком в підрозділі «Лінотек» інституту ім. Бакуля НАН України.

В зв'язку із вище зазначеним суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 16.01.2019.

Суддя В.І. Мельник