ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 рокуСправа № 912/3127/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Коваленко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Філіпової А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №912/3127/18 від 05.12.2018

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Національний контент центр" (далі - ТОВ "Національний контент центр"), ЄДР 35392305, 01054, вул. Дмитрівська, буд. 30, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Телерадіокомпанія "Веселка" (далі - ПрАТ ТРК "ВЕСЕЛКА"), ЄДР 23224848, 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. М. Грушевського, 18,

про стягнення 38 082,15 грн

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ТОВ "Національний контент центр" до ПрАТ "ТРК "ВЕСЕЛКА" про стягнення на користь позивача заборгованості за Договором за період з 01.08.2017 по 31.12.2017 - 30 000, грн, 3 % річних - 914,30 грн, пені за Договором - 4 703,35 грн та суми інфляційного збільшення - 2 464,50 грн, що разом 38 082,15 грн, з покладенням на відповідача судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Національний контент центр" посилається на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 договору №1107-ІМГ від 29.12.2016, укладеного між сторонами, щодо сплати щомісячної винагороди (роялті) за надане право на ретрансляцію програм телевізійних каналів "Інтер", "К1", "К2", "НТН", "МЕГА", "Ентер-фільм", "Піксель TV" ZOOM, Еuronews (далі - Телеканали) в аналоговому та цифровому форматі мовлення в мережі кабельного телебачення Відповідача на території м. Світловодськ (Кіровоградська область) в межах строку дії Договору.

Ухвалою від 05.12.2018 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/3127/18 за правилами спрощеного позовного провадження. Судовий розгляд призначив на 03.01.2019 на 14:30. Встановив сторонам строк для подання документів (доказів), необхідних для розгляду справи по суті.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, що міститься в матеріалах справи. (т.1 а.с. 44-45)

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2016 між ТОВ "Національний контент центр" (далі - позивач, контент-провайдер) та ПрАТ ТРК "ВЕСЕЛКА" (далі - відповідач, оператор) укладено ліцензійний договір №1107-ІМГ (далі - договір), за яким контент-провайдер надає оператору невиключне право на ретрансляцію телепрограм абонентам в аналоговому та цифровому форматі мовлення в мережі кабельного телебачення оператора на ліцензійній території в межах строку дії договору.

Відповідно до термінів та визначень Договору, телепрограма (телевізійний канал) - об'єднана єдиною творчою концепцією сукупність передач, яка транслюється під певним логотипом та відповідно до сітки мовлення і має назву: "Інтер", "К1", "К2", "НТН", "МЕГА", "Ентер-фільм", "Піксель TV", ZOOM, Еuronews. В сукупності вживаються як телепрограма (телевізійний канал).

За п. 3.1. Договору за права, надані відповідно до даного Договору, Оператор сплачує Контент-провайдеру винагороду (роялті) в розмірах та порядку, визначених у ОСОБА_3 угоді №1 до даного Договору.

Розділом 4 Договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної виплати оператором винагороди (роялті) контент-провайдеру, контент провайдер має право стягнути з оператора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного оператором зобов'язання за кожний день прострочення.

Всі штрафи та пеня, передбачені умовами договору, підлягають сплаті відповідно до виставленого рахунку та/або претензії контент-провайдера, але не пізніше, ніж через 10 (десять) робочих днів з дати одержання винною стороною такого рахунку та/або претензії контент-провайдера. (п. 4.1.6. - 4.1.7. Договору)

Договір набирає чинності з 01.01.2017 і діє до 31.12.2017 (п. 7.1. Договору).

Сторонами 29.12.2016 укладено ОСОБА_3 угоду №1 до ОСОБА_2 договору №1107-ІМГ від 29.12.2016 (т. 1 а.с. 21) (далі - ОСОБА_3 угода), за якою сторони домовились, що сума щомісячної винагороди (роялті) становить 6 000,00 грн.

Відповідно до п. 9 ОСОБА_3 угоди винагорода (роялті) у встановленому розмірі виплачується оператором контент-провайдеру на підставі рахунку контент-провайдера або даної ОСОБА_3 угоди не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів у повному обсязі на банківський рахунок контент-провайдера.

Сторони зобов'язуються щомісячно оформлювати відповідні двосторонні Акти наданих прав. Оператор зобов'язується до 20 числа місяця, наступного за звітним, повернути контент-провайдеру оформлений Акт наданих прав. У разі неотримання Акта наданих прав Контент-провайдером, права вважаються наданими Оператору. (п. 9 ОСОБА_3 угоди)

ОСОБА_3 угода до Договору є його невід'ємною частиною, набуває чинності з 01.01.2017 і діє протягом строку дії Договору (п. 11. ОСОБА_3 угоди).

Договір та ОСОБА_3 угоду підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.

Розглядаючи позов по суті, господарський суд виходить з такого.

Згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. (ч. 1 ст. 174 ГК України)

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України)

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі, зокрема, ліцензійного договору.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. (ч. 1-2 ст. 1108 ЦК України)

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Відповідно до пп. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, а саме на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інших аудіовізуальних творів, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Згідно з ч. 2 ст. 41 Закону України "Про авторське право і суміжні права" майнові права організації мовлення можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб і строк використання програми мовлення, розмір і порядок виплати винагороди, територія, на яку розповсюджуються передані права, тощо.

Відповідно до положень ст. 42 Закону України "Про телебачення та радіомовлення" ретрансляція телерадіопрограм та передач, зміст яких відповідає вимогам Європейської конвенції про транскордонне телебачення, на території України не обмежується. Порядок ретрансляції регулюється цим Законом. Право на ретрансляцію теле - та/чи радіопрограм визначається ліцензією на мовлення або ліцензією провайдера програмної послуги. Провайдери програмної послуги здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм та передач у багатоканальних телемережах відповідно до переліку телерадіопрограм та передач, які передбачено надавати у складі програмної послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог п. 9 ОСОБА_3 угоди позивачем направлялися на адресу відповідача акти прийому-передачі прав по договору №1107-ІМГ від 29.12.2016, зокрема, № 107-8-ІМГ від 31.08.2017, № 107-9-ІМГ від 30.09.2017, №107-10-ІМГ від 31.10.2017, №107-11-ІМГ від 30.11.2017 та №107-12-ІМГ від 31.12.2017, за якими контент-провайдер та оператор склали ці акти про те, що сторони виконали свої обов'язки, передбачені в договорі. Претензій та зауважень по виконанню умов Договору сторони не мають. Винагорода (роялті) за користування правом на ретрансляцію Телепрограми Інтер, НТН, К1, К2, МЕГА, ZOOM, Ентер-фільм, Піксель TV в Телемережі оператора за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2017 року складає 6 000,00 грн без ПДВ за кожен місяць користування правом на ретрансляцію. (т. 1 а.с. 27-31)

Акт прийому-передачі прав №107-10-ІМГ від 31.10.2017 підписаний тільки директором ТОВ "Національний контент центр" та скріплений печаткою відповідного товариства, оскільки, в порушення п. 9 ОСОБА_3 угоди, відповідач не повернув підписаний ним зазначений двосторонній акт позивачу.

Протягом дії Договору відповідач систематично не виконував своїх договірних зобов'язань з виплати винагород за надані права, таким чином, сума заборгованості за період з 01.08.2017 по 31.12.2017 складає 30 000,00 грн.

У зв'язку з цим, позивачем 21.03.2018 направлено на адресу відповідача претензію №34/03 від 20.03.2018 про погашення вищевказаної заборгованості, у якій зазначило, що у разі непогашення заборгованості, останній змушений буде звернутися до судових органів для примусового стягнення цієї суми з урахуванням штрафних санкцій, з віднесенням всіх судових витрат на сторону відповідача. Даною претензією позивач вимагав підписати та повернути підписаний зі своєї сторони вищевказаний акт прийому-передачі прав №107-10-ІМГ від 31.10.2017.

Зазначена претензія отримана повноваженою особою відповідача 24.03.2018, проте, з огляду на додані до позовної заяви документи, залишилася без реагування.

В позовній заяві позивач звертає увагу суду, що останній неодноразово звертався до відповідача з письмовими претензіями, в яких вимагав погасити заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (ч. 1 ст. 74 ГПК України)

Частинами 1-2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Станом на час звернення до господарського суду із позовом та вирішення спору, відповідач визначеної договором винагороди (роялті) не сплатив, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 30 000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови ОСОБА_2 договору №1107-ІМГ від 29.12.2016, а також приписи ст. 525-526 ЦК України, ст. 193 ГК України, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 30 000,00 грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У зв'язку з невиконанням умов Договору по сплаті винагороди (роялті) за період з серпня по грудень 2017 року в сумі 30 000,00 грн, позивачем здійснено нарахування 3 % річних за Договором в сумі 914,30 грн, інфляційні в сумі 2 464,50 грн та пеню в сумі 4 703,35 грн, що в загальній сумі складає 8 082,15 грн.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За положеннями ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. (ст. 611 ЦК України)

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК України )

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 3% річних нараховуються від простроченої суми за весь час прострочення.

Крім того, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Таким чином, порушення відповідачем зобов'язання в частині своєчасної оплати за надані позивачем послуги з обслуговування банківського рахунку в установлений договором строк є підставою для застосування до останнього штрафної санкції у вигляді пені.

Сторони в пункті 4.1.6. ОСОБА_2 договору передбачили, що у випадку несвоєчасної виплати Оператором Винагороди (роялті) Контент - провайдеру, останній має право стягнути з Оператора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного Оператором зобов'язання за кожний день прострочення.

Враховуючи приписи наведених вище норм, вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних є правомірними.

Як зазначено в п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню інфляції, 3% річних та пені (т.1 а.с.14-16), господарський суд доходить висновку про правильність такого розрахунку, а тому з відповідача підлягають стягненню 3 % річних за Договором в сумі 914,30 грн, інфляційні в сумі 2 464,50 грн та пеня в сумі 4 703,35 грн, що в загалом складає 8 082,15 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ "Національний контент центр" до ПрАТ ТРК "ВЕСЕЛКА" підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 38 082,15 грн, в тому числі 30 000,00 грн основного боргу, 2 464,50 грн інфляційних, 914,30 грн 3% річних та 4 703,35 грн пені.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 73-74, 76-77, 123, 129, 233, 236-241, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства телерадіокомпанії "Веселка" (27500, Кіровоградська область, м.Світловодськ, вул. Грушевського, 18, ідентифікаційний код 23224848) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Національний контент центр" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 30, ідентифікаційний код 35392305) 30 000,00 грн основного боргу, 2 464,50 грн інфляційних, 914,30 грн 3% річних та 4 703,35 грн пені, а також 1 762,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірники рішення направити сторонам.

Суддя Н.М. Коваленко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.