ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3289/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ТОВ "Харківгаз Збут", м. Харків
до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської РДА, смт. Зачепилівка 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 державної казначейської служби України у Зачепилівському районі Харківської області, 3-я особа, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 соціальної політики України, м. Київ
про стягнення 7506,17 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3, довіреність № Др-45-1218 від 28.12.18,

відповідача - не з`явився,

3-ї особи (ОСОБА_1 ДКСУ в Зачепилівському р-ні) - не з`явився,

3-ї особи (ОСОБА_2 соціальної політики України) - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Харківгаз Збут", м. Харків звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської РДА, смт. Зачепилівка заборгованість за договором на фінансування пільг населенню №33/07 від 01.07.15р. в сумі 7506,17 грн., яка складається з: 3% річних в сумі 2173,04 грн., інфляційні втрати в сумі 5333,13 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком , вивезення побутового сміття та рідких нечистот. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 30.11.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/3289/18 з повідомленням учасників справи. Призначено судове засідання на "10" грудня 2018 р. о(об) 10:00. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 Державної казначейської служби України у Зачепилівському районі Харківської області.

10.12.18р. від позивача надійшло клопотання про залучення д участі у справі в якості 3-ї особи, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 соціальної політики України.

Ухвалою суду від 10.12.18р. за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 соціальної політики України. Відкладено розгляд справи на 16.01.19 р. о 10:00 год.

10.12.18р. (після судового засідання) надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечує проти позову в повному обсязі та вказує на те, що згідно з пунктом 2.2.1. Договору, платник при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодовує постачальнику вартість послуг, наданих пільговиком у минулому місяці, згідно форми - 2. Тобто, відповідач вказує, що повноваження ОСОБА_1 за договором обмежуються проведенням розрахунків за надані пільги на споживання природного газу в межах сум цільових субвенцій з державного бюджету.

08.01.19р. від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначає, що положеннями законодавства передбачено відшкодування позивачу понесених витрат на надання послуг на пільгових умовах, яке повинно здійснюватися головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, яким є ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації (орган, уповноважений державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах), а відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для позбавлення позивача, як особи, що надає послуги по постачанню природного газу на пільгових умовах, права на відшкодування вказаних вище витрат.

Щодо доводів відповідача про те, що він не несе відповідальності за своєчасні розрахунки з надавачами послуг на пільгових умовах, то вони на думку позивача є безпідставними, адже у цих спірних правовідносинах саме ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації (розпорядник коштів бюджетного фінансування) виступає як зобовязана сторона і є належним відповідачем, оскільки згідно п. 2 Постанови №256, саме відповідач, як розпорядник коштів місцевих бюджетів, здійснює розрахунки з постачальниками послуг, що надає йому право на компенсацію видатків за рахунок коштів державного бюджету, зокрема, і в судовому порядку.

16.01.19р. від представника 3-ї особи (ОСОБА_2 соціальної політики України) надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без участі їх представника.

Суд, дослідивши клопотання представника 3-ї особи (ОСОБА_2 соціальної політики України) про розгляд справи без участі їх представника, вважає за можливе його задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 16.01.19р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 16.01.19р. не з`явився.

Представник 3-ї особи (ОСОБА_1 ДКСУ в Зачепилівському р-ні) в судове засідання 16.01.19р. не з`явився.

Представник 3-ї особи (ОСОБА_2 соціальної політики України) в судове засідання 16.01.19р. не з`явився.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (постачальник) та ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області (платник) було укладено договір № 33/07 на фінансування пільг населенню від 01.07.2015 (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору предметом цього договору є відносини сторін щодо фінансування пільг, пов'язаних із споживанням природного газу населенням.

Пунктом 1.2. договору було передбачено, що постачальник здійснює постачання природного газу населенню, яке отримує пільги, а платник здійснює проведення розрахунків за спожитий газ у частині пільг, пов'язаних із споживанням природного газу населенням, яке має відповідні пільги, відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 (зі змінами) та постанови КМУ від 04.03.2002 № 256.

У відповідності до підпункту 2.1.2. пункту 2.1. договору постачальник зобов'язувався щомісяця, до 5 числа місяця, що слідує за звітним, складати на надавати платнику розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, згідно затвердженої форми 2-пільга.

Згідно підпункту 2.2.1. пункту 2.2. договору платник зобов'язувався при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодувати постачальнику вартість послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно форми 2.

У відповідності до підпункту 2.3.1. пункту 2.3. сторони зобов'язувалися щомісячно, не пізніше 5 календарних днів після закінчення звітного місяця, складати акти звіряння взаємних розрахунків за спожитий природний газ населенням, яке отримує пільги.

Даний Договір набирає чинності з 01 липня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування пільг для населення - до їх повного виконання (п. 7.1. договору).

Як стверджує позивач ним в період з 01 липня по 31 грудня 2015 року здійснено постачання природного газу пільговій категорії споживачів вартістю 1 137 007,64 грн., проте відповідачем у встановлений строк не проведено у повному обсязі розрахунок за надані послуги з газопостачання пільговій категорії населення.

Також, позивач вказує, що розрахунки за формою "2-пільга" щомісячно надавались відповідачу, після чого сторонами складались акти за формою "3-пільга". З актів звіряння розрахунків (форма № 3-пільга), за надані послуги, на які надаються пільги (по окремим відповідним пільговим категоріям) станом на кожний місяць 2015 р. - січень 2016 р. вбачається, яка існує заборгованість станом на відповідний місяць року. Узгоджуючи відповідний акт звірки заборгованості (форма № 3-пільга) УПСЗН Зачепилівської РДА тим самим, визначило та погодилось з кожним відповідним періодом прострочення відшкодування пільг, сумою заборгованості та періодом її виникнення.

Факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань щодо постачання природного газу пільговим категоріям населення протягом періоду 01.07-31.12.2015 року підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги (а.с. 21-42).

Вартість послуг наданих позивачем у вказаний період становила 1 137 007,64 грн., проте відповідачем несвоєчасно проводилися розрахунки за надані послуги з газопостачання пільговій категорії населення.

Такі обставини стали підставою для звернення з даним позов до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" шляхом стягнення з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області 3% річних у сумі 2173,04 грн. та інфляційних втрат у сумі 5333,13 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (статті 12-15), "Про жертви нацистських переслідувань" (статті 6-1 6-4), "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (статті 20, 30), "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (стаття 6), "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (стаття 12), "Про охорону дитинства" (стаття 13) передбачено соціальні пільги, зокрема, з оплати послуг з газопостачання для окремих категорій громадян.

Відповідно до наведених законодавчих актів України надання послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до пункту 6 частини 1 статті 21 якого, виконавець має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг.

Відповідно до частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на покриття витрат з оплати житлово- комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі по тексту - Порядок №256), яким встановлено механізм фінансування видатків з місцевих бюджетів щодо надання житлових субсидій населенню на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Порядку №256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі по тексту - головні розпорядники коштів).

Головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Зачепилівського району є ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області.

Таким чином, саме на відповідача відповідно положень Порядку №256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків, в тому числі і з постачальниками природного газу, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

З огляду на викладене, між сторонами виникли правовідносини з постачання природного газу окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Таким чином, у відносинах щодо розрахунків з постачальниками послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб'єкти владних повноважень, а як боржники у зобов'язальних правовідносинах.

Виходячи з положень статей 525, 526, 530 ЦК України і статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору. Сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання (вказана правова позиція викладена у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №906/621/17).

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.3 та 4 статті 11, ч. 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Позивач є суб'єктом господарювання, який надає послуги постачання газу споживачам, метою діяльності позивача, як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З огляду на вказані норми законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг постачання газу, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача, як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

За таких обставин, ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону та з договору, і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Пунктом 2 Постанови №256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Пунктом 3 Положення відповідача визначено уповноваженим органом, який, у тому числі здійснює ведення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга".

Відповідно до п. 11 Положення уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"; 3) до 15 числа подає фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга".

Згідно ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 (далі по тексту - Порядок № 20).

Відповідно до п. 6 Порядку №20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань щодо постачання природного газу пільговим категоріям населення у 2015 році підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (далі -ЄСПЛ), а саме, у справі Кечко проти України (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішеннях ЄСПЛ від 18 жовтня 2005 року у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України та від 30 листопада 2004 року у справі Бакалов проти України також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок постачання природного газу населенню Зачепилівського району Харківської області, яке отримує пільги, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

При цьому суд вважає зазначити, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Предметом позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської районної державної адміністрації суми 3% річних у розмірі 2173,04 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5333,13 грн. у звязку з простроченням проведення розрахунку за постачання природного газу пільговим категоріям громадян.

Як вже зазначалося, факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань щодо постачання природного газу пільговим категоріям населення у 2015 році підтверджується оформленим сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги за формою "3-пільга", які підписані та скріплені печатками сторін.

Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань (вказана правова позиція викладена у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17).

Аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду Укаїни від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Суд зазначає, що позивач, направляючи документи за формою "3-пільга" відповідачу, щомісячно засвідчує факт надання послуг та вказує суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов'язання в розумінні ст. 530 Цивільного кодексу України. (Аналогічну позицію висловив Вищий господарський суд України в постанові від 13.11.2017 у справі № 913/1313/16).

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на положення п.5 Порядку №256 та можливість коригувань актів звірки розрахунків з боку відповідача (вказаних в актах звірки станом на 1 число наступного за звітним) ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ", здійснював розрахунок 3% річних та інфляційних з 1 числа через місяць після звітного, що є правом позивача.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Перевіривши розрахунок позивача, період нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2173,04 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5333,13 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 530, 612, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Зачепилівської РДА, смт. Зачепилівка на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків заборгованість за договором на фінансування пільг населенню №33/07 від 01.07.15р. в сумі 7506,17 грн., яка складається з: 3% річних в сумі 2173,04 грн., інфляційні втрати в сумі 5333,13 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком , вивезення побутового сміття та рідких нечистот; судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 21.01.19р.

Суддя ОСОБА_5