ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Справа № 926/1512/18

За позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернівцігаз

про визнання договору укладеним

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

Суддя С.О. Миронюк

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_2 представник. Довіреність від 03.01.2018 р.

Від відповідача ОСОБА_3 представник. Довіреність № 007.1Др-2-0118 від 02.01.2018 р.

Від третьої особи не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Акціонерним товариством «Укртрансгаз» подано позов до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» з вимогою про визнання Договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 укладеним в редакції АТ «Укртрансгаз», що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що останнім на адресу відповідача було надіслано на затвердження Договір транспортування природного газу № від 01.08.2018 у двох примірниках, підписаний останнім. В свою чергу, Відповідач надіслав у відповідь лист з підписаним Договором та протоколом розбіжностей до нього, в якому п.9.3. Договору викладено в редакції Замовника. Як зазначає Позивач, змінюючи п.9.3. Договору, Відповідач, як сторона, фактично змінив предмет регулювання відносин між сторонами договору, що, в свою чергу, призводить до зміни змісту та істотних умов договору транспортування природного газу та суперечить п.4 абз. 4 ст. 179 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, Позивач звернувся до суду з вимогою визнати Договір про транспортування природного газу № від 01.08.2018 укладеним в редакції АТ «Укртрансгаз», що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу.

Провадження у справі відкрито ухвалою господарського суду Чернівецької області від 12.09.2018 року, справу до розгляду в підготовчому засіданні призначено на 02.10.2018 року.

02.10.2018 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Суд відзив з доданими до нього документами залучив до матеріалів справи. Відповідно до змісту поданого відзиву, внесення змін протоколом розбіжностей до п.9.3. Договору було викликано втратою чинності на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 за № 951 постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», який зазначений у редакції договору Позивача. Зазначена постанова Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 за № 951 набрала чинності з 01 січня 2018 року. Таким чином, вказує Відповідач, станом на 01.08.2018, яким датований Договір транспортування природного газу №, «Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 втратив чинність. В свою чергу, зазначає відповідач, підписаний ПАТ «Чернівцігаз» Договір про транспортування природного газу разом з протоколом розбіжностей, був направлений Позивачу відповідно до п.4 ст. 181 Господарського процесуального кодексу України та всупереч ч.5 ст. 181 Господарського процесуального кодексу України, Позивач на адресу Відповідача жодних пропозицій щодо врегулювання розбіжностей, викладених в протоколі до договору не надіслав. Таким чином, Відповідач не заперечує проти визнання Договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 року укладеним з Акціонерним товариством «Укртрансгаз», замінивши при цьому в пункті 9.3 Договору «Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за №254.

Ухвалами суду від 02.10.2018 р. та 18.10.2018 р. підготовче засідання відкладено на 12.11.2018 р.

25.10.2018 р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив. В поданих відповідях на відзив позивач наполягає, що запропонувавши власну редакцію п. 9.3. Договору відповідач запропонував поширити на спірні правовідносини постанову Кабінету Міністрів України №254 від 04.03.2002 р., поширення якої типовим договором транспортування природного газу не передбачається. Вказана постанова, на його думку, не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки вона не поширює свою дію на відповідача, яким послуги з розподілу не надаються безпосередньо населенню. Позивач вважає, що викладена відповідачем в протоколі розбіжностей редакція п. 9.3. Договору не конкретизує умови договору, а змінює його істотні умови та зміст, що прямо заборонено п.4 абз.4 ст. 179 ГК України тому просить суд позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду від 12.11.2018 р. строк проведення підготовчого провадження продовжено на 30 днів, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відкладено підготовче засідання на 28.11.2018 р.

27.11.2018 р. від позивача надійшли докази направлення третій особі копії позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28.11.2018 р. підготовче засідання відкладено на 11.12.2018 р.

30.11.2018 р. на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення №619/15-18 від 14.11.2018 р. в яких третя особа посилаючись на втрату чинності постановою КМУ №20 від 11.01.2005 р. вважає, що питання щодо змісту п. 9.3. розділу ІХ типового договору може бути врегульоване шляхом конкретизації цього пункту. В той же час 28.09.2018 р. на відкритому засіданні НКРКП схвалено проект постанови «Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу», яким, зокрема передбачено викласти у новій редакції абзац 2 п. 9.3. типового договору з метою його приведення у відповідність до вимог чинного законодавства. З урахуванням наданих пояснень третя особа просить суд здійснити розгляд справи без участі представника НКРЕКП в засіданнях суду.

Суд долучив письмові пояснення до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 11.12.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 10.01.2019 р.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством «Укртрансгаз» направлено Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» для погодження та підписання проект договору на транспортування природного газу № від 01.08.2018 у двох примірниках в редакції, яка відповідає типовому договору, що затверджений постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015 р.

Згідно із ч. 3, 4 ст.181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору, сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірника протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

20.08.2018 р. на адресу Філії «Оператор газотранспортної системи України» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» відповідачем направлено лист № Chr06.2-ЛВ-2570-0818 від 08.08.2018 р. на укладання договору транспортування природного газу разом з якою відповідачем направлено позивачу два примірники договору № від 01.08.2018 підписаного уповноваженою особою відповідача з протоколом розбіжностей до договору на транспортування природного газу від 16.08.2018 р. в двох примірниках.

Протокол розбіжностей від 08.08.2018 р. до договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 р. складено у звязку з незгодою відповідачем з запропонованою редакцією п.9.3. договору транспортування природного газу.

Запропонований позивачем п.9.3. договору є тотожним за змістом відповідному пункту типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2497, і яким визначено у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Натомість відповідачем в протоколі розбіжностей від 08.08.2018 до договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 запропоновано викласти п.9.3. договору в редакції, що передбачає оплату вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Таким чином, приймаючи до уваги зміст проекту договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 р., протоколу розбіжностей від 08.08.2018 р. неврегульованими між позивачем та відповідачем є лише питання щодо визначення процедури за якою буде проводитись оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам.

Відповідно до ч.5 ст.181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, у цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол розбіжностей від 08.08.2018 р., отриманий позивачем 20.08.2018 р.

Відтак, при зверненні до суду з позовом (відмітка на конверті в якому надійшла позовна заява 07.09.2018 р.) АТ «Укртрансгаз» дотримано двадцятиденний строк, який встановлено ч.5 ст.181 Господарського кодексу України.

Згідно із ч.1 ст.175 Господарського кодексу України (надалі - ГК) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а уповноважена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 3 ст.179 ГК України передбачає, що укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобовязується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до п. 32 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» регулятор це - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Статтею 33 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що оператор газотранспортної системи розробляє кодекс газотранспортної системи за результатами консультацій з субєктами ринку природного газу та подає його Регулятору на затвердження. Після затвердження кодексу газотранспортної системи Регулятором оператор газотранспортної системи розміщує його на своєму веб-сайті.

Відповідно до п. 5 Кодексу газотранспортної системи договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Згідно з п.1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. Одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015 р. затверджено типовий договір транспортування природного газу, пунктом 3 зазначеної постанови визначено, що субєкту господарювання, що здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою.

Відповідно до ч.1 ст.187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно з ч.1 ст.649 ЦК України, розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Отже, виходячи із змісту зазначених норм та принципу свободи договору, переддоговірні спори поділяються на спори про спонукання до укладення договору, якщо одна із сторін ухиляється від його укладення та на спори з умов договору, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо його умов. При цьому, можливість розгляду судом цих спорів обумовлюється обов'язковістю договору (за державним замовленням, на підставі правового акту органу державної влади чи місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом).

Відповідно до ч. 2, 4 ст.179 ГК України, Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно ч.1 ст.630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.184 ГК України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

З огляду на наведене, судом встановлено, що спірний договір між сторонами повинен укладатись на основі типового договору, сторони не можуть відступати від його змісту, однак, вправі конкретизувати його умови.

При аналізі розбіжностей, що виникли при укладенні договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 р. вбачається, що відповідач у власній редакції п.9.3 договору не конкретизує його умови, як це дозволено та передбачено ч.4 ст.179 ГК України, а імперативно нав'язує відмінний та безальтернативний варіант порядку оплати вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам, який не уточнює передбачений типовим договором порядок, а фактично змінює його, змінюючи зміст відповідного положення типового договору.

Водночас, відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2017 р. № 951, Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» визнана такою, що втратила чинність.

Відповідно до вимог ч.1. ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов'язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню. Таким чином, оскільки у спірному п. 9.3. типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, суд не вбачає за можливе задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність.

Наразі на затвердженні перебуває проект Постанови ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу», яким запропоновано внести зміни у п. 9.3. Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2497, та викласти спірний пункт в іншій редакції.

Таким чином, на час виникнення обов'язку у сторін щодо укладення договору транспортування природного газу, умови типового договору можуть бути змінені саме в спірному пункті, з врахуванням позицій всіх учасників ринку споживання природного газу.

Водночас, як зазначалося вище, відповідно до ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, повинна передати такі розбіжності до суду. Тобто, предметом судового спору в такому випадку можуть бути саме розбіжності у договорі, а не сам договір.

При цьому, у суду відсутня можливість задовольнити частково позовні вимоги шляхом вказівки на умови договору, які не є спірними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, спір стосується саме п. 9.3. договору, а не всього договору в цілому. Водночас суд не наділений повноваженнями для самостійного внесення змін до Типової форми договору транспортування природного газу шляхом зазначення інших пунктів, ніж тих, що затверджені уповноваженим на це органом.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що умови договору, окрім спірних (п. 9.3), у сторін не викликають заперечень, а також можливість викладення спірного пункту договору у новій редакції шляхом внесення змін до Типового договору транспортування природного газу самим регулятором, в тому числі, зважаючи на існування обєктивної можливості у сторін після прийняття відповідних змін регулятором внести такі зміни до договору на підставі п. 17.3. його положень, у задоволенні позовних вимог про визнання договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовий формі договору транспортування природного газу, затвердженого постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.15р. № 2497, на умовах запропонованих позивачем, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 129, 237-241, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення складено та підписано 17 січня 2019 р.

Суддя С.О. Миронюк