ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа№ 908/2460/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: згідно протоколу судового засідання; від відповідача: згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від10.05.2018
суддя Головіна К.І.
повний текст складений21.05.2018
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго", м. Запоріжжя
доЗапорізької обласної державної адміністрації, м. Запоріжжя
провизнання додаткової угоди укладеною, визнання договору поновленим

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжтеплоенерго» (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позов до Запорізької обласної державної адміністрації (надалі-відповідач) про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною, визнання договору оренди землі поновленим.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", на підставі якої він звернувся до відповідача з пропозицією про поновлення договору оренди земельної ділянки від 21.11.2002, укладеного із Запорізькою районною державною адміністрацією, строк дії якого закінчився.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" вважає, що є підстави для визнання поновленим вказаного договору, оскільки орендар (позивач) продовжує користуватися земельною ділянкою, належним чином виконує визначені договором обов'язки, при цьому орендодавець (відповідач) у встановлений законом строк не надав заперечень з приводу продовження дії договору оренди.

У позові ТОВ "Запоріжтеплоенерго" просить суд визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 21.11.2002 укладеною та визнати вказаний договір оренди поновленим на тих самих умовах та на той самий строк.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 908/2460/17 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив того, що сторонами не було дотримано визначеної ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" процедури, що виключає можливість поновлення договору оренди землі в судовому порядку.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив про те, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача після 11.11.2016 з пропозицією про поновлення договору оренди та доказів направлення позивачем в указаний місячний строк після закінчення строку дії договору на адресу відповідача проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, суд вважає, що відсутні підстави для визнання договору оренди земельної ділянки автоматично продовженим (поновленим) на тих самих умовах, та на той самий строк.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" (надалі-скажник) звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 908/2460/17 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 у справі № 908/2460/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 908/2460/17.

02.07.2018 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів, викладених у апеляційній скарзі позивача та просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2018 у справі № 908/2460/17 заяву суддів Агрикової О.В., Дикунської С.Я., Мальченко А.О. про самовідвід у справі № 908/2460/17 задоволено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2018 справу № 908/2460/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Куксов В.В., судді Тищенко О.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 у справі № 908/2460/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 908/2460/17 та призначено її до розгляду на 21.08.2018.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09.1-08/2408/18 від 20.08.2018, у зв'язку із перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018, справу № 908/2460/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Куксов В.В., судді Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 у справі № 908/2460/17 прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 908/2460/17 та призначено її розгляд на 04.10.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі № 908/2460/17 задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" та Запорізької обласної державної адміністрації про їх участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

25.06.2018 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України № 295/2018 від 28.09.2018 "Про переведення суддів", відповідно до підпункту 7 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, пункту 1 частини другої статті 53, частини третьої статті 82 і пункту 40 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 11 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Вищу раду правосуддя" сформовано склад Північного апеляційного господарського суду шляхом переведення суддів.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 3 жовтня 2018 року, про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) 03.10.2018 опубліковано відповідне повідомлення. Відтак, в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Згідно ч. 7 ст. 31 ГПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 908/2460/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018, справу № 908/2460/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 19.11.2018 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 908/2460/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.; розгляд скарги призначено на 16.01.2019.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечував з підстав, наведених у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт-без змін.

Позивач (скаржник) в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Будь-яких заяв чи клопотань через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) від скаржника (відповідача) до суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України визначено, що учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце (рекомендовані поштові повернення), дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників позивача за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 21.11.2002 між товариством з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго", як орендарем та Запорізькою районною державною адміністрацією, як орендодавцем був укладений договір оренди земельної ділянки (надалі - договір оренди) ( т. 1, а.с. 12-14).

За умовами п. 1.1. орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,79 га, яка знаходиться на території Лисогірської сільської ради Запорізької області, з метою функціонування бази відпочинку "Факел" (розділ 1, п. 2.1 договору оренди).

Договір оренди укладений терміном на 2 роки, строк його закінчення 11.10.2004 та набуває чинності після його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації (п. 2.2. договору ).

В подальшому, на підставі розпорядження Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області № 2/126 від 26.07.2004, сторони уклали додаткову угоду від 11.08.2004, якою продовжили строк дії договору на 12 років, зі строком його закінчення - 11.10.2016.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" в подані ним позовній заяві зазначає, що до закінчення строку договору оренди позивач в усному порядку повідомив відповідача про свій намір скористатись переважним правом на продовження договору оренди землі на новий строк, проти чого остання не заперечувала, але надала роз'яснення, що відповідні повноваження належать тепер обласній держадміністрації.

Після закінчення строку цього договору - 24.10.2016 позивач листом за вих. № 46 звернулося вже до відповідача - Запорізької районної державнї адміністрації, у якому просило поновити дію договору оренди землі на 20 років (а.с.53).

Вказаний лист був залишений відповідачем без відповіді.

На повторний лист позивача за вих. № 5 від 09.02.2017 відповідач листом № 01023/08-32 від 15.06.2017 повідомив товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" про неможливість поновлення строку дії цього договору, оскільки внаслідок набуття чинності з 01.01.2013 змін до ст.122 Земельного кодексу України укладений договір оренди з Запорізькою РДА з перевищенням повноважень.

Цим же листом було запропоновано позивачу звернутись до Запорізької ОДА для отримання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для подальшого надання її у користування та укладення нового договору.

Окрім того, матеріали справи містять також лист Запорізької ОДА за вих. № 01023/08-32 від 15.06.2017 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки для функціонування бази відпочинку «Факел» в якому зазначено, що договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований за № 3 від 10.12.2002, не може бути поновлений облдержадміністрацією (а.с.57-58).

Не погоджуючись із таким рішенням Запорізької ОДА, посилаючись на дотримання порядку, передбаченого ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" для автоматичного поновлення дії договору та направлення відповідної додаткової угоди до цього договору, ТОВ "Запоріжтеплоенерго" просить визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 21.11.2002 та визнати вказаний договір оренди поновленим на тих самих умовах і на той самий строк.

Місцевий господарський суд визнав вимоги позивача необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на час укладення договору оренди) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору оренди землі від 21.11.2002 (з урахуванням внесених до нього змін додатковими угодами від 11.08.2004 та від 15.09.2008) ТОВ "Запоріжтеплоенерго" набуло у користування земельну ділянку загальною площею 0,79 га, у тому числі, під забудовою для функціонування бази відпочинку "Факел", яка знаходиться на території Лисогірської сільської ради Запорізької області до 11.10.2016.

Місцевим господарським судом також встановлено, що орендодавцем за договором оренди землі від 21.11.2002 станом на дату його укладення була Запорізька районна державна адміністрація, що узгоджувалось з пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції, чинній на дату укладення договору.

У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012, з 1 січня 2013 року було розмежовано землі державної та комунальної власності.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, повноваження щодо передачі у власність або в користування земельної ділянки, що визначена у договорі оренди землі від 21.11.2002, станом на час розгляду спору віднесено до повноважень Запорізької обласної державної адміністрації, яка є належним відповідачем у даній справі.

Порядок, умови і правові конструкції поновлення договору оренди землі унормовані приписами ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Також згідно з п. 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17.05.2011 у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше, ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що своїм переважним правом на укладення договору не скористався, пропустив строк на поновлення договору оренди землі у порядку, передбаченому ч.ч. 1-5 ст. 33 вказаного Закону, звернувшись до відповідача лише 24.10.2016, а тому підстав для укладення договору на новий строк у позивача не виникло.

Отже, у якості правової підстави для звернення до суду з позовом товариством визначені положення ч. 6 Закону України "Про оренду землі", якими врегульовано поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до такого договору на тих самих умовах та на той самий строк.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Таким чином, можна зробити висновок, що наведена норма у ч. 1 регламентує переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, а в ч. 6 цієї статті - підстави поновлення договору оренди у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Відтак, ст. 33 Закону України "Про оренду землі" містить дві різні правові конструкції, відповідно - зміст права, підстави та обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин першої-п'ятої зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає за частиною шостою наведеної вище статті.

Так, для застосування ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 та у справі № 6-10цс15, у постановах від 18.03.2015 у справі № 6-3цс15 та у справі № 6-4цс15, постанові від 25.05.2016 у справі № 3-312гс16, постанові від 23.03.2016 у справі № 6-146цс16).

При цьому пролонгація договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, відбувається автоматично, проте, в силу приписів частин 7 - 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у місячний строк обов'язково має бути укладена додаткова угода, яка засвідчує юридичний факт поновлення договору.

Так, відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Наведене є підставою для висновку про застосування до обох правових конструкцій поновлення договору оренди землі частини 3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", якою встановлено, що орендар має надіслати проект додаткової угоди орендодавцеві, і, оскільки про пролонгацію може бути остаточно відомо лише через місяць після закінчення строку дії договору, то надіслати проект про продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах орендар має після спливу цього місячного строку. Аналогічної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України (постанова від 13.04.2016 по справі № 911/3378/15).

Таким чином, оскільки про пролонгацію договору може бути остаточно відомо лише через місяць після закінчення строку дії договору, то в даному випадку після спливу цього строку - 11.11.2016 саме на орендаря покладений обов'язок направити орендодавцю (Запорізькій ОДА) проект додаткової угоди до договору, якою би продовжувалась його дія на той самий строк і на тих самих умовах.

В процесі судового розгляду було встановлено, що така додаткова угода про поновлення договору оренди між сторонами укладена не була. Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення договору оренди та сплачувати орендну плату за користування землею.

Однак, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували звернення позивача до відповідача у місячний термін після закінчення строку дії договору, тобто після 11.11.2016, з пропозицією поновити дію договору з наданням проекту відповідної додаткової угоди внаслідок продовження користування земельною ділянкою.

Як місцевим господарським судом так і судом апеляційної інстанції було встановлено, що матеріали справи не містять проекту додаткової угоди, умови якої ТОВ "Запоріжтеплоенерго" просить визнати укладеними, а також

доказів направлення позивачем такого проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на адресу Запорізької ОДА.

В ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказів протилежного позивачем також і не надано до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, наявний у матеріалах справи лист ТОВ "Запоріжтеплоенерго" № 46 від 24.10.2016, яким позивач просить поновити договір оренди земельної ділянки на 20 років, не свідчить про направлення відповідачу проекту додаткової угоди про поновлення строку, а містить лише вказівку про направлення у додатках до цього листа додаткової угоди, якою є додаткова угода від 11.08.2004 (стосовно строків дії договору, про яку зазначалось вище).

Про вказане також зазначав представник Запорізької ОДА та наголошував на тому, що будь-яких проектів додаткових угод до відповідача не надходило.

З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що сторонами не було дотримано визначеної ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" процедури, що виключає можливість поновлення договору оренди землі в судовому порядку.

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача після 11.11.2016 з пропозицією про поновлення договору оренди та доказів направлення позивачем в указаний місячний строк після закінчення строку дії договору на адресу відповідача проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання договору оренди земельної ділянки автоматично продовженим (поновленим) на тих самих умовах, та на той самий строк.

Відтак, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжтеплоенерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 908/2460/17 залишити без змін.

3. Справу № 908/2460/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано -21.01.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко