ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 січня 2019 р. Справа № 903/728/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участі секретаря судового засідання Хомич О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 903/728/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн, м. Львів

до товариства з обмеженою відповідальністю Промполімерпак, м. Луцьк

про стягнення 116 314,10 грн.,

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: н/з,

в с т а н о в и в:

09.10.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн звернулося до господарського суду з позовною заявою № 232 від 04.10.2018 року про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Промполімерпак 116 314,10 грн., з них: 87 154 грн. заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення б/н від 01.12.2017 року, 22 994,33 грн. пені, 2 092 грн. процентів річних, 4 073,72 грн. збитків, завданих інфляцією.

На обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору суборенди нежитлового приміщення б/н від 01.12.2017 року щодо повного та своєчасного розрахунку за суборенду приміщення.

Ухвалою суду від 16.10.2018 року було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.10.2018 року.

В судове засідання 31.10.18р. представник відповідача не зявився.

Ухвала суду від 16.10.2018р. про відкриття провадження у справі повернулася з поштовою відміткою: Адресат відсутній, хоча була надіслана на адресу : АДРЕСА_1, яка зазначена в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як адреса місцезнаходження відповідача.

Ухвалою суду від 31.10.2018 підготовче засідання було відкладено на 28.11.2018, встановлено позивачу строк для подачі письмових пояснень щодо періоду, за який виникла сума заборгованості в розмірі 87154 грн., розрахунку заборгованості в розмірі 87154 грн. наростаючим підсумком; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

19.11.2018 позивач на виконання вимог ухвали суду від 31.10.2018 подав розрахунок заборгованості за договором суборенди нежитлового приміщення б/н від 01.12.2017.

Ухвала суду від 31.10.2018, надіслана відповідачу на адресу, яка зазначена в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась з поштовою відміткою: «Адресат відсутній».

Ухвалою суду від 28.11.2018 строк проведення підготовчого провадження було продовжено на 30 днів - до 16.01.2019 включно; підготовче засідання відкладено на 26.12.2018; встановлено позивачу строк до 22.12.2018 для подання суду: розрахунку пені, процентів річних, інфляційних, враховуючи строки оплати, встановлені договором суборенди нежитлового приміщення б/н від 01.12.2017 року та враховуючи проведені відповідачем оплати за період грудень 2017р.-серпень 2018р.; письмових пояснень, в яких обгрунтувати включення до суми заборгованості в розмірі 87 154 грн., заявленої до стягнення, вартість суборенди за листопад 2017р., враховуючи те, що договір суборенди нежитлового приміщення укладений 01.12.2017р. та акт приймання-передавання приміщення складено 01.12.2017р.; запропоновано відповідачу подати відзив на позов.

26.12.2018 представник позивача надіслав суду заяву б/н від 21.12.2018, в якій наводить розрахунки заборгованості, пені, процентів річних та інфляційних. Зазначає, що фактичне передання приміщення в користування відповідачу відбулось 01.11.2017, з метою проведення ТОВ «Промполімерпак» електротехнічних робіт для подальшого використання приміщення, і підтверджується договором надання послуг № РЛВ-000452 від 01.11.2017 року та договором надання послуг № РЛВ - 000515 від 01.12.2017 року, актом виконаних робіт та використаних матеріалів на загальну суму 10 454 грн., які були компенсовані ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» з сум, належних до сплати орендних платежів ТОВ «Промполімерпак». Як пояснив позивач, згідно з домовленостями, які виникли між ТОВ «Партнер Дістрібюшн» та ТОВ «Промполімерпак», позивач зменшив суму за оренду приміщення станом на 01.12.2018-31.12.2018 на загальну суму 10454 грн., хоча сам договір суборенди нежитлового приміщення №б/н укладений 01.12.2017 та акт приймання-передачі приміщення складено 01.12.2017.

Представник відповідача в судове засідання 26.12.2018 не зявився, відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористався.

Ухвала суду від 28.11.2018 була надіслана відповідачу на адресу, яка зазначена в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась з поштовою відміткою: «Через незапит».

Ухвалою суду від 26.12.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 16.01.2019; явку представників сторін в судове засідання визнано на власний розсуд; ухвалу суду надіслано сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Позивач отримав ухвалу суду 04.01.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відправлення.

Ухвала суду від 26.12.2018, надіслана відповідачу на адресу, яка зазначена в позовній заяві, та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась з поштовою відміткою: «Адресат відсутній».

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи ТзОВ «Промполімерпак» є: м.Луцьк, проспект Молоді, 4/57.

Згідно із частиною шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставления копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як передбачено пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Випадків, встановлених ст.202 ГПК України, коли розгляд справи по суті відкладається, судом не встановлено.

За таких обставин, коли сторін належним чином повідомлено про судовий розгляд, справу по суті розглянуто за відсутності представників сторін, за наявними матеріалами справи відповідно до ст.202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 01.12.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю Партнер Дістрібьюшн як орендодавцем і товариством з обмеженою відповідальністю Промполімерпак як суборендарем було укладено договір суборенди нежитлового приміщення №б/н, згідно з п.п. 1.1, 1.2., 1.3. якого орендодавець зобовязується надати суборендарю у тимчасове платне користування нежитлове складське приміщення, що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул. Ранкова, буд.26, загальною площею 678,8 кв. м., для здійснення господарської діяльності.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. договору прийом-передача приміщення здійснюється комісією, до складу якої входять представники сторін. Про факт передачі-прийому приміщення складається акт прийому-передачі.

Термін дії договору становить 1 рік з дня підписання акту (п. 3.1. договору).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору розмір суборендної плати становить 13 576 грн. з ПДВ за один місяць та оплачується суборендарем до 05 числа кожного поточного місяця. Вартість всіх наданих комунальних послуг, використаної електроенергії, усі витрати за користування телефонними номерами сплачується суборендарем на підставі рахунків комунальних підприємств або згідно лічильників.

На виконання умов договору від 01.12.2017 позивач передав відповідачу в користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Волинська область,, м.Луцьк, вул. Ранкова, буд.26. Факт передачі приміщення в суборенду підтверджується актом приймання-передавання орендованих приміщень від 01.12.2017р., підписаним представниками сторін та скріпленим печатками товариств.

Згідно з розрахунком (а.с.49), позивач нарахував відповідачу 135 760 грн. плати за суборенду, включивши листопад 2017 року.

Згідно з цим же розрахунком з часу підписання договору та акту приймання-передачі, тобто з 01.12.2017, відповідач за користування приміщенням перерахував позивачу всього 48606 грн., в тому числі 07.12.2017 - 37606 грн.; 21.05.2018 6000 грн.; 04.06.2018 5000 грн.

Як зазначає позивач у розрахунку, фактична передача приміщення в користування відповідача відбулась 01.11.2017 з метою проведення ТзОВ «Промполімерпак» електротехнічних робіт для подальшого використання приміщення і підтверджується договорами надання послуг №РЛВ 000452 від 01.11.2017, РЛВ-000515 від 01.12.2017, актом виконаних робіт та використаних матеріалів на суму 10454 грн. Позивач в розрахунку пояснив, що за домовленістю з відповідачем позивач зменшив вартість суборенди станом за період з 01.12.2018 по 31.12.2018 на суму 10454 грн.

У звязку з цим згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача за суборенду приміщення становить 87154 грн.

Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку доказам, які додав позивач до позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Таким чином, за змістом вказаних статтей виконання зобов'язання має здійснюватися належними сторонами у відповідності та з дотриманням норм чинного законодавства України.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору суборенди приміщення від 01.12.2017, суд дійшов висновку про те, що цей договір за своєю правовою природою є договором суборенди (піднайму).

Частиною третьою статті 774 ЦК України встановлено, що до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з п.1 ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Таким чином, право на укладення договору оренди (суборенди) зі сторони наймодавця має відповідно власник такого майна або особа, уповноважена на укладення договору найму, в зв'язку з чим саме власник або особа, яка на законних підставах володіє майном має право на захист свого права щодо своєчасної оплати за договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, у зв'язку з чим таке право підлягає захисту.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об'єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Процесуальне законодавство встановлює критерії, відповідність яким визначає здатність того чи іншого доказу мати доказову силу. Такими критеріями є належність, допустимість, достовірність та достатність доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Частиною 1 ст. 79 ГПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виключно за умови відповідності доказів зазначеним критеріям, наведеним у ст. ст. 76, 79 ГПК України докази можуть бути покладені в обґрунтування судового рішення.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що позивач є власником приміщення, яке є предметом договору суборенди, доказів того, що власник або уповноважена власником особа надала позивачу в користування приміщення, визначене договором суборенди, зокрема, доказів на підтвердження права власності (свідоцтво про право власності, тощо) особи, якою було передано приміщення в оренду.

Відповідно до частини першої статті 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 774 ЦК України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Проте, матеріали справи не містять доказів укладення позивачем договору найму приміщення, яке передано ним в суборенду, а в позовній заяві не обґрунтовано, чи було передбачено договором найму право наймача на передачу приміщення в піднайм, і якщо було передбачено, то яким чином договором найму врегульовано питання можливості передачі приміщення в піднайм.

За таких обставин позивачем у встановленому законом порядку не доведено свого права на приміщення, а відтак не доведено свого порушеного права та правомірність застосування способу захисту у вигляді стягнення з відповідача заборгованості за суборенду приміщення, оскільки не доведено права на отримання таких коштів як власником чи як особою, якій належним власником було передано приміщення в оренду.

На підставі викладеного вимога позивача про стягнення з відповідача 87154 грн. заборгованості до задоволення не підлягає.

Оскільки вимоги про стягнення з відповідача 22 994,33 грн. пені, 2 092 грн. процентів річних, 4 073,72 грн. збитків, завданих інфляцією, є похідними від основної вимоги про стягнення заборгованості, в задоволенні якої судом відмовлено, тому підстави для стягнення пені, процентів річних, інфляційних також відсутні.

У звязку із відмовою у задоволенні позову судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 527, 759, 761, 774 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 74, 76, 77, 79, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено: 21.01.2019.

Суддя І. О. Якушева