ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа№ 910/4519/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 10.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.06.2018 (повний текст рішення складено 27.06.2018)

у справі №910/4519/18 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" -

"Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та

інвестиційна фірма "Укрінмаш"

до Міністерства оборони України

про стягнення 578133,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства оборони України про стягнення 578133,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 в справі №910/9237/15, яке набрало законної сили згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2015, стягнуто з Міністерства на користь позивача вартість поставленої продукції за договором №342/2/10-Д-87 від 27.10.2014 в розмірі 3055546,61 грн. Оскільки відповідач вартість цієї продукції в повному обсязі сплатив лише 05.10.2015, позивач, посилаючись на статті 526, 610, 611 та 625 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 43447,36 грн. та 534685,66 грн. інфляційних втрат, нарахованих на залишок основної суми боргу за період з 16.04.2015 по 05.10.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» 94347,99 грн. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1415,22 грн., в іншій частині в позові - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач (Міністерство оборони України) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 у справі №910/4519/18 скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, а крім того, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначає, що заборгованість на яку нараховано інфляційні втрати не була бюджетною, а тому інфляційні втрати не можуть бути компенсовані за рахунок видатків виділених Міністерству оборони України на 2018 рік.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2018, справу №910/4519/18 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 у справі №910/4519/18.

Представник позивача 01.08.2018 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 закінчено проведення підготовчих дій у справі, розгляд справи призначено на 11.09.2018.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2018, справу №910/4519/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 21.06.2018 у справі №910/4519/18, справу призначено до розгляду на 18.10.2018.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/4519/18 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2018 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 у справі №910/4519/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 10.01.2019, доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез'явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 10.01.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

27.10.2014 між Міністерством оборони України та позивачем був укладений договір №342/2/10-Д-87 про закупівлю за державні кошти (далі - Договір), відповідно до умов якого Фірма зобов'язалась поставити у 2014 році відповідачу вироби за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Специфікації, що є невід'ємною частиною договору (додаток 1), а Міністерство прийняти та оплатити такі вироби.

Оскільки Міністерство в установлений договором строк оплату отриманої продукції повністю не здійснив, Фірма звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 в справі №910/9237/15 позов Фірми задоволено та присуджено до стягнення з Міністерства оборони України 3055546,61 грн. основного боргу.

На виконання вказаного рішення господарським судом видано наказ №910/9237/15 від 08.06.2015.

Постановою Київського апеляційного господарського суду в справі №910/9237/15 від 01.09.2015 вказане вище рішення залишено без змін. У свою чергу, зазначену постанову апеляційної інстанції залишено без змін Вищим господарським судом України, про що винесено відповідну постанову від 04.11.2015.

Згідно приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже судові рішення, прийняті в справі №910/9237/15, мають преюдиціальне значення для вирішення даного спору, а встановлені ними факти не потребують повторного доведення.

На виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/9237/15 від 08.06.2015 Державною казначейського службою України 05.10.2015 здійснено перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача.

Крім того, з наявної в матеріалах справи довідки Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» №153-00/827 від 04.04.2018 вбачається, що на поточний рахунок позивача 05.10.2015 були зараховані грошові кошти в розмірі 3116657,54 грн. згідно платіжного доручення №36258680 від 05.10.2015 з призначенням платежу: «стягнення згідно наказу Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 у справі №910/9237/15». Вказані обставини сторонами під час розгляду даної справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не заперечувались.

Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом та просив стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 43447,36 грн. та 534685,66 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 3055546,61 грн. з 16.04.2015-05.10.2015.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що зобов'язання відповідача про сплату коштів виникає не з моменту прийняття рішення суду, а з моменту коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до умов Договору.

Чинне законодавство не пов'язує наявність судових рішень про стягнення заборгованості з припиненням грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, пунктом 7.3.3. Договору, укладеного між сторонами, передбачено, що відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України та пункту 6 статті 231 ГК України сторони встановили інший розмір відсотків - 0 (нуль) відсотків.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, як це передбачено приписами частини 1 статті 627 ЦК України.

Оскільки сторони умовами договору погодили інший розмір процентів та вказаний договір не визнаний недійсним повністю або, безпосередньо, в частині визначення процентів річних, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку сплатити на користь позивача три відсотки річних, а тому позовна вимога щодо стягнення з Міністерства оборони України 43447,36 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до листа Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013).

При цьому, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань.

Оскільки фактично зобов'язання щодо сплати грошових коштів в розмірі 3055546,61 грн. було виконано Міністерством 05.10.2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано сторонами, період прострочення виконання зобов'язання обмежується 04.10.2015 та визначається з 16.04.2015-04.10.2015.

З огляду на викладене, відповідно до арифметично правильного розрахунку за період з 16.04.2015 по 04.10.2015, з урахуванням умов Договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 94347,99 грн. інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань та погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 у справі №910/4519/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 у справі №910/4519/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4519/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 21.01.2019