СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2019 р. Справа № 5006/40/47/2012

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Склярук О.І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

приватного виконавця не зявився

позивача - не зявився

відповідача - не зявився

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 (вх.№625Д/1 ) на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 № 5006/40/47/2012 (повний текст якої складено 17.09.2018 в приміщенні зазначеного суду колегією суддів у складі: головуючого судді Зекунова Е.В., суддів Фурсової С.М., Матюхін В.І.), винесену за результатами розгляду ПАТ "Енергомашспецсталь", на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 з примусового виконання рішення господарського суду Донецької області у справі № 5006/40/47/2012

за позовом ПП "Вікторія-Транс Україна"

до ПАТ Енергомашспецсталь

про стягнення 1105646,68 грн.-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.09.2018 скаргу ПАТ "Енергомашспецсталь" на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 з примусового виконання рішення господарського суду Донецької області у справі № 5006/40/47/2012 за позовом ПП "Вікторія-Транс Україна" до ПАТ "Енергомашспецсталь" про стягнення 1105646,68 грн. вимоги скарги задоволені частково.

Визнана неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 в частині не передачі виконавчого провадження № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 5006/40/47/2012 від 10.06.2013 до відділу примусового виконання piшень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження № 49554205.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо списання з рахунку ПАТ "Енергомашспецсталь", відкритого в АТ "Альфа Банк" у м. Києві (р/р № 7801, МФО 300346), боргу за виконавчим провадженням № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/40/47/2012 від 10.06.2013, а також основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій.

Зобов'язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 усунути порушення відповідно до вимог ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом передачі виконавчого провадження № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 5006/40/47/2012 від 10.06.2013 на виконання до відділу примусового виконання pішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження № 49554205.

В іншій частині вимог скарги відмовлено.

Приватний виконавець із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги ПАТ "Енергомашспецсталь" відмовити. Судові витрати покласти на ПАТ "Енергомашспецсталь.

Дослідивши зміст зазначених апеляційних скарг приватного виконавця колегія суддів встановила, що дані скарги є ідентичними за змістом (тотожними), в зв'язку з цим повинні розглядатись в одному апеляційному провадженні, як одна апеляційна скарга.

В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною і винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, під час виконання певних категорій рішень стягувачі мають право вибору - звертатися за примусовим виконанням рішення до державних або до приватних виконавців. Ухвалою від 10.09.2018 було порушено законне право стягувана, визначене аб. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» та принцип диспозитивності, що полягає у наданні права стягувачу за виконавчим провадженням визначити орган, що буде здійснювати примусове стягнення.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника в органах державної виконавчої служби формується своє зведене виконавче провадження, враховуючи правила «першого державного виконавця, який відкрив виконавче провадження», а у приватного виконавця своє зведене провадження, які фактично «не перетинаються», незважаючи на те, що мова може йти про одного й того ж боржника.

Отже, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», яка стосується саме приватних виконавців, не зазначається про обов'язкову вимогу виконання рішення тим приватним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо боржника. Тобто, зазначено вимога, як випливає з аналізу положень зазначеної статті, не відноситься до приватних виконавців.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» одним із принципів на основі яких здійснюють свою діяльність органи державної виконавчої служби та приватні виконавці є принцип незалежності.

Зобов'язанням передати наказ господарського суду Донецької області № 5006/40/47/2012 від 10.06.2013 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження № 49554205 було здійснено втручання у професійну діяльність приватного виконавця, що порушує принцип незалежності здійснення ним своєї діяльності. Крім того, будуть порушені інтереси стягувана, який звернувся задля виконання рішення у розумні строки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву з доказами його надсилання іншим учасникам справи в порядку ст. 263 ГПК України до 09.11.2018. Призначено справу до розгляду на 15.11.2018.

Відповідач на виконання вимог ухвали суду, надав за вх. № 984 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2018 зупинено апеляційне провадження у справі № 5006/40/47/2012 за позовом ПП "Вікторія-Транс Україна" до ПАТ Енергомашспецсталь про стягнення 1105646,68 грн.- за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 № 5006/40/47/2012, винесену за результатами розгляду ПАТ "Енергомашспецсталь", на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 з примусового виконання рішення господарського суду Донецької області у справі № 5006/40/47/2012 до закінчення перегляду у касаційному порядку ОСОБА_2 Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №904/7326/17.

Ухвалю Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 поновлено провадження у справі. Розгляд справи призначено на 08.01.2019.

У судове засідання 08.01.2019 учасники справи не зявились, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Колегія суддів зазначає, що учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, однак, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та положення ч. 2 ст. 273 ГПК України, відповідно до якої апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 21.03.2013 у справі №5006/40/47/2012 позовні вимоги ПАТ «Енергомашспецсталь» задоволено частково; стягнуто з ПАТ "Енергомашспецсталь" на користь ПП «Вікторія-Транс Україна» - 1038062 грн. боргу, 38280 грн. штрафу, 21464 грн. 14 коп. 3% річних, 6702 грн. 03 коп. інфляційних витрат та 22112 грн. 93 коп. витрат з оплати судового збору. Повернуто ПП «Вікторія-Транс Україна» з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 6 грн. 16 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.05.2013 рішення господарського суду Донецької області №5006/40/47/2012 від 21.03.2013 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення був виданий наказ господарського суду Донецької області від 10.06.2013.

08.08.2013 ухвалою господарського суду Донецької області відстрочено виконання рішення від 21.03.2013 у справі №5006/40/47/2012 до 29.05.2014.

12.01.2015 ухвалою господарського суду Запорізької області задоволено заяву ПрАТ "Вікторія - Транс Україна" про видачу дубліката наказу господарського суду Донецької області від 10.06.2013; видано дублікат судового наказу від 10.06.2013 у справі №5006/40/47/2012.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 ухвалу господарського суду Запорізької області у справі №5006/40/47/2012 залишено без змін.

31 серпня 2018 року на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга на дії державного виконавця за № 17/891-2114 від 27.08.2018, в якій заявник просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 в частині не передачі виконавчого провадження № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 5006/40/47/2012 від 10.06.2013 до відділу примусового виконання piшень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження № 49554205;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо списання з рахунку ПАТ «Енергомашспецсталь», відкритого в АТ «Альфа Банк» у м. Києві (р/р № 7801, МФО 300346), боргу за виконавчим провадженням № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/40/47/2012 від 10.06.2013, а також основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій;

- зобовязати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 повернути на рахунок ПАТ «Енергомашспецсталь» (р/р № 7801, АТ «Альфа Банк» у м. Києві, МФО 300346) незаконно списану суму боргу за виконавчим провадженням № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 5006/40/47/2012 від 10.06.2013, а також основну винагороду приватного виконавця та витрати на проведення виконавчих дій за зазначеним виконавчим провадженням;

- зобовязати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 усунути порушення відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом передачі виконавчого провадження № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 5006/40/47/2012 від 10.06.2013 на виконання до відділу примусового виконання pішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження № 49554205.

Заявник обґрунтовує скаргу тим, що приватним виконавцем неправомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з огляду на те, що приватним виконавцем ОСОБА_1 не здійснювалось відкриття першого виконавчого провадження про стягнення коштів з ПАТ "Енергомашспецсталь". У відповідності до ст.ст.24, 30 Закону України "Про виконавче провадження"приватний виконавець повинен був передати відповідний наказ на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження №49554205, яке вже існує.

Задовольняючи частково скаргу, господарський суд виходив з того, що оскільки приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 не здійснювалося відкриття першого виконавчого провадження про стягнення коштів з боржника ПАТ «Енергомашспецсталь», то приватний виконавець повинен був передати матеріали виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/40/47/2012 від 10.06.2013 на виконання органу ДВС, який здійснює зведене виконавче провадження для приєднання його до зведеного виконавчого провадження., як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5).

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України "Про виконавче провадження" (далі Закон) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 2 цієї статті Закону визначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження", крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема ч. 2, встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2017 постановою старшого державного виконавця вказаного відділу державної виконавчої служби Мури хіна С.В., на підставі ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», приєднано виконавче провадження №38915558 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 03.12.2015 у справі №905/2809/14 до зведеного виконавчого провадження №49554205.

15.08.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57014483 за наказом №5006/40/47/2012 виданого 10.06.2013.

Згідно з автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що 15.08.2018 винесено постанову про арешт коштів боржника.

Також, 15.08.2018 винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

16.08.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ч.1 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження", виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Таким чином, діючим законодавством передбачено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника у зведеному виконавчому провадженні може здійснюватися, як державним виконавцем, так і приватним виконавцем, а вимога про здійснення виконання кількох рішень у зведеному виконавчому провадженні державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника стосується лише випадку здійснення виконання виконавчого документу органами державної виконавчої служби.

Положення, викладені у двох абзацах частини 1 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", по суті становлять два логічно завершених автономних аспекти регулювання, що відносяться до предмета цієї статті, яка визначає особливості виконання кількох рішень державним або приватним виконавцем залежно від того, до кого надійшли на виконання кілька виконавчих документів щодо одного боржника.

Разом з тим установлене абзацом 1 частини 1 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" правило щодо виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника у рамках зведеного виконавчого провадження тим виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, стосується виключно державних, а не приватних виконавців, тоді як щодо останніх діє правило абзацу 2 частини 1 цієї ж статті про виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника у рамках зведеного виконавчого провадження.

Крім того, враховуючи, що Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України "Про виконавче провадження", то положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог цих законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення Закону України "Про виконавче провадження" не зобов'язують приватного виконавця передавати виконавче провадження, яке перебуває у нього на виконанні, державному виконавцю з тієї підстави, що державний виконавець відкрив перше виконавче провадження щодо одного боржника.

Натомість частина 5 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" допускає передачу виконавчого документа від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої приватному виконавцю лише за заявою стягувача.

Системний аналіз норм Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що законодавством: визначено неоднаковий порядок дій для державних та приватних виконавців у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника; надано можливість одночасного виконання судових рішень щодо одного боржника різними виконавцями у випадку обрання стягувачем приватного виконавця для примусового виконання виконавчого документа, тоді як Інструкція не може визначати такого обов'язку.

Крім того, за змістом положень законодавства, яким визначено порядок здійснення виконавчого провадження, будь-яка передача виконавчого документа чи виконавчого провадження від одного виконавця до іншого здійснюється лише за згодою стягувача.

Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закон України "Про виконавче провадження" та Інструкція фактично визначають три ключові процедури (механізми), пов'язані з рухом виконавчого документа та виконавчого провадження між приватними виконавцями та/або органами державної виконавчої служби, а саме, "об'єднання та приєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження", "передача виконавчого документа" та "передача виконавчого провадження".

Так, механізм об'єднання та приєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження передбачений статтею 30 Закону України "Про виконавче провадження" та після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом може здійснюватися: органом державної виконавчої служби згідно з абзацом 1 частини 1 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", пунктом 14 розділу ІІІ Інструкції; приватним виконавцем згідно з абзацом 2 частини 1 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції. При цьому в обох зазначених випадках згоди стягувача на формування зведеного виконавчого провадження чи приєднання до нього інших проваджень не потрібно, оскільки не йдеться про зміну виконавця.

Передача виконавчого документа визначається, зокрема, частиною 5 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" та розділом V Інструкції та може здійснюватися: від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця; від приватного виконавця до органу державної виконавчої служби; від одного приватного виконавця до іншого. При цьому в усіх наведених випадках передача виконавчого документа здійснюється лише за заявою стягувача (принцип диспозитивності).

Порядок передачі виконавчого провадження визначається статтею 42 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Така передача відбувається лише у прямо передбачених закономвипадках, зокрема, у разі зупинення діяльності приватного виконавця сам приватний виконавець або Міністерство юстиції України (у певних випадках) вирішує питання про заміщення такого приватного виконавця іншим приватним виконавцем. Така передача здійснюється за погодженням із стягувачем. У разі відсутності згоди стягувача приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу або відповідно до рішення останнього передає його відповідному органу державної виконавчої служби або іншому приватному виконавцю.

Принцип передачі виконавчих проваджень виконавцю, який першим відкрив виконавче провадження, повною мірою не може бути реалізований щодо приватних виконавців, оскільки вони мають низку обмежень у своїй діяльності, зокрема: щодо змісту рішень; щодо кількості виконавчих документів; щодо суми стягнення.

Поширення на приватних виконавців дії правила щодо передачі всіх виконавчих проваджень виконавцю, який першим відкрив виконавче провадження щодо боржника, призведе до створення для державних виконавців більш сприятливих умов діяльності, що є неприйнятним з огляду на мету реформи системи примусового виконання рішень - дотримання балансу повноважень приватних і державних виконавців.

Застосування правила щодо обов'язкового передання виконавчого провадження від приватного виконавця до державного і навпаки призведе до порушення основоположного принципу диспозитивності, порушення права стягувача на вибір виконавця, передбаченого законом.

Виходячи з наведеного, передача виконавчого документа чи виконавчого провадження від приватного виконавця до іншого приватного чи державного виконавця може здійснюватися лише за заявою чи згодою стягувача. Зазначена правова позиція викладена у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №904/7326/17.

Таким чином, висновок господарського суду про неправомірність дій приватного виконавця з посиланням на ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та на Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року N 2832/5) (далі Інструкція) не відповідає закону.

Стосовно визнання неправомірними дій приватного виконавця ОСОБА_1 щодо списання з рахунку ПАТ «Енергомашспецсталь», відкритого в ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві (МФО 300346), боргу за виконавчим провадження №57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/40/47/2012 від 10.06.2013, а також основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій є такими, що підлягають задоволенню., судова колегія зазначає наступне.

Згідно із статтею 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем ОСОБА_1 було винесено постанову про арешт коштів боржника 15.08.2018.

Дії приватного виконавця в частині списання з рахунку боржника, відкритого в ПАТ «Альфа-Банк» у м. Києві, боргу за виконавчим провадженням № 57014483, основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій є правомірними та вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 271, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВА:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у справі № 5006/40/47/2012 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у справі № 5006/40/47/2012 скасувати в частині визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 в частині не передачі виконавчого провадження № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області у справі № 5006/40/47/2012 від 10.06.2013 до відділу примусового виконання piшень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження № 49554205, визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо списання з рахунку ПАТ "Енергомашспецсталь", відкритого в АТ "Альфа Банк" у м. Києві (р/р № 7801, МФО 300346), боргу за виконавчим провадженням № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області у справі №5006/40/47/2012 від 10.06.2013, а також основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій, зобов'язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 усунути порушення відповідно до вимог ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом передачі виконавчого провадження № 57014483 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області у справі № 5006/40/47/2012 від 10.06.2013 на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для приєднання його до зведеного виконавчого провадження № 49554205 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ПАТ "Енергомашспецсталь" в цій частині.

В іншій частині ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 № 5006/40/47/2012 залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 (020, м. Київ, вул.. Юрія Поправки, 6, оф. 15, РНОКПП НОМЕР_1) витрати з сплати судового збору в розмірі 1762,00грн.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Донецької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 14.01.2019.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.В. Россолов