ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Справа № 924/689/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Мельник О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Гавриліна Віктора Олександровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 вересня 2018 року в справі № 924/689/18 (суддя - Гладій С.В.), повний текст рішення складено 24 вересня 2018 року

за позовом Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Житлово-комунальне об'єднання"

до Фізичної особи - підприємця Гавриліна Віктора Олександровича

про стягнення 37 009 грн 64 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» (надалі - Позивач) звернулось в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Фізичної-особи підприємця Гавриліна Віктора Олександровича (надалі - Відповідач) про стягнення з Відповідача 37 009 грн 64 коп. заборгованості за користування майном.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір оренди про передачу індивідуально визначеного майна. В ході дії даного договору до нього було укладено ряд додаткових договорів, котрими було змінено площу оренди та відповідно орендну плату за оренду нежитлового орендованого приміщення. 6 листопада 2017 року на адресу Відповідача було направлено лист про те, що даний договір продовжуватися не буде та про необхідність повернути орендоване приміщення. Відповідач проігнорував вимоги даних листів та й надалі користується спірним приміщенням. Позивач посилаючись на статті 625, 629, 785 Цивільного кодексу України та статті 18, 26, 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 18 вересня 2018 року позов задоволено. Стягнути з Відповідача на користь Позивача 37009 грн 64 коп. неустойки. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн судового збору.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що Відповідач не повернув орендоване приміщення у встановлений термін, Позивач, в порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, нарахував Відповідачу неустойку в розмірі 49860 грн 40 коп. за період з листопада 2017 року по липень 2018 року. Окрім того, суд, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повернення за актом приймання - передачі орендованого приміщення, а також беручи до уваги, що Відповідач частково сплатив Позивачу неустойку в сумі 12850 грн 76 коп., що підтверджується ордером № 354 від 20 лютого 2018 року, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача неустойки.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, 30 жовтня 2018 року Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 69-71), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив скасувати рішення місцевого місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема виходив з того, що рішення місцевого господарського суду є необґрунтованим , таким, що прийнято не відповідно до обставин та матеріалів справи. Як зазначає Відповідач у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції приймав оскаржуване рішення без участі Відповідача та без його повідомлення про розгляд справи, що фактично позбавило Відповідача можливості надати суду свої заперечення, подати суду докази та клопотання, надати свої пояснення та довести обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Також, апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що відповідно до положення про Фонд комунального майна міста Нетішин передача в оренду комунального мана загальною площею понад 200 кв.м. здійснюється Фондом за згодою міської ради, яка на переконання Відповідача, є орендодавцем даного нерухомого майна. Окрім того, апелянт зауважує, що Позивач на адресу лист від 30 січня 2018 року з порушенням строків, визначених статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а саме після спливу місячного терміну такого повідомлення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20 листопада 2018 року (а.с. 95), з підстав, висвітлених в ній, було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача. Запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

Суд констатує, що дана справа № 924/689/18 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 1 762 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 176 199 грн 99 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 20 листопада 2018 року було повідомлено сторін про те, що розгляд справи № 924/689/18 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 21 січня 2019 року.

Водночас, як вбачається з копії лікарняного листа, в період з 15 січня 2019 року по 21 січня 2019 року включно, головуючий суддя перебував на лікарняному, в зв'язку з чим повний текст даної постанови оформлюється 22 січня 2019 року.

6 грудня 2018 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Позивача, в котрому останній, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін .

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому, суд виходив з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2005 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір оренди № 502 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Нетішина (надалі - Договір; а.с. 9-11).

Згідно умов пункту 1.1 Договору, Позивач передав, а Відповідач прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлове приміщення в житловому будинку (підвал), яке складається з 12 приміщення, площею 384 кв.м. майстерня по ремонту побутової техніки - 320 кв.м., магазин по продажу побутової техніки - 64 кв.м., що розташована за адресою: м. Нетішин, вул. Курчатова, 6, а також земельну ділянку на якій знаходиться майно і яка прилягає до будівлі (споруди) в розмірі, необхідному для досягнення мети оренди.

Відповідно до пункту 1.3 Договору, індивідуально визначене нерухоме майно нежитлове приміщення в житловому будинку (підвальні кімнати) знаходиться на балансі Позивача і його вартість, з врахуванням індексації, згідно з актом оцінки вартості майна, складеного за Методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, складає на 30 листопада 2003 року 87 309 грн 10 коп..

Згідно пункту 2 Договору, майно передається в оренду з метою використання під майстерню по ремонту побутової техніки - 320 кв.м. та магазин по продажу побутової техніки - 64 кв.м..

Відповідно до пунктів 3.2-3.4 Договору: орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Нетішинською міською радою, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - 897 грн 17 коп.; нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством; орендна плата за перший місяць оренди - листопад 2005 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за листопад 2005 року; орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць; орендна плата сплачується Відповідачем один раз в місяць не пізніше 12 числа наступного, за звітним місяця, шляхом перерахування її на розрахунковий рахунок Позивача.

Як передбачено пунктом 3.7 Договору, орендна плата, перерахована Відповідачем несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації стягується на користь Позивача, відповідно до чинного законодавства України з врахуванням пені в розмірі визначеному виходячи з подвійної облікової ставки НБУ на дане нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У відповідності до пунктів 7.2-7.4 Договору: прийняття та передача майна оформляється актом приймання-передачі, в якому в обов'язковому порядку, докладно відображається повний склад майна, що передається, план приміщень, технічний стан об'єкта та його наявних систем забезпечення (енерго-, газо-, водо-, теплопостачання, вентиляції та інших) тощо в момент прийняття-передачі; складання акта приймання-передачі здійснює Позивач; прийняття та передача об'єкта оренди здійснюється у визначені Договором строки; Позивач може вступати в строкове платне користування майном з моменту підписання акта приймання-передачі майна.

Розділом 11 Договору, визначено порядок вирішення спорів, де в пункті 11.2 Договору вказано, що всі спори, які виникають між сторонами в процесі виконання цього Договору або в зв'язку з ним, повинні вирішуватися шляхом переговорів; не вирішенні таким чином спори підлягають вирішенню в судовому порядку.

Розділом 12 Договору визначено строк чинності, умови зміни та припинення Договору, де в пункті 12.1 Договору вказано, що даний Договір укладено на строк 1 рік з дня підписання тексту Договору.

Згідно з пунктом 12.7 Договору, даний Договір оренди припиняється, зокрема при: закінченні строку, на який було укладено; дострокового розірвання за погодженням сторін та прийняття господарським судом рішення про дострокове розірвання договору на вимогу однією із сторін в разі невиконання іншою стороною своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавством України.

Позивачем до позовної заяви додано копію акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 25 листопада 2005 року (а.с. 12), згідно якої Позивач передав Відповідачу нежитлове приміщення по вулиці Курчатова, 6, загальною площею 384 кв.м. (під майстерню по ремонту побутової техніки 320 кв.м. та під магазин по продажу побутової техніки 64 кв.м.), яке знаходиться на балансі Позивача для здійснення підприємницької діяльності у строкове платне володіння і користування в стані, яке відповідає БНіП.

22 лютого 2006 року між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду до Договору № 502 від 25 листопада 2006 року (а.с. 14).

Згідно пункту 1 Додаткової угоди від 22 лютого 2006 року, пункт 1.1 Договору, наведено у наступній редакції: Позивач передає, а Відповідач приймає в стокове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно-нежитлове приміщення в житловому будинку (підвал), яке складається з 11 приміщень, площею 334 кв.м: майстерня по ремонту побутової техніки - 270кв.м.; магазин по продажу побутової техніки-64 кв.м.

Пунктом 2 Додаткової угоди від 22 лютого 2006 року, визначено пункт 2 Договору в наступній редакції: майно передається в оренду з метою використання під майстерню по ремонту побутової техніки-270 кв.м. та магазин по продажу побутової техніки 64 кв.м.

Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди від 22 лютого 2006 року, пункт 3.2 Договору висвітлено в наступній редакції: орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Нетішинською міською радою, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є індекс інфляції) - 818 грн 45 коп., нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством; орендна плата за перший місяць оренди лютий 2006 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за лютий 2006 року.

З матеріалів справи слідує, що 22 лютого 2006 року Відповідач звернувся з заявою до Позивача про зменшення оренди підвального приміщення за адресою Курчатова, 6 (207/1) ІІ під'їзд на 50 кв.м. (384 кв.м. - 50 кв.м. = 334 кв.м.; а.с. 17).

На підставі даної заяви Відповідача, 22 лютого 2006 року між Позивачем та Відповідачем було складено акт прийому-передачі нежитлового приміщення, за яким Позивач передав Відповідачу нежитлове приміщення загальною площею 334 кв.м. (під майстерню по ремонту побутової техніки 270 кв.м. та під магазин по продажу побутової техніки 64 кв.м.) по вул. Курчатова, 6, яке знаходиться на балансі Позивача для здійснення підприємницької діяльності у строкове платне володіння і користування в стані, яке відповідає БНіП (а.с. 16).

1 березня 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду до Договору № 502 від 25 листопада 2005 року, згідно з якої замінено назву Позивача (з Житлово-комунального об'єднання на комунальне підприємство Нетішинської міської ради „Житлово-комунальне об'єднання") відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію від 4 лютого 2008 року (а.с. 18).

1 березня 2010 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду до Договору (а.с. 19).

Згідно Додаткової угоди від 1 березня 2010 року, Розділ 3 пункту 3.2 було висвітлено в наступній редакції: «Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядок використання плати за оренду нерухомого майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Нетішин, затвердженої рішенням Нетішинської міської ради від 27 листопада 2007 року, № 4 пункт 18, та становить без ПДВ за базовий місяць (останній місяць, по якому є індекс інфляції) магазин по продажу побутової техніки - 285 грн 02 коп. в місяць; майстерня побутової техніки - 641,28 гривень в місяць; магазин промислових товарів - 133,60 гривень в місяць. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди березень 2010 року, визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень 2010 року».

Як вбачається із заяви Відповідача, долученої Позивачем до матеріалів справи, 19 квітня 2012 року Відповідач звернувся з заявою до Позивача про зменшення оренди на 100 кв.м., згідно Договору оренди (а.с. 21).

24 квітня 2012 року між Позивачем та Відповідачем складено акт прийому-передачі частини нежитлового приміщення, що знаходиться на балансі Позивача по пр-т Курчатова,6, згідно якого частина нежитлового приміщення за адресою пр-т Курчатова,6, загальною площею 100 кв.м., яке знаходиться на балансі Позивача, приймається Відповідачем від Позивача, в належному стані (а.с. 20).

Окрім того, 1 грудня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду № 11 до даного Договору (а.с. 22).

Відповідно до Додаткової угоди від 1 грудня 2014 року сторони дійшли згоди внести зміни до розділу 1 пункт 1.1 Договору, а саме: Позивач передає, а Відповідач приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно: нежитлове приміщення в житловому будинку (надалі Майно), площею 234.0 кв. м, розміщене за адресою: м. Нетішин пр-т. Курчатова.6 в підвалі, в житловому будинку, що знаходиться на балансі Позивача. Вартість вищевказаного майна визначена на підставі ринкової вартості об'єкта оцінки для визначення орендної плати на 30 вересня 2014 року, та становить 241926 грн без врахування ПДВ. Майно передається з метою використання під промисловий магазин 30,0 кв.м., майстерня побутової техніки 140,0 кв.м., магазин по продажу товарів, що були у використанні 64,0 кв.м..

1 грудня 2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду № 12 до даного Договору (а.с. 25).

Згідно Додаткової угоди № 12 від 1 грудня 2014 року, сторони домовились про наступне: Відповідач здійснює відшкодування витрат Позивачу за проведення оцінки окремого індивідуально визначеного майна, нежитлового підвального приміщення загальною площею 234,0 кв.м за адресою: по пр-т Курчатова, 6. Вартість оцінки згідно договору № 66/14 від 24 жовтня 2014 року (на проведення незалежної оцінки об'єкта оренди) укладеного між Позивачем та ПП «Ізяслав експерт» становить 600 грн. відшкодування здійснюється у термін десяти календарних днів з моменту укладання додаткової угоди (а.с. 24).

30 березня 2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду № 13 до Договору (а.с. 26).

Згідно Додаткової угоди № 13 від 30 березня 2015 року, було внесено зміни до розділу 3 даного Договору, а саме: Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за комунальне майно територіальної громади м. Нетішин та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням 68 сесії Нетішинської міської ради IV скликання від 27 січня 2015 року № 68/1625, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 2282 грн 80 коп..

З огляду на що 21 червня 2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду № 14 до даного Договору (а.с. 28-31).

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 14 від 21 червня 2015 року, дію додаткової угоди № 13 до Договору було зупинено до 1 січня 2016 року.

Згідно пункту 2 Додаткового угоди № 14, Договір оренди було обумовлено в наступній редакції, а саме: згідно якого пункуту 1.1 Договору, Позивач передає, а Відповідач приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлове приміщення в житловому будинку, площею 234 кв.м., розміщене за адресою: м. Нетішин, пр-т Курчатова,6, в підвалі в житловому будинку, що знаходиться на балансі Позивача (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість (актом оцінки на 30 березня 2014 року і становить за незалежною оцінкою) залишковою вартістю 241926 грн.

Згідно з пунктом 1.2 Договору, майно передається в оренду з метою використання під промисловий матеріал - 30,0 кв.м., майстерня по ремонту побутової техніки - 140 кв.м., магазин по продажу товарів, що були у використанні - 64 кв.м..

Відповідно до пункту 1.3 Договору, стан майна на момент укладання договору (потребує/не потребує поточного або капітального чи поточного і капітального ремонту) визначається в акті приймання - передавання за узгодженим висновком Позивача (Балансоутримувача) і Відповідача.

Згідно Розділу 2 Договору, Відповідач вступає у строкове платне користування Майном у термії указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації Договору) та акта приймання-передавання Майна; передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в Відповідача прав власності на це Майно; Власником, майна залишається територіальна громада міста Нетішин, а Відповідач користується ним протягом строку оренди; передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку / в акті оцінки, складеному за Методикою оцінки. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається Орендодавця.

Відповідно до пунктів 3.1-3.6 Договору: орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за комунальне майно територіальної громади м. Нетішина та пропорції її розподілу (затвердженої рішенням 26 сесії Нетішинської міської ради VI скликання від 30 березня 2012 року № 26/491), і становить без ПДВ за перший місяць оренди 2564 грн 35 коп.; нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством; орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць; оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб - сайті Фонду державного майна України; у разі користування Майном протягом неповного календарного місяця (першого та / або останнього місяця оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування; розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із Сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від Сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством; орендна плата перераховується Позивачу (Балансоутримувачу) щомісяця не пізніше 15 числа місяця.

Як передбачено пунктом 3.7 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується Позивачем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Згідно пункту 10.1 Додаткової угоди, цей договір укладено строком на 1 рік.

Відповідно до пункту 10.5 Договору: у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміни його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором; зазначені дії оформляються додатковим Договором, який є невід'ємною частиною Договору при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди.

Згідно пункту 10.9 Договору: у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Позивачу Відповідачем; у разі, якщо Відповдач затримав повернення Майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

З матеріалів справи слідує, що Позивач на адресу Відповідача надіслав листи - вимоги № 01-09/1018 від 6 листопада 2017 року та № 01-09/149 від 31 січня 2018 року, зі змісту котрих вбачається, що Позивач повідомив Відповідача про те, що термін дії Договору закінчився та просить повернути майно, а саме не житлове приміщення площею 234 кв.м., що знаходиться за адресою м. Нетішин, пр-т Курчатова,6 (а.с. 34-35; разом з доказами надіслання Відповідачу таких листів).

Окрім того, Позивачем на адресу Відповідача було направлено рахунок на оплату індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності майна № 4172 від 9 жовтня 2017 року на суму 2907 грн 41 коп. (а.с. 36).

20 лютого 2012 року комісією (у складі ст. майстра ОСОБА_4, майстра ОСОБА_3, економіста ПВВ ОСОБА_5) було складено акт про те, що Відповідач відмовився здавати не житлове приміщення площею 234 кв.м (а.с. 37).

Взяті на себе зобов'язання за Договором щодо здійснення платежів Відповідач належним чином не виконав, з огляду на що Позивач станом на 26 листопада 2017 року нарахував (відповідно до пункту 3.3 Договору) Відповідачу неустойку за безпідставне користування майном в сумі 49860 грн 40 коп. за період з грудня 2017 року по липень 2018 року.

Водночас Відповідач частково перерахував на рахунок Позивача неустойку в сумі 12850 грн 76 коп., що підтверджується касовим ордером № 354 від 20 лютого 2018 року (а.с. 39).

У зв'язку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором щодо повернення майна та сплати орендної плати, Позивач звернувся з позовом до суду, з метою захисту порушеного, на його думку права, в якому просить стягнути з Відповідача 3700 грн 64 коп. неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до вимог статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно частин 1 та 6 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Аналогічні визначення містить норма статті 759 Цивільного кодексу України, яка зокрема зазначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є вимога Позивача до Відповідача про стягнення неустойки у сумі 37009 грн 64 коп. грн. за період з грудня 2017 року по липень 2018 року.

Підставою позову є невиконання Відповдачем умов договору щодо звільнення нежитлових приміщень загальною площею 234 кв.м, що розташоване за адресою м. Нетішин пр.-т. Курчатова, 6.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли з договору оренди комунального майна.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини, пов'язані з орендною комунального майна, є Закон України від 10 квітня 1992 року № 2269-ХІІ "Про оренду державного та комунального майна" (із наступними змінами).

У частині 1 статті 27 даного Закону визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до пунктів 12.1, 12.3 Договору: даний Договір укладено на строк 1 рік з дня підписання договору; Договір в частині зобов'язань щодо повернення Відповдачем орендованого майна, сплати орендної плати, неустойки та відшкодування збитків продовжує діяти до виконання останнім зобов'язань.

Пунктом 12.4 Договору оренди сторони передбачили, що Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором, лише у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну договору.

Як вбачається з матеріалів справи 6 листопада 2017 року Позивач звернувся до Відповідача із листом, згідно якого повідомив про закінчення строку дії договору - 25 листопада 2017 року, у зв'зку із чим просив повернути орендоване майно, що знаходиться за адресою: м. Нетішин, вул. Курчатова,6.

Таким чином, виходячи з положень пунктів 10.5, 10.6, 12.4 Договору, враховуючи те, що Договір припинив свою дію 25 листопада 2016 року, орендоване приміщення Відповідач мав повернути Позивачеві за актом здачі-приймання до 1 грудня 2016 року (оскільки 26 та 27 листопада були вихідні дні). Проте, свої зобов'язання за Договором Відповідач належним чином не виконав.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок наймача щодо повернення наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі у разі припинення договору найму.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, факт припинення Договору оренди нежитлових приміщень встановлений пунктами 10.5 та 106 Договору про що зазначено у вищеописаних листах Позивача (а.с. 34, 35), проте, доказів повернення майна Відповідачем станом на день винесення судом рішення не подано (такі докази в матеріалах справи відсутні).

Відповідно до приписів статті 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Поряд з тим колегія суддів констатує, що застосовуючи приписи статті 785 Цивільного кодексу України, у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 Цивільного кодексу України, наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Колегією суддів враховується, що Відповідач не повернув орендоване приміщення у встановлений термін, а відтак Позивач, в порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, не позбавлений був права щодо нарахування Відповідачу неустойку в розмірі 49860 грн 40 коп. за період з листопада 2017 року по липень 2018 року.

При цьому, судовою колегіє враховується відсутність в матеріалах справи доказів повернення за актом приймання - передачі орендованого приміщення, а також зважаючи на те, що Відповідач частково сплатив Позивачу неустойку в сумі 12850 грн 76 коп. (що підтверджується ордером № 354 від 20 лютого 2018 року (а.с. 39)), дане є підставою для задоволення позовних вимог та стягнення з Відповідача неустойки в розмірі 37009 грн 64 коп..

Таким чином, на переконання колегії суддів вимога Позивача про стягнення з Відповідача неустойки в розмірі 37009 грн 64 коп., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Водночас рішення було прийнято і місцевим господарським судом. Відтак апеляційний господарський суд погоджується з його вірністю в цій частині.

Що ж стосується доводів Відповідача наведених в апеляційній скарзі відносно того, що Відповідач був неналежно повідомлений про дату та час судового розгляду справи та не зміг скористатися своїм правом щодо подання доказів та пояснень по справі, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції направляв копії ухвали про відкриття провадження у справі та прийняте за наслідками розгляду спору рішення на адресу Відповідача: АДРЕСА_1 (згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Ідентифікаційний номер НОМЕР_1; а.с. 33), яка зазначена у позовній заяві, вказане відправлення були повернуті на адресу суду з посиланням органу поштового зв'язку на те, що за закінченням терміну зберігання (а.с. 50).

Відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Слід зазначити, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Посилання ж Відповідача як на доказ його необізнаності про існування даного позову на копію закордонного паспорта з відміткою про вибуття за межі України (перетин кордону 17 вересня 2018 року та повернення в Україну 30 вересня 2018 року; а.с. 107) не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Судова колегія звертає увагу, що підтвердженням того, що Відповідач був належним чином повідомлений про те, що Позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду з огляду на невиконання Відповідач своїх зобов'язань по Договору, є й докази направлення Позивачем позовної заяви та всіх документів долучених до неї Відповідачу, а саме фіскальний чек від 2 серпня 2018 року та опис вкладення до цінного листа із описом документів (а.с. 5-6).

При цьому як вбачається із повідомлення про вручення рішення Господасрького суду Хмельницької області, то таке відправлення було отримане особисто Відповідачем 3 жовтня 2018 року, де в рядку «особисто» міститься відповідний підпис (а.с. 60).

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

Враховуючи усе вищевказане колегія вважає, що апелянт був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участю. При цьому, неотримання адресатом кореспонденції від судового органу є суб'єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав, що не може вважатися поважною причиною, яка перешкоджала відповідачу подати відзив на позовну заяву у встановлений судом першої інстанції в ухвалі про порушення провадження строк. Разом з тим, на переконання колегії суду сторона не довела незаконності рішення місцевого господарського суду по суті

В той же час, Відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалою Господарського суду Хмельницької області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

При цьому, явка учасників справи в судові засідання судом обов'язковою не визнавалась.

Колегія суддів зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частин 12, 13 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач так як і відповідач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що сторони зобов'язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються їх безпосереднього, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Що ж стосується доводів Відповідача наведених в апеляційній скарзі щодо звернення його до Позивача з пропозицією про намір скористатися переважним правом на укладення Договору на новий строк, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту пункту 10.6 Договору та частини 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір припиняється у випадку закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з частинами 2, 3 статті 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

В даному випадку, як зазначалося вище у цій постанові, Позивачем у встановленому законом порядку, листом від 6 листопада 2017 року, було повідомлено Відповідача про те, що термін дії Договору буде припинено 25 листопада 2017 року і на новий строк продовжуватися не буде у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, та необхідністю використання зазначених нежитлових приміщень для потреб Позивача.

На новий термін договір оренди не продовжувався, а тому, він вважається припиненим з 25 листопада 2017 року, про що заздалегідь було відомо Відповідачеві.

Відтак такі доводи Відповідача колегією суду дані відхиляються оскільки, Позивачем повністю дотримано процедуру припинення Договору оренди, зокрема, завчасно повідомлено про припинення дії Договору та необхідність використання орендованого майна для потреб власника, а тому починаючи з 25 листопада 2017 року Відповідач зобов'язаний був вчиняти дії, спрямовані на підготовку приміщень для звільнення у встановлений договором строк.

Інші доводи, висвітлені у відзиві не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються предмету доказування.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача згідно статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гавриліна Віктора Олександровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 вересня 2018 року в справі №924/689/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 вересня 2018 року в справі № 924/689/18 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу № 924/689/18 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Мельник О.В.