Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/764/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В. розглянувши позовну заяву від 28.11.2018 р. №2752 у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь - зерно - продукт"

до відповідача: ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства "Іванівський"

про стягнення заборгованості в сумі 751 036,05 грн. штрафу

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинь - зерно - продукт" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства "Іванівський" про стягнення заборгованості в сумі 3254489,56 грн., з яких 2 503 453,51 грн. - основний борг, 751 036,05 грн. - штраф. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ "Волинь - зерно - продукт" та ПСП "Іванівський" укладено договір купівлі - продажу № 0102/17563 від 01.02.2018 р. Однак, відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати коштів за поставлені товари в обумовлені сторонами терміни. Також позивач нарахував відповідачу штраф за порушення умов договору.

Ухвалою від 20.12.2018 р. було закрито підготовче провадження та призначено спір до розгляду по суті на 15.01.2019 р.

До винесення рішення, 15.01.2019 р. зі спору від позивача надійшла заява №16 від 14.01.019 року, у якій останній просить зменшити розмір позовних вимог і стягнути з відповідача 751 036,05 грн. - штрафу. Заява мотивована тим, що відповідачем у процесі розгляду справи було повністю погашено основний борг у розмірі 2 503 453,51 грн.

Вказана заява про зменшення позовних вимог відповідає вимогам ст.ст. 46 170 ГПК України, тому прийнята судом до розгляду.

У судове засідання представник позивача не з`явився. Однак подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засідання 15 січня 2019 року представник відповідача не з'явився. Відзиву на позов не подав. Про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляд справи, а ухвалою суду від 20 грудня 2018 року явка повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд приходить до висновку, що розгляд даної справи належить здійснити за наявними у ній матеріалами без участі представників позивача та відповідача.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, давши правову оцінку доказам, які мають значення для вирішення справи, господарський суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 сільськогосподарським підприємством "Іванівський" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь - зерно - продукт" (Продавець) 01.02.2018 року було укладено Договір купівлі-продажу №0102/17563 (арк.с. 12-14).

Згідно з розділом 1 даного договору Продавець в порядку та на умовах цього Договору зобов`язується продати у власність Покупця засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, зернові та олійні культури, дизпаливо, мікродобрива, інший товар, зазначений в накладних та/або специфікаціях до цього Договору, а Покупець у свою чергу зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктами 3.3.-3.5. Договору передбачено, що розрахунки між сторонами по цьому Договору здійснюються у національній грошовій одиниці України (гривні), шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний Продавцем в цьому Договорі. Моментом оплати Покупцем вартості кожної конкретної партії товару є дата поступлення цих коштів на поточний рахунок Продавця. Покупець зобов`язується провести оплату кожної партії товару в термін, зазначений у Специфікації до цього Договору.

Згідно Розділу 6 Договору Продавець зобов`язується, зокрема, передати у власніть Покупця товар по ціні, вказаній в п.3.1. Договору. У свою чергу Покупець зобов`язується, зокрема, здійснити оплату за товар в розмірах, що визначаються в п.3.2. цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний Продавцем.

У пункті 7.3. сторони погодили, що у разі порушення строків оплати (невиконання умов Договору) Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару. Крім того, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця вартість неоплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми.

Згідно пункту 9.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2018 р., а в частині розрахунків до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписано уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання умов Договору між сторонами були укладені специфікації на загальну суму 9094620,25 грн., згідно яких позивач здійснив поставку товарів за період з лютого по жовтень 2018 року на загальну суму 9 094 620,25 грн. (арк.с. 15-68).

У специфікаціях №119 від 03.05.2018 р., №686 від 09.08.2018 р., №1180 від 19.09.2018 р., №222 від 03.10.2018 р., №564 від 09.10.2018 р., - строк оплати товарів встановлювався до 15 жовтня 2018 року (пункти 5 даних специфікацій).

У всіх інших специфікаціях строк оплати товарів встановлювався до 15 серпня 2018 року (пункти 5 даних специфікацій).

13.11.2018 р. між позивачем та відповідачем укладено Протокол про зарахування зустрічних вимог, за яким сторони здійснили зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 7 411 193,18 грн. (арк.с. 69). Протокол підписаний та скріплений печатками позивача та відповідача.

Таким чином, згідно наявних у справі матеріалів, станом на час звернення позивача до суду із даним позовом, неплаченими відповідачем залишалися кошти у розмірі 2 503 453,51 грн.

У зв`язку з несплатою даних коштів позивач, покликаючись на п.7.3. Договору від 01.02.2018 р. нарахував відповідачу штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого товару (виходячи із суми боргу 2 503 453,51 грн.), який складає 751 036,05 грн.

У процесі розгляду даної справи у суді відповідач повністю погасив суму основного боргу перед позивачем у розмірі 2 503 453,51 грн. У якості доказу цього позивач надав банківську виписку про надходження коштів від ПСП "Іванівський" за період 01.01.2019 р. - 11.01.2019 р. у вказаній сумі (арк.с. 103-105).

Отже, станом на 15.01.2019 р. у відповідача відсутній борг перед позивачем за отримані товари згідно Договору від 01.02.2018 р. Вказане слугувало підставою для подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом.

Несплаченим залишився штраф у розмірі 30% (від суми боргу, який існував), що складає 751036,05 грн.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч. 1 ст.193 ГК України зазначає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 751 036,05 грн. штрафу суд зазначає таке.

Перевіряючи обгрунтованість та відповідність розміру штрафу умовам договору, суд визнає його арифметично правильним (2 503 453,51 грн. Х 30% = 751 036,05 грн.).

Разом з тим, згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені або штрафу, що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Оскільки борг стягується за період лютий-жовтень 2018 р., та матеріалами справи підтверджено, що остання поставка товару відповідачу відбулася у жовтні 2018 року, а уже у листопаді 2018 року позивач звернувся до господарського суду із даним позовом, тому вбачається короткостроковість виникнення боргу. Позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості. Разом з тим, з огляду на прострочення виконання зобов'язання нарахував відповідачу 751 036,05 грн. штрафу. Слід зауважити, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим.

Враховуючи майновий стан сторін, з огляду на короткостроковість виникнення боргу, та зважаючи що відповідачем повністю погашено борг у процесі розгляду даної справи, суд вважає можливим зменшити розмір штрафу із 30% заявлених (від суми боргу, що існував), та стягнути його з відповідача в розмірі 3% (від суми боргу, що існував), що за підрахунками суду складає 75 103,61 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що для застосування судом права зменшити розмір штрафних санкцій, у випадку наявності для цього підстав, подання боржником відповідного клопотання чинним законодавством не вимагається.

В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 675 932,44 грн. слід відмовити.

Отже, враховуючи усе викладене вище у сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 75 103,61 грн. штрафу. У решті вимог - у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Тому, у зв'язку із поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог на підставі ч.1 п.1 ст.7 ЗУ "Про судовий збір" підлягає поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю "Волинь - зерно - продукт" 37 551,80 грн. судового збору після подання позивачем відповідного клопотання до суду.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати у розмірі 11 265,55 грн. судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства "Іванівський" (35620, Рівненська область, Дубенський район, с.Іваннє, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь - зерно - продукт" (45240, Волинська область, Ківерцівський район, с.Липляни, вул.Козацька, 22, ) - 75 103,61 (сімдесят п`ять тисяч сто три) грн. 61 коп. штрафу, 11 265 (одинадцять тисяч двісті шістдесят п`ять) грн. 55 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 675 932,44 грн.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "21" січня 2019 року

Суддя Бережнюк В.В.