РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.01.2019Справа № 910/14070/18

За позовом Фізичної особи-підприємця Кантерука Леоніда Васильовича (АДРЕСА_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагрегат" (м. Київ)

про стягнення 141.337,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Кантерук Леонід Васильович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Профагрегат" про стягнення 153.442,98 грн. (основний борг, інфляційні втрати та 3% річних).

Позовні вимоги обґрунтовано неоплатою відповідачем позивачу вартості здійснених останнім перевезень.

Разом із заявою про усунення недоліків, позивачем подано заяву, в якій він просить суд стягнути з відповідача на свою користь 141.337,00 грн., з яких: 140.000,00 грн. основного боргу, 1.337,00 грн. 3% річних.

Крім вказаного, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 13.800,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.18. відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки на подання надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідачем у встановлений судом строк письмового відзиву на позов не подано, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надано.

При цьому судом встановлено, що відповідачу ухвалу суду про відкриття провадження в даній справі, направлену на адресу, визначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вручено 16.11.18., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення № 070.

Отже, відповідач належним чином повідомлені про розгляд справи № 910/14070/18.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.

За змістом ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Звертаючись з даним позовом до суду з позовною заявою № б/н від 17.10.18. позивачем пред'явлено до стягнення вартість послуг з перевезення позивачем вантажу за:

- Договором-заявкою № б/н від 25.06.18. (найменування вантажу та його пакування (плівка тюкована), вага (22 т), об'єм (86 куб.м), адреса, дата вивантаження (02.07.18., м. Київ, вул. Бориспільська, 9), сума фрахту (50.000,00 грн.), форма оплати (безготівковий розрахунок протягом 21 дня));

- Договором-заявкою № б/н від 09.07.18. (найменування вантажу та його пакування (плівка тюкована), вага (22 т), об'єм (86 куб.м), адреса, дата вивантаження (16.07.18., м. Київ, вул. Бориспільська, 9), сума фрахту (1600 євро), форма оплати (безготівковий розрахунок протягом 21 дня));

- Договором-заявкою № б/н від 01.08.18. (найменування вантажу та його пакування (плівка тюкована), вага (22 т), об'єм (86 куб.м), адреса, дата вивантаження (06.08.18., м. Київ, вул. Бориспільська, 9), сума фрахту (1600 євро), форма оплати (безготівковий розрахунок протягом 21 дня).

- міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 097854, згідно якої доставка вантажу за Договором-заявкою від 25.06.18. відбулась 02.07.18.;

- міжнародною товарно-транспортною накладною CMR, згідно якої доставка вантажу за Договором-заявкою від 09.07.18. відбулась 17.07.18.;

- міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 097915, згідно з якою доставка вантажу за Договором-заявкою від 01.08.18. відбулась 07.08.18.,

на загальну суму 149.252,10 грн.: 50.000,00 грн. + 1600 Євро (що за курсом НБУ на дату розвантаження становило 49.143,06 грн.) + 1600 Євро (що за курсом НБУ на дату розвантаження становило 50.109,04 грн.

Подаючи заяву про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 25.10.18. в даній справі, позивачем подано «уточнену позовну заяву», у відповідності до якої позивачем пред'явлено до стягнення вартість послуг з перевезення позивачем вантажу за:

- Договором-заявкою від 03.05.18.;

- Договором-заявкою від 16.05.18.;

- Договором-заявкою від 05.06.18.;

- міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 193369 згідно якої доставка вантажу відбулась 21.05.18.;

- міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 184384, згідно якої доставка вантажу відбулась 18.05.18.;

- міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 097950, згідно з якою доставка вантажу відбулась 11.06.18.,

на загальну суму 150.000,00 грн. (50.000,00 грн., 50.000,00 грн., 50.000,00 грн.), з яких, за твердженням позивача 10.000,00 грн. було оплачено відповідачем позивачу.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Подання сторонами доказів необхідне для безпосереднього сповіщення останніми про знані їм відомості та докази у справі, з'ясування наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги в їх сукупності, вирішення інших питань.

Втім матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів для встановлення того, чи мали місце обставини, на які посилається позивач, а саме, позивачем не подано ні договорів заявок, на які він посилається (від 03.05.18., від 16.05.18., від 05.06.18.), та з яких ви вбачались умови перевезення, дата доставки вантажу, вартість послуг перевезення), а з наданих CMR № 193369, № 184384, № 097950, не вбачається, який вантаж перевозився, за якими заявками, на яких умовах та на яку суму. Також позивачем не надано доказів на підтвердження сплати відповідачем 10.000,00 грн., відсутні докази на підтвердження суми оплати, дати оплати, призначення платежу; позивачем не подано жодного доказу звернення до відповідача з вимогою сплатити заборгованість.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, суд відмовляє в позові повністю.

За приписами ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 2.120,06 грн. покладаються на позивача з підстав відмови в задоволенні позову.

Суд відмовляє позивачу в покладенні на відповідача заявлених 13.800,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката з підстав відмови в позові та з підстав того, що позивачем не подано доказів понесення таких витрат.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко