УХВАЛА

м. Київ

14.01.2019Справа № 910/16274/18
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши позовну заяву Приватного агропромислового підприємства "Воля 2000", с. Перемилів, Гусятинського району, Тернопільської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юта Девелопмент", м. Київ

про стягнення 267 300,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне агропромислове підприємство "Воля 2000" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юта Девелопмент" (відповідач) 99 000,00 грн. суми попередньої оплати вартості товару за Договором поставки № 1031/10 від 24.10.2018р. та 168 300,00 грн. пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом не було дотримано вимог ст. ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, а саме не зазначено в позовній заяві вірної адреси місцезнаходження, відомих номерів засобів зв'язку відповідача, офіційних електронних адрес та адрес електронної пошти сторін та не надано доказів оплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4,50 грн. у встановленому порядку (за платіжними реквізитами Господарського суду міста Києва), у зв'язку з чим ухвалою суду від 10.12.2018р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк (10 (десять) днів з дня вручення ухвали) та спосіб усунення недоліків позовної заяви - шляхом зазначення у позовній заяві вказаних вище відомостей та надання доказів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У встановлений судом строк позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Разом з тим, виходячи зі змісту поданої позивачем заяви та додатків до неї, суд приходить до висновку про те, що позивачем не усунуто всіх недоліків позовної заяви, про які судом було зазначено в ухвалі суду від 10.12.2018р.

Судом встановлено, що позивачем усунуто вказаний в ухвалі суду від 10.12.2018р. недолік щодо зазначення у позовній заяві вірної адреси місцезнаходження відповідача та зазначено про те, що йому не відомі номери засобів зв'язку відповідача, офіційна електронна адреса та адреса електронної пошти.

Як вказувалось вище, залишаючи позовну заяву без руху, суд також звертав увагу позивача на те, що при усуненні недоліків позовної заяви позивачеві з урахуванням заявлених позовних вимог слід доплатити судовий збір на суму 4,50 грн.

При цьому, суд звертав увагу позивача на те, що доплату судового збору необхідно здійснити за платіжними реквізитами Господарського суду міста Києва.

Як вбачається з поданої позивачем квитанції № 0.0..1 від 21.12.2018р. позивачем оплачено 4,50 грн. судового збору за платіжними реквізитами іншого суду, відтак вказану квитанцію суд не може визнати належним доказом оплати судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва.

Судом здійснено запит до Реєстру підтверджень оплат із Казначейства, який міститься у комп'ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду" та встановлено відсутність відомостей щодо зарахування сплаченого на підставі квитанції №0.0..1 від 21.12.2018р. судового збору у розмірі 4,50 грн. до спеціального фонду державного бюджету.

Згідно ч. 4 статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Таким чином, позовну заяву і додані до неї документи слід вважати неподаною та повернути заявникові.

Суд звертає увагу позивача на те, що з урахуванням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правова конструкція статті 174 Господарського процесуального кодексу України дає можливість стороні розраховувати на захист своїх прав та доступ до правосуддя, незважаючи на порушення при поданні позовної заяви, що стали підставою для її повернення, через передбачену законом процесуальну можливість повторного подання позовної заяви після усунення допущеного порушення.

У зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 26.12.2018р. по 11.01.2019р. у відпустці, а 12.01.2019р. - 13.01.2019р. є вихідними днями, суд підписує дану увалу у перший робочий день після виходу з відпустки - 14.01.2019р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Приватного агропромислового підприємства "Воля 2000" і додані до неї документи вважати неподаною та повернути (в тому числі й заяву про усунення недоліків позовної заяви від 21.12.2018р. з додатками) заявникові.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя C.М. Морозов