ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа № 914/977/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Мокра А.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства (далі ФГ) Рисовський б/н від 01.11.2018 (вх. № 01-05/950/18 від 07.11.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 (суддя Юркевич М.В., повний текст складено 17.10.2018)

у справі № 914/977/18

за позовом: ФГ Рисовський, с. Зубра, Пустомитівський р-н, Львівська обл.

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів

про стягнення 179 869, 00 грн шкоди,

та представників:

позивача: ОСОБА_3 голова комісії з припинення (керівник);

відповідача: ОСОБА_4 представник (довіреність № 2901/вих-62 від 18.01.2018).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

У судовому засіданні 10.01.2019 здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ст. 222 ГПК України.

Хід розгляду апеляційної скарги викладено у відповідних ухвалах суду.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

09.01.2019 відповідачем подано суду доповнення до відзиву на апеляційну скаргу (вх № 01-04/119/19 від 09.01.2019) та долучено до нього копію заяви гр. ОСОБА_5 від 18.05.2017 (реєстраційний номер 3-Р-39885-24), копію листа Управління земельних ресурсів від 12.06.2017 № 24703-3108, копію рішення Господарського суду Львівської області від 10.10.2016 у справі № 914/2105/16.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти долучення їх до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

В доповненні до відзиву та в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що подання додаткових документів суду апеляційної інстанції зумовлено ототожненням позивача, який є юридичною особою, з фізичною особою, про що свідчить аргументація позовної заяви та апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані вказані причини неподання доказів суду першої інстанції та зазначає, що відповідачу ще з моменту отримання ним копії позовної заяви були відомі мотиви заявленої вимоги щодо моральної шкоди, однак жодних обєктивних причин неможливості подання доказів, які вже існували, суду першої інстанції ним не вказано. Відтак, з урахуванням приписів процесуальних норм права, додаткові докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

3. Короткий зміст позовних вимог.

17.04.2018 ФГ Рисовський звернулося з позовом до Львівської міської ради про стягнення 179 869, 00 грн шкоди, з якої 32 000, 00 грн моральної шкоди та 147 896, 00 грн матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.02.2012 позивач звернувся до Львівської міської ради із заявою №3-Р-5940 про надання земельної ділянки на проспекті ОСОБА_6 у м. Львові площею 15 кв.м. в користування з дозволом провести реконструкцію частини галереї торгового залу під приміщення торгівлі продуктами бджільництва. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №876/4359/15, визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_5 про надання йому земельної ділянки площею 38 кв.м. на проспекті ОСОБА_6 у м. Львові по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв.м під реконструкцію частини галереї торгового центру на пр. Ч. Калини, 109 у м. Львові по договору суперфіцію, згідно представленого проекту. Зобовязано Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_5 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м на пр. Ч. Калини, 109 у м. Львові по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв.м. під реконструкцію частини галереї торгового центру на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові.

Однак, вказана заява відповідачем розглянута не була, а рішення Пустомитівського районного суду не виконано, що і послужило підставою для предявлення цього позову у зв язку із чим позивач нарахував відповідачу з липня 2017 по лютий 2018 матеріальну шкоду у вигляді неотриманого доходу в розмірі 147 896, 00 грн та 32 000, 00 грн моральної шкоди, тобто за кожен місяць невиконання судового рішення по 3 200, 00 грн, що позивач вважає співмірним відшкодуванню особі при незаконному перебуванні під слідством та судом, а також як зарплату потенційно найнятого торгового працівника, який би здійснював реалізацію продуктів бджільництва.

Також позивач зазначає, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі № 914/340/15 присуджено до стягнення з відповідача на його користь 6 090, 00 грн моральної шкоди у звязку з нерозглядом заяв та невиконанням судових рішень.

4.Короткий зміст судового рішення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення у справі мотивоване ст. 56, п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України (надалі КУ), ст.ст. 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», і зроблено висновок, що з аналізу постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а вбачається, що предметом розгляду в адміністративній справі були звернення позивача до відповідача про надання земельних ділянок за №3-р-5954 та №3-р-5950 від 29.02.2012, однак, до матеріалів розглядуваної справи позивачем долучено заяву під іншим реєстраційним номером, а саме 3-р-5940 від 29.02.2012, яка не була предметом розгляду в адміністративному спорі. Крім того, суд звернув увагу позивача, що сам по собі розгляд заяви про надання земельної ділянки не гарантує рішення про її надання, а тому твердження про те, що лише бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду спірної заяви призвів до понесення позивачем збитків є передчасним, так як лише безпідставна відмова у наданні земельної ділянки буде утворювати причинний зв'язок між діями міської ради та теоретично можливими збитками позивача, що є обовязковим елементом цивільного правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вказав, що адміністративним судом у справі №450/4743/13-а було здійснено розгляд позовної заяви ОСОБА_5 як фізичної особи і констатовано факт порушення його прав з боку Львівської міської ради як фізичної особи, в той час, як у даному господарському спорі субєктний склад учасників справи є іншим, а саме розглядається спір між двома юридичними особами, з одного боку позивачем ФГ «Рисовський», а з іншого відповідачем Львівською міською радою.

Місцевим господарським судом зроблено висновок, що позивачем у даному позові не зазначено, в чому полягають втрати немайнового характеру ФГ Рисовський, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, не обґрунтовано зниження прибутку фермерського господарства внаслідок дій відповідача, неможливості сплати ним соціальних внесків та покращення житлових умов у звязку з бездіяльністю відповідача, не представлено суду доказів приниження з боку відповідача ділової репутації ФГ «Рисовський», посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, а також вчинення інших дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності фермерського господарства та не наведено жодних переконливих аргументів здійснення підприємницької діяльності через яку просить суд стягнути матеріальну шкоду у формі втраченої вигоди.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи сторін справи.

5.1. ФГ Рисовський не погодилось з ухваленим рішенням суду, вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та неправильним встановленням обставин справи. Апелянт зазначає, зокрема, про безпідставність тверджень суду, що подана позивачем до міської ради заява від 29.02.2012 № 3-Р-5940 не була предметом розгляду в адміністративному суді, а розрахунок матеріальної шкоди є необґрунтованим та непідтвердженим, долучаючи до апеляційної скарги оригінали рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, довідки статистики № 13-07/1979/5-17 від 19.10.2017, довідки спостереження моніторингу № 01-439 від 20.12.2017, виданої ТзОВ «Шувар» та заяви № 3-Р-5940. Вказує, що відмова суду першої інстанції у відшкодуванні завданої шкоди суперечить ст. 56 КУ, ст. 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, судовій практиці Європейського суду з прав людини, оскільки є наявні елементи цивільного правопорушення: невиконання судового рішення, неотримані доходи та причинний звязок між шкодою та протиправною бездіяльністю, який полягає у тому, що отриманий дохід був би можливий за відсутності протиправної поведінки відповідача розгляд заяви протягом розумного строку, а у випадку відмови, питання щодо отримання земельної ділянки вирішувалось б в судовому порядку. Стверджує, що моральна шкода, завдана позивачу, полягає не лише в невиконанні судових рішень, а й в порушенні гарантій прав власника, гарантії прав на землю. З посиланням на практику Європейського суду з прав людини зазначає, що одноосібний власник внаслідок прямого впливу неправомірних дій і бездіяльності може вважати себе і потерпілим від втручання в його особисті немайнові права в результаті дій, спрямованих проти власного господарства, за незаконне втручання у право власності, недотримання принципу «належного урядування».

5.2. 17.12.2018 відповідачем подано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу здійснення підприємницької діяльності; рішення суду, яке б зобовязувало міську раду надати Фермерському господарству земельну ділянку або зобовязувало розглянути таке питання; документів, які свідчать про реєстрацію пасіки та його ветеринарно-санітарного паспорту. Вважає, що судові спори за інші періоди не можуть мати преюдиційного значення для даної справи. Стверджує, що Положенням про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові № 4526 від 23.04.2015 (зі змінами від 02.03.2017) не передбачається надання в оренду земельних ділянок для розміщення тимчасових споруд, а дані ухвали передбачають порядок звернення до виконавчих органів міської ради з метою отримання необхідної документації для розміщення тимчасової споруди, однак позивачем не подано суду доказів звернення до міської ради з метою отримання дозволу для розміщення тимчасової споруди. Звертає увагу суду, що постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а стосувалась позовних вимог фізичної особи, яку не слід ототожнювати з позивачем у даній справі. Відповідач просить рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

6.1. Як зазначено в позовній заяві, розпорядженням представника Президента України в Пустомитівському районі від 12.03.1993 ОСОБА_5 визнано одноосібним фермером з 4 га землі, яку вилучено внаслідок рейдерства і не повернуто ігноруючи судові рішення. Тому позивач зосередив свою виробничу діяльність на бджільництві, для чого збудував два перевізні бджолопавільйони та для виробничої діяльності виникла потреба організувати торгове приміщення для торгівлі власною продукцією.

Надалі вказує, що погодивши проектні пропозиції, 29.02.2012 він звернувся з заявою № 3-Р-5940 від 29.02.2012 до відповідача для надання земельної ділянки площею 15 кв.м. для встановлення приміщення для реалізації продукції бджільництва власного виробництва. Однак вказана заява не розглядалась, тому він звернувся до адміністративного суду.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №876/4359/15), визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_5 про надання йому земельної ділянки площею 38 кв.м. на проспекті ОСОБА_6 у м. Львові по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв.м під реконструкцію частини галереї торгового центру на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові по договору суперфіцію, згідно представленого проекту. Поновлено порушені права ОСОБА_5 та зобовязано Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_5 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв.м. під реконструкцію частини галереї торгового центру на пр. Червоної Калини, 109 у м. Львові по договору суперфіцію, згідно представленого проекту (а.с. 20).

6.2. Судом першої інстанції вказано, що позивач, мотивуючи позовні вимоги у даній справі, покликається на нерозгляд відповідачем заяви №3-Р-5940 від 29.02.2012, а як досліджено судом, така не була предметом розгляду у справі №450/4743/13-а.

6.3. Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено наступне.

До позовної заяви позивачем долучено заяву №3-Р-5940 від 29.02.2012, яка підписана головою Фермерського господарства ОСОБА_5 (а.с. 14).

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що долучена до позову заява №3-Р-5940 від 29.02.2012 не містить відміток про її отримання Львівською міською радою та не була предметом розгляду в судових інстанціях, на які посилається позивач. Водночас, зазначає, що предметом розгляду Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/4743/13-а була заява від 27.02.2012, зареєстрована 29.02.2012 за №3-Р-5940, текст якої є тотожнім з текстом, долученої до позовної заяви, проте, така була подана від імені фермера ОСОБА_5 Копію вказаної заяви відповідач долучив до відзиву на позовну заяву (а.с. 39).

В судовому засіданні 10.01.2019 колегією суддів оглянуто наданий позивачем оригінал заяви фермера ОСОБА_5 від 27.02.2012, зареєстрованої 29.02.2012 за №3-Р-5940 та встановлено її відповідність заяві, яка долучена до матеріалів справи відповідачем.

Також колегією суддів встановлено тотожність тексту обох заяв, однак в долученій до позову заяві підписантом вказано голову Фермерського господарства ОСОБА_5, а в долученій відповідачем заяві та оглянутій судом фермер ОСОБА_5

6.4. 03 лютого 2015 року, ФГ «Рисовський» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради про відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.11.2015 у справі №914/340/15 відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог про відшкодування завданої шкоди.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016, рішення Господарського суду Львівської області від 18.11.2015 у справі № 914/340/15 скасовано в частині відмови в стягненні 6 090, 00 грн моральної шкоди. В цій частині прийнято нове рішення, позов задоволено. В решті рішення суду залишено без змін.

При прийнятті вказаної постанови суд встановив, що беззаперечним доказом вчинення Львівською міською радою правопорушення є невиконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №876/4359/15 про визнання протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду протягом 10-ти років заяв позивача про надання в оренду земельних ділянок у м. Львові на проспекті ОСОБА_6, 109, площами 38 кв.м. та 15 кв.м.

При цьому, бездіяльність відповідача визначена не у ненаданні земельних ділянок, а у не розгляді (неповідомленні про результати розгляду поданих заяв), що мало наслідком невідомість перспективи діяльності фермерського господарства і відповідно завдало певної моральної шкоди позивачу.

Крім того, суд апеляційної інстанції у справі №914/340/15, погодився з доводами позивача, які стосуються того, що позивач поніс моральну шкоду у звязку з невиконанням відповідачем постанови Пустомитівського районного суду Львівської області. Апеляційний господарський суд задоволив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за період 6 місяців (з червня по жовтень 2015 року включно) в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завдання шкоди.

07.08.2017 ФГ Рисовський звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради про стягнення 56,5 мінімальних заробітних плат завданої шкоди.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.09.2017 у справі №914/1633/17 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Львівської міської ради на користь ФГ Рисовський 39 218, 00 грн моральної шкоди. Присуджено до стягнення з Львівської міської ради 558, 18 грн судового збору в дохід Державного бюджету України. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 задоволено апеляційну скаргу Львівської міської ради. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2017 у справі № 914/1633/17 скасовано в частині задоволення позову про стягнення з Львівської міської ради на користь ФГ Рисовський 39 218,00 грн моральної шкоди. В цій частині ухвалено нове рішення. Відмовлено у позові ФГ Рисовський до Львівської міської ради про стягнення 39 218,00 грн. моральної шкоди. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2017 у справі № 914/1633/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.07.2018 скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, справу № 914/1633/17 передано на новий розгляд до Львівської апеляційного господарського суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.09.2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.12.2018, апеляційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2017 у справі №914/1633/17, яким присуджено до стягнення моральну шкоду за період з листопада 2015 року по червень 2017 року, залишено без змін.

6.5. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач не надав доказів виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012 у справі №5015/6840/11 та постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, на яку посилався позивач у заяві від 27.02.2012, зареєстрованої Львівською міською радою 29.02.2012 за №3-Р-5940.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

7.1. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, мотивуючи позовні вимоги у даній справі, покликається на нерозгляд відповідачем заяви №3-Р-5940 від 29.02.2012, а як досліджено судом, така не була предметом розгляду у справі №450/4743/13-а.

Однак колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що такі твердження суду є помилковими, оскільки в постанові Пустомитівського районного суду Львівської області (абз. 10), належним чином засвідчену копію якої долучено позивачем до апеляційної скарги, вказано, що позивач звернувся до відповідача у тому числі і з заявою № 3-Р-5940 від 29.02.2012. Відтак, така була предметом розгляду у справі № 450/4743/13-а. Більше того, вказана обставини підтверджується обома сторонами справи.

Поряд з цим, позивачем до позовної заяви була долучена заява, яка підписана головою Фермерського господарства ОСОБА_5, в той час, як предметом розгляду в адміністративному суді була заява, підписана фермером ОСОБА_5

З огляду на тотожність тексту обох заяв, наявності в матеріалах справи долученої відповідачем заяви, яка була предметом розгляду в адміністративній справі, колегія суддів вважає за необхідне захистити порушене право позивача.

Відтак, предметом спору в даній справі є вимога ФГ «Рисовський» про стягнення з Львівської міської ради моральної шкоди за нерозгляд заяви і невиконання рішення Пустомитівського районного суду з липня 2017 року по лютий 2018 рік в розмірі 32 000, 00 грн, а також матеріальної шкоди, як неотриманого доходу від продажу бджолопродукції у розмірі 147 896, 00 грн.

7.2. Щодо моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами частин 1, 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що невиконання відповідачем постанови Пустомитівського районного суду від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а, завдає позивачу моральної шкоди, яка полягає в глибоких переживаннях в зв`язку з позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, невиправданих затрачених матеріальних ресурсів, порушення і втручання у право власності, вчинення дій на заниження престижу та довіри до діяльності позивача та інших його немайнових прав.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2012 у справі № 5015/6840/11, на яке посилається позивач у заяві від 29.02.2012 № 3-Р-5940, визнано порушеним право ФГ «Рисовський» та ПП ОСОБА_5 на розгляд заяви про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства та надання обґрунтованої відповіді.

Постановою Пустомитівського районного суду від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а, задоволено адміністративний позов ОСОБА_5 до Львівської міської ради і визнано бездіяльність по розгляду заяв та зобов`язано розглянути заяви.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Однак доказів виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012 у справі №5015/6840/11 та постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а сторонами суду першої інстанції не подано.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивачем заявлено до стягнення моральну шкоду за період з липня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди.

Слід зазначити, що невиконання відповідачем постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а вже було підставою для звернення позивача до суду у справі № 914/340/15, в якій задоволено позовні вимоги ФГ «Рисовський» до Львівської міської ради в частині відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Ради з червня по жовтень 2015 року та у справі № 914/1633/17, якою задоволено позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за період з листопада 2015 року по червень 2017 року в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди.

Отже, позов у цій справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої зокрема зниженням престижу і довіри до діяльності фермерського господарства та інших немайнових прав позивача, подано з тих самих підстав незаконної бездіяльності Ради, з яких було частково задоволено позов про відшкодування моральної шкоди у справах № 914/340/15 та №914/1633/17, які набрали законної сили.

Таким чином, позов у цій справі подано через те, що підстави, з яких було частково задоволено позови у справах № 914/340/15 та №914/1633/17, не відпали, і внаслідок цього завдання шкоди триває, тому вона підлягає відшкодуванню за наступний період.

Відтак суд відхиляє як необґрунтовані аргументи скаржника про відсутність підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди, яка вже присуджена до стягнення за судовими рішеннями за попередні періоди, які набрали законної сили.

Безпідставними також є висновки суду першої інстанції про те, що адміністративним судом у справі №450/4743/13-а було здійснено розгляд позовної заяви ОСОБА_5 як фізичної особи і констатовано факт порушення його прав з боку Львівської міської ради як фізичної особи, в той час, як у даному господарському спорі субєктний склад учасників справи є іншим, а саме розглядається спір між двома юридичними особами, позивачем не подано суду доказів для стягнення моральної шкоди саме як юридичній особі, відтак такі задоволенню не підлягають.

Слід зазначити, що у п. 60 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 справа «ОСОБА_5 проти України» вказано, що одноосібний власник товариства може вважати себе потерпілим від втручання в його особисті права за статтею 1 Першого протоколу в результаті дій, спрямованих проти його товариства (див., серед інших джерел, ухвали щодо прийнятності у справах «Анкаркрона проти Швеції» (Ankarcrona v. Sweden), заява № 35178/97, від 27 червня 2000 року, «Носов проти Росії» (Nosovv. Russia), заява № 30877/02, від 20 жовтня 2005 року, а також зазначене вище рішення у справі «Гумбатов проти Азербайджану» (Humbatov v. Azerbaijan), п. 21). У нещодавній справі «Хамідов проти Росії» (Khamidov v. Russia) (заява № 72118/01, п. 125, ECHR 2007-XII (витяги)).

Відтак суд вважає, що висновки про тісний зв'язок між інтересом заявника щодо діяльності фермерського господарства як фізичної особи та як власника фермерського господарства так само стосуються і цієї справи.

Отже, розмежування термінів «юридична» та «фізична» особи у класичному розумінні цих визначень, наведених в Цивільному кодексі України, щодо даного спору не є правильним.

З огляду на викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 32 000, 00 грн моральної шкоди за період з листопада 2015 року по червень 2017 року в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди, а рішення Господарського суду Львівської області в цій частині належить скасувати.

7.3. Щодо матеріальної шкоди.

Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Тобто, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки предметом спору є стягнення шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, то позивачу необхідно було відповідно до положень ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України довести підстави та розмір неодержаних доходів.

Для розрахунку суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач використав середньомісячну заробітну плату одного штатного працівника, довідку ТзОВ «Ринок сільськогосподарської продукції Шувар» від 20.12.2017 № 01-439 про моніторинг цін на бджолопродукти, курс лекцій ОСОБА_7 «Технологія виробництва продуктів бджільництва» за 2009 рік та довідку Головного управління статистики у Львівській області від 19.10.2017 про середні ціни на квіти живі та мед натуральний станом на вересень 2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам по собі розгляд заяви про надання земельної ділянки не гарантує рішення про її надання, а тому твердження про те, що лише бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду спірної заяви призвів до понесення позивачем матеріальних збитків є передчасним.

Слід також погодитись, що матеріали справи не містять документів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності та взяти до уваги факт перебування позивача у стані припинення ще з 2008 року, відтак, можливість одержання доходів є теоретичною та не може бути підставою для її стягнення.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача щодо не розгляду заяви та завданою позивачу матеріальною шкодою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

8. Судові витрати.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на скасування рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 та прийняття нового рішення, яким позовні вимоги підлягають до задоволенню частково, суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи пропорції задоволених вимог, до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України за розгляд справи судом першої інстанції підлягає до стягнення 480, 00 грн судового збору.

За перегляд справи судом апеляційної інстанції підлягає до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України 720, 00 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 252, 255, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 скасувати в частині відмови в стягненні 32 000, 00 грн моральної шкоди. В цій частині прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Стягнути з Львівської міської ради, ідент. код 04055896, місцезнаходження 79008, Львівська обл., місто Львів, пл.Ринок, будинок 1 на користь Фермерського господарства «Рисовський», ідент. код. 19324981, місцезнаходження: 81135, Львівська область, Пустомитівський район, село Зубра - 32 000, 00 грн моральної шкоди.

Стягнути з Львівської міської ради, ідент. код 04055896, місцезнаходження 79008, Львівська обл., місто Львів, пл.Ринок, будинок 1 в дохід Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України ідент. код 26255795, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) 480, 00 грн судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

3. Стягнути з Львівської міської ради, ідент. код 04055896, місцезнаходження 79008, Львівська обл., місто Львів, пл. Ринок, будинок 1 в дохід Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України ідент. код 26255795, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) - 720, 00 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Зварич О.В.

ОСОБА_2