ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 910/5723/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.10.2018 (повний текст рішення складено 16.10.2018)

у справі № 910/5723/18 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім

«Сокар Україна»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Банк «Восток»

2) Міністерства оборони України

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню,

зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сокар Україна» (далі - ТОВ «ТД «Сокар Україна», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Восток» (далі - ПАТ «Банк «Восток», відповідач-1) та Міністерства оборони України (далі - МОУ, відповідач-2) про визнання банківської гарантії № КГ2016-0088/18-89 від 13.05.2017, виданої ПАТ «Банк «Восток», такою, що не підлягає виконанню, в зв'язку із закінченням строку її дії; зобов'язання МОУ повернути ТОВ «ТД «Сокар Україна» банківську гарантію № КГ2016-0088/18-89 від 13.05.2017, видану ПАТ «Банк «Восток» на забезпечення виконання Договору № 286/1/17/14 від 16.05.2015 про постачання для державних потреб нафти і дистилянтів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України). В обґрунтування своїх вимог зазначило про належне виконання позивачем своїх зобов'язань перед МОУ за Договором № 286/1/17/14 від 16.05.2015 про постачання для державних потреб нафти і дистилянтів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), однак не повернення відповідачем банківської гарантії № КГ2016-0088/18-89, виданої 13.05.2017 ПАТ «Банк «Восток» в якості забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором поставки, як це передбачено ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі».

У поданому суду першої інстанції відзиві відповідач-1 - ПАТ «Банк «Восток» позовні вимоги визнав, вважав їх обґрунтованими.

Заперечуючи проти позову, відповідач-2 подав відзив, в якому зазначив про неналежне виконання позивачем основного зобов'язання за Договором постачання, в зв'язку із чим у відповідача-2 відсутні підстави для повернення банківської гарантії № КГ2016-0088/18-89 від 13.05.2017, вважаючи, що даний позов є намаганням позивача уникнути відповідальності за порушення строків поставки продукції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/5723/18 позовні вимоги ТОВ «ТД «Сокар Україна» задоволено повністю. Визнано такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію № КГ2016-0088/18-89 від 13.05.2017, видану ПАТ «Банк «Восток», у зв'язку із закінченням строку її дії. Зобов`язано Міністерство оборони України повернути ТОВ «ТД «Сокар Україна» забезпечення виконання Договору № 286/1/17/14 від 16.05.2015 про постачання для державних потреб нафти і дистилянтів (авіаційний газ) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), а саме - банківську гарантію № КГ2016-0088/18-89 від 13.05.2017, видану ПАТ «Банк «Восток».

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального права та неправильним тлумаченням норм чинного законодавства. На переконання апелянта, судом першої інстанції не досліджено, що відповідно до вимог постанови Національного банку України від 15.12.2004 № 639 «Про затвердження положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземній валютах» безвідклична гарантія - це гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром, а безумовна гарантія - це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов'язання, забезпеченого гарантією, сплачує бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов. За твердженнями апелянта, умови щодо постачання продукції у встановлений строк та у кількості, визначеній Договором, позивачем не виконано, зокрема, пальне, що підлягало постачанню, позивачем поставлено на склади з простроченням від 8 до 23 діб, що підтверджується відповідними актами прийняття, однак обставини щодо неналежного виконання умов Договору судом першої інстанції фактично не досліджено, як і умов Договору, зокрема п. 11.1.1, згідно яких замовник зобов'язався повернути постачальнику забезпечення виконання Договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань за якістю та кількістю. Не досліджено місцевим судом й тих обставин, що відповідно до наявних копій підтверджуючих документів станом на кінцеву дату постачання 31.05.2017 позивачем в супереч п. 5.5 Договору передано менше 100% продукції. Оскільки поставка позивачем товару здійснена не у визначені Договором строки, відповідно має місце неналежне виконання забезпеченого гарантією зобов'язання, відтак відсутні підстави для її повернення. Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги подання ТОВ «ТД «Сокар Україна» позову про внесення змін до Договору від 16.05.2017 № 286/1/17/14 (в частині перенесення термінів постачання товару), в задоволенні якого рішенням від 21.05.2018 у справі №910/21806/17 відмовлено тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу та стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначав, що відповідальність ПАТ «Банк «Восток» перед Міністерством оборони України за банківською гарантією обмежується строком її дії: з 13.05.2017 до 31.01.2018 до 17:00 включно, вимоги бенефіціара може бути задоволено виключно в межах цього строку дії гарантії із зазначенням суті невиконаного (неналежно виконаного) зобов'язання та суми невиконання такого зобов'язання принципалом, розмір якої не може бути вищим максимальної суми, яку покриває гарантія, тобто 2 894 999, 95 грн. За твердженнями позивача, наявними в матеріалах справи видатковими накладними, актами прийому-передачі продукції, актами прийому палива авіаційного для газотурбінних двигунів Джет А-1 підтверджується, що позивач поставив Міністерству оборони України 100% продукції на загальну суму 57 899 999, 00 грн в кількості 2 900 тонн. Крім цього, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2017 у справі № 910/17263/17, яке набрало законної сили, встановлено виконання позивачем умов Договору в повному обсязі та постачання продукції, яка була прийнята відповідачем без будь-яких зауважень та претензій, що згідно ст. 75 ГПК України не підлягає повторному доказуванню. На думку позивача, судом першої інстанції системно досліджено та проаналізовано умови Договору, тому доводи апелянта в цій частинні є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Крім цього, позивач вважав безпідставними посилання апелянта на постанову Національного банку України від 15.12.2004 № 639 «Про затвердження положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземній валютах», оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції доводи МОУ не ґрунтувалися на цьому Положенні, відтак у суду не було жодних підстав його досліджувати, крім цього чинна з 03.02.2018 редакція цього Положення не містить таких понять як безвідклична та безумовна гарантії, в зв»язку закінченням 31.01.2018 строку дії гарантії - всі зобов'язання за нею припинились і не підлягають виконання тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-1 також подав відзив на апеляційну скаргу та стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що відповідач-2 перекрутив факти, що банк мав сплатити повну суму, яка зазначена у гарантії, навмисно залишаючи поза увагою, що бенефіціар гарантував лише суму у межах невиконаного (неналежно виконаного) зобов'язання, що повністю спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме текстом банківської гарантії № КГ2016-0088/18-89 від 13.05.2017. За твердженнями відповідача-1, неналежне (з порушенням строків) виконання позивачем своїх зобов'язань щодо постачання товару, не створює для банку обов'язку здійснити оплату по гарантії у її повній сумі, оскільки умовами гарантії передбачено її виконання в межах частини невиконаного (неналежним чином виконаного) зобов'язання. Гарант відповідає перед бенефіціаром лише в межах зобов'язань, які виникли у нього за гарантією та ніяк не пов'язаний умовами Договору, стороною якого він не являється, навіть у тому разі, якщо гарантія видана не у відповідності до умов Договору тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 15.01.2019 з'явились представники сторін, представник відповідача-2 надав пояснення та підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представники позивача та відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзивах на апеляційну.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 16.05.2017 між ТОВ «ТД «Сокар Україна» (позивачем, постачальником за договором) та Міністерством оборони України (відповідачем, замовником за договором) укладено Договір № 286/1/17/14 про постачання для державних потреб нафти і дистилянтів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі - Договір постачання), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити у 2017 році нафти і дистилянтів (авіаційний гас) (лот 4 - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або еквівалент, а саме паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1) для потреб МОУ, а замовник - забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами відповідно до специфікації, а саме:

найменування продукції - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (61-000-6972, 61-003-4718); ГОСТ, ГСТУ, ДСТУ, ТУ - ГСТУ 320.00149943.011-99, ДСТУ 4796:2007);

строк постачання - до 31.05.2017 включно;

одиниця виміру - тонн;

загальна кількість - 2900;

загальна сума вартості продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 48 249 999, 17 грн; вартість продукції без ПДВ - 48 249 999, 17 грн; крім того ПДВ - 9 649 999, 83 грн; загальна вартість продукції з ПДВ - 57 899 999,00 грн.

Ціна договору, що підлягає оплаті становить 57 899 999,00 грн, в тому числі ПДВ (п. 3.1. Договору постачання).

Відповідно до п. 4.1 Договору постачання розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених договором.

За змістом п. 4.2 Договору постачання постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції такі документи: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію; акт приймання форма № 4; видаткову накладну; повідомлення підтвердження; копію паспорту якості на відвантажену продукцію; акт приймання-передачі.

За Договору постачання (п. 5.1( продукція постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил Інкотермс 2010. Постачання продукції одержувачам замовника здійснює постачальник виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України.

Відповідно до п. 5.2 Договору постачання продукції одержувачам замовника постачальник здійснює виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, які зазначені в рознарядках Міністерства оборони України.

Договір вважається виконаним при умові постачання 100 % продукції (п. 5.5 Договору постачання).

Відповідно до пп. 6.1.1 п.6.1 Договору постачання замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених Договором.

За умовами п. 11.1 Договору постачання постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань в розмірі 5 % від суми Договору (банківська гарантія від 13.05.2017 № КГ2016-0088/18-89, видана ПАТ «Банк «Восток» на суму 2 894 999, 95 грн).

Договір згідно п. 10.1 набирає чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

В додатку 12.2 до Договору сторони погодили строк постачання - до 31.05.2017.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 36 Закону України «Про державні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до вимог Цивільного кодекс України з урахуванням особливостей, визначених Господарським кодексом України.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Тобто, правовідносини, які виникли між сторонами Договору підпадають під нормативне регулювання як загальних положень про зобов'язання, так і положень про договір купівлі-продажу та Закону України «Про публічні закупівлі».

За приписами ч.1 ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання п. 11.1 Договору, 13.05.2017 з метою виконання забезпечення Договору постачання, між ТОВ «ТД «Сокар Україна» (принципал) та ПАТ «Банк «Восток» (банк) укладено Додатковий договір № КГ-2016-0088/1-89 до генерального договору про надання гарантії № КГ2016-0088/1 від 02.09.2016 (далі - Договір гарантії), за умовами п. 1.1 якого сторони погодили, що банк зобов'язується за проханням принципала надати безвідкличну непокриту гарантію в сумі 2 894 999,95 грн на користь Міністерства оборони України (бенефіціар).

Таким чином, 13.05.2017 ПАТ «Банк «Восток» надало Міністерству оборони України (бенефіціару) банківську гарантію № КГ2016-0088/18-89 на суму 2 894 999,95 грн, зі строком дії - з дати її надання та до 31.01.2018 включно, а також з умовою, що будь-яка письмова вимога бенефіціара на оплату має бути отримана банком-гарантом не пізніше 17:00 цієї дати.

За приписами ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження банком (гарантійного листа), іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні (ч. 1 ст. 200 ГК України).

Відповідно до ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання своїх зобов'язань за Договором постачання позивач у період з травня 2017 по липень 2017 поставив МОУ продукцію на загальну суму 57 899 999,00 грн, що підтверджується видатковими накладними та актами прийому-передачі продукції за вказаний період, наявними в матеріалах справи.

Проте, 30.11.2017 ПАТ «Банк Восток» отримало вимогу від МОУ № 286/8/7086 від 24.11.2017 про необхідність перерахування банківської гарантії у сумі 2 894 999,95 грн на його користь в зв'язку із порушенням постачальником (ТОВ «ТД «Сокар Україна») Договору № 286/1/17/14 від 16.05.2015 в частині терміну поставки продукції.

Листом № 13Ц/2473БТ від 12.12.2017 ПАТ «Банк Восток» відмовило МОУ у задоволенні вимоги щодо сплати банківської гарантії в сумі 2 894 999,95 грн через невідповідність вимоги бенефіціара умовам гарантії, адже дана вимога не містила суті невиконаного (неналежним чином виконаного) принципалом (ТОВ «ТД «Сокар Україна») зобов'язання щодо поставки товару, а саме - не було зазначено суми невиконаного зобов'язання, в межах якої гарантія підлягає оплаті. Доказів врегулювання бенефіціаром з банком питання задоволення вимоги № 286/8/7086 від 24.11.2017 матеріали справи не містять.

Обставини дотримання позивачем зобов'язань з поставки продукції за Договором підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем належними й допустимими доказами.

Зокрема, матеріалами справи встановлено, що ці факти вже були предметом дослідження господарського суду, а саме рішенням Господарського суду міста Києва від у справі № 910/17263/17 за позовом ТОВ «ТД «Сокар Україна» до МОУ про стягнення заборгованості за Договорами поставки № 286/1/17/13 від 16.05.2017 та № 286/1/17/14 від 16.05.2017 в сумі 185 999 892,00 грн. Цим рішенням встановлено, ТОВ «ТД «Сокар Україна» в повному обсязі виконало свої зобов'язання, в тому числі й за Договором поставки № 286/1/17/14 від 16.05.2015, здійснивши поставку відповідачу-2 відповідної продукції на загальну суму 57 899 999,00 грн, яка ним була прийнята без будь-яких зауважень.

Також судом встановлено, що МОУ свого обов'язку з оплати продукції не виконало, тому зазначеним рішенням із замовника (МОУ) на користь ТОВ «ТД «Сокар Україна» стягнута заборгованість у загальній сумі 185 999 892,00 грн, яка включала у себе також заборгованість й за Договором поставки № 286/1/17/14 від 16.05.2015 в сумі 57 899 999,00 грн.

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

За змістом преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України" та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судове рішення у справі № 910/17263/17, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановленим є факт належного та повного виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором. Відповідно доводи відповідача-2 (апелянта) в цій частині відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні на необґрунтовані.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Гарантія на підставі ст. 561 ЦК України діє протягом строку, на який вона видана.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 568 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі закінчення строку дії гарантії.

Як вище згадувалось, строк дії гарантії за Договором встановлено до 31.01.2018 17:00, що свідчить про її припинення та неможливість пред'явлення вимог за нею.

За приписами ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсним та у випадках, передбачених ст. 17 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними у договорі, але не пізніше ніж протягом п'яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Положеннями підп. 11.1.1 Договору сторони погодили, що замовник зобов'язується повернути постачальнику забезпечення виконання Договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань за якістю та кількістю.

За умовами пп. 11.1.2. Договору підставою для повернення забезпечення виконання договору є виконання договірних зобов'язань за кількістю та якістю.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки позивачем в повному обсязі виконано свої зобов'язання з поставки продукції, яка прийнята відповідачем без будь-яких зауважень щодо якості й кількості, а також строк дії гарантії закінчився, до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню умови пп. 11.1.1 Договору, відповідно до яких відповідач повинен повернути позивачеві це забезпечення - банківську гарантію.

Посилання відповідача-2 на те, що звернення позивача до суду з цим позовом є намаганням уникнути відповідальності за порушення строків поставки продукції за Договором, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги, оскільки питання понесення відповідальності за порушення строків поставки продукції у вигляді договірної неустойки має іншу правову природу виникнення та доведення, ніж питання про припинення і повернення гарантії як способу забезпечення виконання зобов'язань. З огляду на правову природу інституту відповідальності за порушення негрошового зобов'язання, його застосування у спірних правовідносинах може бути предметом окремого претензійного та/або судового врегулювання між сторонами.

Твердження апелянта про те, що станом на кінцеву дату постачання, 31.05.2017, позивачем не поставлено 100% продукції, тому банківська гарантія не може бути повернута, є безпідставними та необґрунтованими й відхиляються судом, адже за умовами Договору обов'язок замовника повертати постачальнику забезпечення договору не залежить від постачання 100 % продукції на кінцеву дату поставки, а пов'язаний виключно з виконанням зобов'язання поставки за кількістю та якістю. Відповідно не заслуговують на увагу й посилання скаржника на подання ТОВ «ТД «Сокар Україна» позову про внесення змін до Договору від 16.05.2017 № 286/1/17/14 (в частині перенесення термінів постачання товару), в задоволенні якого рішенням від 21.05.2018 у справі №910/21806/17 відмовлено

Не підлягають правовій оцінці й доводи позивача про зміну істотних умов, що зумовили затримку строків поставки за Договором та висновку Торгово-промислової палати України з цих питань, оскільки наявність чи відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за Договором не стосується заявленого спору та не є предметом доказування у даній справі.

Позиція відповідача-2 (апелянта), обґрунтована положеннями п.п. 11.1.2, 11.1.3 Договору також не заслуговує на увагу, оскільки ці обставини не вказують, які саме умови Договору слід виконати у визначені строки та ким, які конкретно порушення умов Договору повинні мати місце для того, щоб його забезпечення поверталося.

З огляду на наведене та те, що станом на час звернення позивача до суду з даним позовом встановлений пп. 11.1.1 Договору строк повернення гарантії відповідачем пропущено, позовні вимоги ним в добровільному порядку не задоволено, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідне право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а позов - задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача-2 (апелянта) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом вимог матеріального права та неправильного тлумачення норм чинного законодавства не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/5723/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/5723/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук