ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2019м. ДніпроСправа № 904/4860/18
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ"

до УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ПАВЛОГРАДСЬКОЇ ОСОБА_1

про стягнення 935047,21грн. трьох відсотків річних та 3498140,52грн. інфляційних втрат (договір №2017/ПВ/ПВ/С-001 від 25.01.2017 на фінансування наданих населенню субсидій у 2017 році повязаних з відшкодуванням вартості послуг газопостачання)

Представники:

від позивача не з'явився;

від відповідача ОСОБА_2 довіреність №14/01 від 02.01.2019.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ПАВЛОГРАДСЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 935047,21грн. трьох відсотків річних та 3498140,52грн. інфляційних втрат. Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2018 справу №904/4860/18 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

Ухвалою від 05.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 13.11.2018.

06.11.2018 від позивача отримано заяву за вих.№б/н від 06.11.2018 про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Ухвалою від 09.11.2018 замінено первісного відповідача УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ПАВЛОГРАДСЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ (51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, ВУЛИЦЯ СВІТЛИЧНОЇ ГАННИ, будинок 53-А; ідентифікаційний код 23360652) належним УПРАВЛІННЯМ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ПАВЛОГРАДСЬКОЇ ОСОБА_1 (51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, ВУЛИЦЯ ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 47; ідентифікаційний код 03192170).

Ухвалою від 09.11.2018 позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ" залишено без руху та рекомендовано усунути недоліки.

13.11.2018 позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 14.11.2018 продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін; підготовче засідання призначено на 10.12.2018.

Короткий зміст позовних вимог до нового відповідача та узагальнення її доводів.

25.01.2017 між сторонами укладено договір №2017/ПВ/ПД/С-001 на фінансування наданих населенню субсидій у 2017 році повязаних з відшкодуванням вартості послуг з газопостачання (далі - договір).

На виконання укладеного між сторонами договору позивачем здійснювалося постачання природного газу населенню у 2017 році, зокрема у місті Павлоград, зазначене підтверджується спільними протокольними рішеннями від 21.02.2017 №1369, від 21.03.2017 №1983, від 20.04.2017 №2409, від 20.07.2017 №3120, від 18.08.2017 №3363, від 20.09.2017 №3574, від 20.10.2017 №3769, від 20.11.2017 №4036, від 20.12.2017 №4649, які підписано з боку Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Департаменту фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та доданими до них зведеними реєстрами по погашенню заборгованості.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 21.02.2017 №1369 на користь позивача повинно бути перераховано 48558361,58грн. заборгованості по субсидіям, з яких 23956942,00грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 21.03.2017 №1983 на користь позивача повинно бути перераховано 43229483,52грн. заборгованості по субсидіям, з яких 13295816,96грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.04.2017 №2409 на користь позивача повинно бути перераховано 46982379,22грн. заборгованості по субсидіям, з яких 10023330,65грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.07.2017 №3120 на користь позивача повинно бути перераховано 47783631,15грн. заборгованості по субсидіям, з яких 7640528,97грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 18.08.2017 №3363 на користь позивача повинно бути перераховано 14300036,33грн. заборгованості по субсидіям, з яких 796859,59грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.09.2017 №3574 на користь позивача повинно бути перераховано 12412738,66грн. заборгованості по субсидіям, з яких 1336536,32грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.10.2017 №3769 на користь позивача повинно бути перераховано 6115094,98грн. заборгованості по субсидіям, з яких 1558247,03грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.11.2017 №4036 на користь позивача повинно бути перераховано 51447818,51грн. заборгованості по субсидіям, з яких 4360158,38грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.12.2017 №4649 на користь позивача повинно бути перераховано 45002963,81грн. заборгованості по субсидіям, з яких 9980290,54грн. склала заборгованість відповідача.

Посилаючись на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок №256) та Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, який затверджено Міненерго вугілля України від 03.08.2015 №493/688 (далі Порядок №493) позивач стверджує, що відповідач зобовязаний здійснити відшкодування у строки вказані нижче, однак здійснив їх (відшкодування) з порушенням строків про що також зазначає, а саме:

- по спільному протокольному рішенню від 21.02.2017 №1369 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 01.03.2017, однак фактично здійснив 10.08.2017;

- по спільному протокольному рішенню від 21.03.2017 №1983 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 29.03.2017, однак фактично здійснив 11.09.2017;

- по спільному протокольному рішенню від 20.04.2017 №2409 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.04.2017, однак фактично здійснив 22.12.2017;

- по спільному протокольному рішенню від 20.07.2017 №3120 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.07.2017, однак фактично здійснив 22.12.2017;

- по спільному протокольному рішенню від 18.08.2017 №3363 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 26.08.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018;

- по спільному протокольному рішенню від 20.09.2017 №3574 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.09.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018;

- по спільному протокольному рішенню від 20.10.2017 №3769 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.10.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018;

- по спільному протокольному рішенню від 20.11.2017 №4036 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.11.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018;

- по спільному протокольному рішенню 20.12.2017 №4649 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.12.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018 та 26.03.2018.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань позивач нарахував відповідачу:

- три відсотки річних у загальному розмірі 935047,21грн. (по спільному протокольному рішенню від 21.02.2017 №1369 за період з 01.03.2017 по 09.08.2017 у розмірі 318988,33грн.; по спільному протокольному рішенню від 21.03.2017 №1983 за період з 29.03.2017 по 10.09.2017 у розмірі 181405,94грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.04.2017 №2409 за період з 28.04.2017 по 21.12.2017 у розмірі 196072,82грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.07.2017 №3120 за період з 28.07.2017 по 21.12.2017 у розмірі 92314,34грн.; по спільному протокольному рішенню від 18.08.2017 №3363 за період з 26.08.2017 по 27.02.2018 у розмірі 12182,13грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.09.2017 №3574 за період з 28.09.2017 по 27.02.2018 у розмірі 17184,66грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.10.2017 №3769 за період з 28.10.2017 по 27.02.2018 у розмірі 16056,52грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.11.2017 №4036 за період з 28.11.2017 по 27.02.2018 у розмірі 32969,96грн.; по спільному протокольному рішенню 20.12.2017 №4649 за період з 28.12.2017 по 27.02.2018 у розмірі 50858,47грн. та за період з 28.02.2018 по 25.03.2018 у розмірі 17014,04грн.);

- інфляційні втрати у загальному розмірі 3498140,52грн. (по спільному протокольному рішенню від 21.02.2017 №1369 за період з 01.03.2017 по 31.07.2017 у розмірі 525281,38грн.; по спільному протокольному рішенню від 21.03.2017 №1983 за період з 01.04.2017 по 31.08.2017 у розмірі 525281,38грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.04.2017 №2409 за період з 01.05.2017 по 30.11.2017 у розмірі 731913,43грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.07.2017 №3120 за період з 31.08.2017 по 30.11.2017 у розмірі 317312,39грн.; по спільному протокольному рішенню від 18.08.2017 №3363 за період з 01.09.2017 по 31.01.2018 у розмірі 53967,03грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.09.2017 №3574 за період з 01.10.2017 по 31.01.2018 у розмірі 63938,69грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.10.2017 №3769 за період з 01.11.2017 по 31.01.2018 у розмірі 54598,14грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.11.2017 №4036 за період з 01.12.2017 по 31.01.2018 у розмірі 109657,98грн.; по спільному протокольному рішенню 20.12.2017 №4649 за період з 01.01.2018 по 31.01.2018 у розмірі 149704,36грн. та за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 у розмірі 71655,30грн.).

07.12.2018 від відповідача отримано відзив.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач зазначає, що договір не містить обов'язку останнього щомісячно сплачувати за надані послуги з газопостачання або оплачувати відразу після отримання акту звіряння розрахунків. Договором визначено, що оплата здійснюється з дня отримання коштів на розрахунковий рахунок платника.

Відповідач вказує, що основним джерелом фінансування програми субсидій є Державний бюджет України. При цьому держава гарантує громадянам, що вони отримують субсидію, а для підприємств, які надають послуги, що за ті втрати, які несуть останні через часткову несплату громадянами житлово-комунальних послуг, їм буде відшкодовано такі втрати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідач повідомляє, що зобов'язання фінансування субсидій наданих населенню відноситься до державної програми соціального захисту населення і є державною гарантією, а отже позивач не має законних підстав вимагати застосування норми статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач звертає увагу суду, що не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за транспортування природного газу, у зв'язку з чим вважає, що його вина з прострочення платежів за спірним договором відсутня.

Враховуючи, що основна заборгованість погашена, відповідач вважає, що предмет спору відсутній, а отже наявні підстави для закриття провадження у справі.

Крім того, 07.12.2018 від відповідача отримано клопотання від 04.12.2018 за вих.№2657/06 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою від 19.12.2018 в задоволенні клопотання УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ПАВЛОГРАДСЬКОЇ ОСОБА_1 (51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, ВУЛИЦЯ ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 47; ідентифікаційний код 03192170) від 04.12.2018 за вих.№2657/06 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відмовлено.

10.12.2018 від відповідача отримано заяву від 07.12.2018 за вих.№2720/06 в якій просить суд залучити до матеріалів справи відповідь фінансового управління Павлоградської міської ради №04/01-584 від 29.11.2018 з додатками та виписки по рахункам від 28.02.2017; від 10.08.2017; від 11.09.2017; від 22.12.2017; від 26.03.2018. Вказана заява ухвалою від 10.12.2018 задоволена; документи залучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 10.12.2017 підготовче засідання відкладено на 19.12.2018.

11.12.2018 від відповідача отримано відповідь на відзив.

Доводи позивача на відзив.

Позивач вказує, що строки виконання, механізм перерахування коштів за надання постачання природного газу певним категоріям населення регулюється порядками №20, 256, 493.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету регулюється відповідними нормами чинного законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того чи передбачали сторони у договорі відповідні умови чи ні.

Щодо правомірності застосування до спірним правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію, а у протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу і в даному випадку в особі відповідача.

19.12.2018 від відповідача отримано заперечення.

Доводи відповідача щодо незгоди з аргументами позивача викладеними у відповіді на відзив.

Відповідач стверджує, що зі свого боку належним чином виконав умови укладеного між сторонами договору та, як головний розпорядник коштів державного бюджету, протягом одного банківського дня перераховував кошти для відшкодування вартості послуг з газопостачання позивачу.

Отже, у зв'язку з тим, що відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, просить суд провадження у справі закрити.

Ухвалою від 19.12.2018 підготовче провадження закрито; справу призначено до розгляду по суті; представників сторін проінформовано, що судове засідання відбудеться 03.01.2019.

В судовому засіданні, яке відбулося 03.01.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 03.01.2019 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

25.01.2017 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ" (далі - позивач, постачальник) та УПРАВЛІННЯМ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ПАВЛОГРАДСЬКОЇ ОСОБА_1 (далі - відповідач, платник) укладено договір №2017/ПВ/ПД/С-001 на фінансування наданих населенню субсидій у 2017 році повязаних з відшкодуванням вартості послуг з газопостачання (далі - договір).

Предметом цього договору є взаємовідносини cторін щодо фінансування субсидій пов'язаних з відшкодуванням населенню (далі - споживачі) вартості послуг з газопостачання (п. 1.1. договору).

Постачальник здійснює постачання природного газу споживачам, які мають право на отримання субсидій, а платник здійснює розрахунки за спожитий природний газ в межах своїх кошторисних призначень згідно з Постановою КМУ від 21.10.1995 року №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг...» зі змінами та доповненнями, в межах соціальних нормативів, передбачених Постановою КМУ від 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (п. 1.2. договору).

Платник щомісячно, до першого (1) числа місяця, наступного за звітним, надає Постачальнику в електронному файлі (у форматі .dbf) реєстр споживачів, яким відповідно до вимог чинного законодавства передбачено відшкодування вартості послуг з газопостачання за рахунок субвенцій з державного бюджету України за звітний період (п. 2.1. договору).

Сторони щомісячно, до п'ятого (5) числа місяця, наступного за звітним, узгоджують, підписують та скріплюють печатками реєстр з погашення заборгованості по субсидіях споживачам за звітний місяць та акт звіряння розрахунків, які є підставою для здійснення платником розрахунків з відшкодування вартості послуг з газопостачання постачальнику (п. 2.2. договору).

Платник здійснює розрахунки з відшкодування Постачальнику вартості послуг з газопостачання в межах своїх кошторисних призначень згідно з вимогами Постанови КМУ від 21 жовтня 1995 року №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг...» (зі змінами та доповненнями) в межах соціальних нормативів, передбачених Постановою КМУ від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (п. 3.1. договору).

Обсяги коштів, передбачених у державному бюджеті України для фінансування субсидій у вигляді субвенцій , можуть змінюватися протягом року (п. 3.2. договору).

Централізовані розрахунки, що здійснюються за рахунок субвенції з державного бюджету України до місцевих бюджетів, проводяться через спеціальний рахунок Постачальника, відкритий у банку Головного Управління Державного Казначейства України у Дніпропетровській області. У разі, якщо кошти перераховуються платником без централізованих розрахунків, використовується поточний рахунок постачальника зі спеціальним режимом використання. Реквізити рахунків вказані у розділі 10 договору (п. 3.3. договору).

Термін перерахування коштів, передбачених платником для відшкодування вартості послуг з газопостачання постачальнику згідно з Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік», Бюджетним Кодексом України та Постановою КМУ №20 від 11.01.2005 (зі змінами та доповненнями) не повинен перевищувати 3-х банківських днів з дня отримання коштів на розрахунковий рахунок платника (п. 3.4. договору).

Сума договору може змінюватись в залежності від фактично наданих субсидій (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору платник зобов'язується:

Передбачати в своєму бюджеті в необхідних обсягах кошти, які будуть спрямовані на відшкодування Постачальнику оплати вартості послуг з газопостачання згідно з Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» та Бюджетним Кодексом України (п. 4.2.1. договору).

Здійснювати на рахунок постачальника, відкритий у банку Головного Управління Державного Казначейства України у Дніпропетровській області або поточний рахунок, зазначений розділі 10 договору, перерахування коштів, передбачених на відшкодування постачальнику вартості послуг з газопостачання згідно з Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік», Бюджетним Кодексом України та Постановою КМУ №20 від 11.01.2005 (зі змінами та доповненнями). (п. 4.2.2. договору).

За порушення строків виконання зобов'язань згідно умов даного договору, сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства (п. 5.1. договору).

Всі додаткові угоди, зміни та доповнення до цього договору є невід'ємною частиною і мають юридичну силу, якщо вони виконані в письмовому вигляді і підписані сторонами (п. 7.3. договору).

За умовами п. 9.1. договору даний договір набирає чинності з 01.01.2017 і діє в частині реалізації газу постачальником до 31.12.2017, а в частині проведення платником розрахунків з відшкодування постачальнику вартості послуг з газопостачання - до їх повного здійснення.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання укладеного між сторонами договору позивачем здійснювалося постачання природного газу населенню у 2017 році, зокрема у місті Павлоград, зазначене підтверджується спільними протокольними рішеннями від 21.02.2017 №1369, від 21.03.2017 №1983, від 20.04.2017 №2409, від 20.07.2017 №3120, від 18.08.2017 №3363, від 20.09.2017 №3574, від 20.10.2017 №3769, від 20.11.2017 №4036, від 20.12.2017 №4649, які підписано з боку Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Департаменту фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та доданими до них зведеними реєстрами по погашенню заборгованості.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 21.02.2017 №1369 на користь позивача повинно бути перераховано 48558361,58грн. заборгованості по субсидіям, з яких 23956942,00грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 21.03.2017 №1983 на користь позивача повинно бути перераховано 43229483,52грн. заборгованості по субсидіям, з яких 13295816,96грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.04.2017 №2409 на користь позивача повинно бути перераховано 46982379,22грн. заборгованості по субсидіям, з яких 10023330,65грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.07.2017 №3120 на користь позивача повинно бути перераховано 47783631,15грн. заборгованості по субсидіям, з яких 7640528,97грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 18.08.2017 №3363 на користь позивача повинно бути перераховано 14300036,33грн. заборгованості по субсидіям, з яких 796859,59грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.09.2017 №3574 на користь позивача повинно бути перераховано 12412738,66грн. заборгованості по субсидіям, з яких 1336536,32грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.10.2017 №3769 на користь позивача повинно бути перераховано 6115094,98грн. заборгованості по субсидіям, з яких 1558247,03грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.11.2017 №4036 на користь позивача повинно бути перераховано 51447818,51грн. заборгованості по субсидіям, з яких 4360158,38грн. склала заборгованість відповідача.

Відповідно до спільного протокольного рішення від 20.12.2017 №4649 на користь позивача повинно бути перераховано 45002963,81грн. заборгованості по субсидіям, з яких 9980290,54грн. склала заборгованість відповідача.

Враховуючи положення Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок №256) та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, який затверджено Міненерго вугілля України від 03.08.2015 №493/688 (далі Порядок №493) господарський суд погоджується з позицією позивача, що відповідач зобовязаний здійснити відшкодування у строки вказані нижче, однак здійснив їх (відшкодування) з порушенням строків, а саме:

- по спільному протокольному рішенню від 21.02.2017 №1369 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 01.03.2017, однак фактично здійснив 10.08.2017;

- по спільному протокольному рішенню від 21.03.2017 №1983 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 29.03.2017, однак фактично здійснив 11.09.2017;

- по спільному протокольному рішенню від 20.04.2017 №2409 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.04.2017, однак фактично здійснив 22.12.2017;

- по спільному протокольному рішенню від 20.07.2017 №3120 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.07.2017, однак фактично здійснив 22.12.2017;

- по спільному протокольному рішенню від 18.08.2017 №3363 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 26.08.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018;

- по спільному протокольному рішенню від 20.09.2017 №3574 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.09.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018;

- по спільному протокольному рішенню від 20.10.2017 №3769 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.10.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018;

- по спільному протокольному рішенню від 20.11.2017 №4036 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.11.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018;

- по спільному протокольному рішенню 20.12.2017 №4649 відповідач зобовязаний був здійснити відшкодування у строк до 28.12.2017, однак фактично здійснив 28.02.2018 та 26.03.2018.

З викладеного вбачається, що відповідач розрахувався по зазначеним протокольним рішенням з порушенням строків оплати, у звязку із чим, посилаючись на положення статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача три відсотки річних у загальному розмірі 935047,21грн. (по спільному протокольному рішенню від 21.02.2017 №1369 за період з 01.03.2017 по 09.08.2017 у розмірі 318988,33грн.; по спільному протокольному рішенню від 21.03.2017 №1983 за період з 29.03.2017 по 10.09.2017 у розмірі 181405,94грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.04.2017 №2409 за період з 28.04.2017 по 21.12.2017 у розмірі 196072,82грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.07.2017 №3120 за період з 28.07.2017 по 21.12.2017 у розмірі 92314,34грн.; по спільному протокольному рішенню від 18.08.2017 №3363 за період з 26.08.2017 по 27.02.2018 у розмірі 12182,13грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.09.2017 №3574 за період з 28.09.2017 по 27.02.2018 у розмірі 17184,66грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.10.2017 №3769 за період з 28.10.2017 по 27.02.2018 у розмірі 16056,52грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.11.2017 №4036 за період з 28.11.2017 по 27.02.2018 у розмірі 32969,96грн.; по спільному протокольному рішенню 20.12.2017 №4649 за період з 28.12.2017 по 27.02.2018 у розмірі 50858,47грн. та за період з 28.02.2018 по 25.03.2018 у розмірі 17014,04грн.) та інфляційні втрати у загальному розмірі 3498140,52грн. (по спільному протокольному рішенню від 21.02.2017 №1369 за період з 01.03.2017 по 31.07.2017 у розмірі 525281,38грн.; по спільному протокольному рішенню від 21.03.2017 №1983 за період з 01.04.2017 по 31.08.2017 у розмірі 525281,38грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.04.2017 №2409 за період з 01.05.2017 по 30.11.2017 у розмірі 731913,43грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.07.2017 №3120 за період з 31.08.2017 по 30.11.2017 у розмірі 317312,39грн.; по спільному протокольному рішенню від 18.08.2017 №3363 за період з 01.09.2017 по 31.01.2018 у розмірі 53967,03грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.09.2017 №3574 за період з 01.10.2017 по 31.01.2018 у розмірі 63938,69грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.10.2017 №3769 за період з 01.11.2017 по 31.01.2018 у розмірі 54598,14грн.; по спільному протокольному рішенню від 20.11.2017 №4036 за період з 01.12.2017 по 31.01.2018 у розмірі 109657,98грн.; по спільному протокольному рішенню 20.12.2017 №4649 за період з 01.01.2018 по 31.01.2018 у розмірі 149704,36грн. та за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 у розмірі 71655,30грн.).

Доказів погашення відповідачем суми заявлених позовних вимог сторонами до суду не надано.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання, зокрема, послуг газопостачання для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: Закон України "Про жертви нацистських переслідувань", Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закон України "Про прокуратуру", Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг.

За змістом частини 2 статті 16 Закону України «Про ринок природного газу» вразливі споживачі мають право на субсидію для відшкодування витрат за спожитий природний газ та іншу адресну допомогу, що надається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом б пункту 4 частини 1 статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних субсидій міста Павлоград Дніпропетровської області є Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Порядку №256, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання послуг газопостачання відповідним категоріям громадян здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до частини 1 пункту 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (частина 2 пункт 8 Порядку №256).

Відтак, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги газопостачання громадянам, які мають право на отримання пільг, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законодавства України і не залежать від їх бажання.

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 (далі - Порядок №20).

Відповідно до пункту 6 Порядку №20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку №20).

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок №493).

Згідно з пунктом 2.3 Порядку №493 відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства (пункт 2.5 Порядку №493).

Згідно частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Крім того, у листі від 30.06.2011 №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Отже, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач розрахувався по зазначеним вище спільним протокольним рішенням з порушенням строків оплати, що стало підставою для нарахування позивачем інфляційних та 3% річних у заявлених сумах.

Згідно положень статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат порушень умов договору та норм чинного законодавства судом не встановлено.

Заперечення відповідача судом відхиляються з огляду на наступне.

Так, як встановлено судом, фактично строки виконання та механізм перерахування коштів за надання постачання природного газу певним категоріям населення, регулюються безпосередньо порядками №20, №256, №493, а підписання Спільних протокольних рішень, є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Тобто оформлення документів, в тому числі Спільних протокольних рішень взаєморозрахунків є процедурою реалізації цього права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів для фактичних розрахунків з надавачем послуг.

Відповідач, здійснював перерахування грошових коштів після підписання спільних протокольних рішень через значний проміжок часу.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Що стосується твердження відповідача про те, що до нього не можуть застосовуватись норми статті 625 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне.

Аналіз статті 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2.).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу, в даному випадку в особі Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

У пункті 5 оглядового листа №01-06/374/2013 від 18.02.2013 Вищий господарський суд України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок постачання природного газу населенню міста Павлограда, яке отримує пільги, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення такого зобов'язання.

Більш того, законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власного бажання, а у відповідності до вимог Законодавства України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), а саме у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00), Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У зв'язку із цим Суд не прийняв до уваги позиції Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлено відповідні доплати та пільги з бюджету і які є чинними, та Закону України про державний бюджет на відповідний рік, положення якого, на думку Уряду України, превалювали як норми спеціального закону. У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина. 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобовязання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги про стягнення 935047,21грн. трьох відсотків річних та 3498140,52грн. інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 66497,82грн.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 2; ідентифікаційний код 39572642) до УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ПАВЛОГРАДСЬКОЇ ОСОБА_1 (51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, ВУЛИЦЯ ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 47; ідентифікаційний код 03192170) про стягнення 935047,21грн. трьох відсотків річних та 3498140,52грн. інфляційних втрат (договір №2017/ПВ/ПВ/С-001 від 25.01.2017 на фінансування наданих населенню субсидій у 2017 році пов'язаних з відшкодуванням вартості послуг газопостачання) задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з УПРАВЛІННЯ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ПАВЛОГРАДСЬКОЇ ОСОБА_1 (51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, ВУЛИЦЯ ЦЕНТРАЛЬНА, будинок 47; ідентифікаційний код 03192170) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 2; ідентифікаційний код 39572642) 935047,21грн. (дев'ятсот тридцять п'ять тисяч сорок сім грн. 21 коп.) трьох відсотків річних; 3498140,52грн. (три мільйони чотириста дев'яносто вісім тисяч сто сорок грн. 52 коп.) інфляційних втрат; 66497,82грн. (шістдесят шість тисяч чотириста дев'яносто сім грн. 82 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 10.01.2019

Суддя ОСОБА_3