ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3081/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Буглак Володимира Вікторовича, м. Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Радій ЛТД", м. Мерефа
про стягнення 83908,33 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Буглак Володимир Вікторович (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Радій ЛТД" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 59723,05 грн., інфляційного збільшення у розмірі 3808,22 грн., пені у розмірі 18708,28 грн., 3% річних у розмірі 1668,78 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1762,00 грн. судового збору та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повної оплати переданого товару за видатковими накладними по договору поставки № П-0203 від 29.11.2011. В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 253, 254, 526, 530, 549, 611, 612, 625, 692, 712 ЦК України.

Ухвалою суду від 16.11.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 04.12.2018 о 10:30.

04.12.2018 судом була постановлена ухвала про відкладення розгляду справи по суті на 26.12.2018 о 10:00.

Відповідач, через канцелярію суду 14.12.2018 за вх. № 34895, надав відзив на позовну заяву, який судом долучено до матеріалів справи. Згідно відзиву відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з невизнанням фактів поставки товару за видатковими накладними по договору поставки № П-0203 від 29.11.2011.

26.12.2018 судом була постановлена ухвала про відкладення розгляду справи по суті на 08.01.2019 о 12:30.

Позивач, через канцелярію суду 08.01.2019 за вх. № 288, надав відповідь на відзив з додатком, яка судом долучена до матеріалів справи.

08.01.2018 судом була постановлена ухвала про відкладення розгляду справи по суті на 14.01.2019 о 09:45.

Позивач, через канцелярію суду 11.01.2019 за вх. № 768, надав клопотання, в якому просив суд позов задовольнити, проводити судове засідання без участі позивача та його представника.

Відповідач в призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, явку якого в судове засідання не було визнано обов'язковою, суд дійшов висновку, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29 листопада 2011 року між Фізичною особою - підприємцем Буглак Володимиром Вікторовичем (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Радій, ЛТД" (покупець) було укладено договір поставки № П-0203 з протоколом розбіжностей до договору (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник взяв на себе зобов'язання в порядку та на умовах, визначених договором поставляти та передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а відповідач зобов'язувався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Згідно п. 2.2. договору сторони погодили, що асортимент та кількість товару партії поставки, вони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.4.2. договору ціна товару, яка входить у партію поставки, підтверджується у заявці покупця та вказується у видатково-прибуткових накладних. Зміна ціни товару після його поставки покупцю не допускається.

Згідно протоколу розбіжностей до договору, сторони домовилися, що вони пункт 5.1. викладають в наступній редакції: оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється шляхом безготівкового розрахунку протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару на склад (м. Полтава, вул. Зінківська, буд. 6-В).

Пунктом 5.3. договору було передбачено, що оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та накладної, за якою передавався товар, або на підставі рахунку. При здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер та дату видатково-прибуткової накладної (товарно-транспортної накладної), або номер та дату рахунку.

Відповідно до п. 9.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє на протязі одного року.

Договір автоматично пролонгується на той самий термін, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його (пункт 9.2. договору).

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов'язань та за відповідальність по порушенню, яке мало місце під час дії цього договору (пункт 9.3. договору).

01 квітня 2013 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору поставки № П-0203 від 29.11.2011.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача товар за договором на загальну суму 59723,05 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: РН-0033315, РН-0033313, РН-0033218, РН-0033219, РН-0033221, РН-0033291, РН-0033375, РН-0033508, РН-0033363, РН-0033846, РН-0033860, РН-0034145, РН-0034148 , РН-0034178, РН-0034213, РН-0034454, РН-0034611, РН-0034635, РН-0034682, РН-0034852, РН-0034953, РН-0034974, РН-0035036, РН-0035068, РН-0035297, РН-0035726, РН-0035758, РН-0036354, РН-0035914, РН-0036515, РН-0036521, РН-0037388, РН-0037598, РН-0037769, РН-0037778, РН-0038083, РН-0038096, РН-0038137, РН-0038422, РН-0038585, РН-0038672, РН-0038912, РН-0038940, РН-0038960, РН-0039104, РН-0040584, РН-0040804, РН-0040951, РН-0040944, РН-0041333, РН-0000126, РН-0000136, РН-0000622.

Крім того, суд зазначає, що факт поставки товару за видатковою накладною РН-0036521 від 14.11.2017 на суму 244,32 грн. підтверджується податковою накладною № 27662 від 14.11.2017.

При суд зазначає, що Головне управління ДФС у Полтавській області за вих.№Адвокат/3906/Б/16-31-13-02-15 від 29.12.2018 підтвердило інформацію про поставку позивачем відповідачу товару за вищевказаними видатковими накладними та повідомило, що відповідно даних інформаційних систем ДФС України розбіжності між задекларованими сумами податкових зобов'язань та податкового кредиту відсутні.

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договору поставки № П-0203 від 29.11.2011 строк оплати товару підлягає обчисленню протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару на склад (м. Полтава, вул. Зінківська, 6-в, та/або м. Полтава, вул. Фрунзе, 17, та/або м. Суми, вул. Ільїнська, 2, та/або, м. Суми, вул. Покровська, 3, та/або м. Конотоп, вул. Братів Радченко, 47 а, та інші за домовленістю).

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості у розмірі 59723,05 грн. є доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних у розмірі 3808,22 грн. та 3% річних у розмірі 1668,78 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені у розмірі 18708,28 грн. суд зазначає, наступне.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 6.2. договору сторони передбачили, що в разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, яка діє на момент виконання зобов'язання, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

При цьому, суд зазначає, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, приписи ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, яким передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане, господарським судом за допомогою програми "ЛЗ Підприємство 9.5.3.", відповідно до розрахунку позивача, була перерахована сума пені за шість місяців та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 9537,78 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за договором про надання правової допомоги від 26.10.2018, який було укладено між адвокатом Буглак В.В. та позивачем.

Відповідно до акту наданих послуг від 09.11.2018 (додаток 2 до договору про надання правової допомоги від 26.10.2018) адвокатом були надані позивачу послуги за договором про надання правової допомоги на суму 10000,00 грн.

На підтвердження оплати послуг адвоката, позивачем додано до матеріалів справи рахунок № 85 від 26.10.2018 (додаток 3 до договору про надання правової допомоги від 26.10.2018) та платіжне доручення № 86 від 01.11.2018 на суму 10000,00 грн. (призначення платежу "за надання правової допомоги, згідно рах. №85 від 26.10.2018").

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З огляду на викладене, зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту понесених позивачем витрат на послуги адвоката у розмірі 10000,00 грн., та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд, керуючись ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача витрати позивача, пов'язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 8900,00, та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1568,18 грн. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 1100,00 грн., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 193,82 грн. покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 123, 126, 129, 202, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Радій ЛТД" (юридична адреса: 62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кімната 8-9; поштова адреса: 61036, м. Харків, вул. Морозова, 7; ідентифікаційний код 14075757) на користь Фізичної особи - підприємця Буглак Володимира Вікторовича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; НОМЕР_2, виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області,19.03.1997 року) суму заборгованості в розмірі 59723,05 грн., інфляційні в розмірі 3808,22 грн., пеню в розмірі 9537,78 грн., 3% річних у розмірі 1668,78 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1568,18 грн. та 8900,00 грн. витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Фізична особа - підприємець Буглак Володимир Вікторович (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1; НОМЕР_2, виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області,19.03.1997 року).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Радій ЛТД" (юридична адреса: 62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кімната 8-9; поштова адреса: 61036, м. Харків, вул. Морозова, 7; ідентифікаційний код 14075757).

Повне рішення складено 14.01.2019 р.

Суддя А.М. Буракова