ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.01.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/929/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., секретар судового засідання Кричовський Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця"

вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680

в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

Акціонерного товариства "Українська залізниця",

вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент"

с. Ямниця, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77422

про стягнення штрафу та додаткових витрат в сумі 108 815,44 грн

Представники сторін не з'явилися

Встановив: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" про стягнення штрафу та додаткових витрат в сумі 108 815,44 грн, з яких: 87607 грн - штраф, 21208,44 грн - додаткові витрати.

Позиція позивача.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно з накладною № 38041760 від 18.05.2018 вагоном № 52685211, вантажопідйомність якого становить 68000 кг, відправником (відповідачем) було відправлено зі ст. Ямниця Львівської залізниці вантаж цемент марки ДО М-400 вагою 65800кг, станція призначення Білгород-Дністровський Одеської залізниці, одержувач вантажу БДФ ДП АМПУ, однак при контрольному зважуванні на станції Подільськ (Котовськ) виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з перевізним документом про що 21.05.2018 складено комерційний акт № 406802/40 в якому встановлено, що маса вантажу вагону № 52685211 становила 79500 кг, що більше зазначеного у накладній на 13700 кг та більше вантажопідйомності вагону на 11500 кг.

За неправильне зазначення у залізничній накладній маси вантажу, ввіреного залізниці для перевезення, з посиланням на ст. 118, 122 Статуту залізниць України, позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі п'ятикратної провізної плати, що становить 87607 грн.

Також посилаючись на ст. 24 Статуту, позивач нарахував до стягнення з відповідача додаткові витрати в сумі 21208,44 грн.

В якості правових підстав позивач вказує на норми ст. 307, 315 ГК України, ст. 920, 925 ЦК України, Статут залізниць України та Правила складання актів.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечує, про що зазначив письмово у відзиві на позов (вх.№ 17354/18; а.с. 52-56).

Відповідач стверджує, що комерційний акт №406802/40 від 21.05.2018 є неналежним та недопустимим доказом, так як не відповідає пункту 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, а саме вважає неправомірним підписання акту - ДСКГ ОСОБА_1

ПАТ "Івано-Франківськцемент" також заперечує щодо нарахування додаткових витрат.

Відповідач надіслав суду клопотання про зменшення штрафу (вх. № 17777/18; а.с. 88-89) з посиланням на ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України; просить суд зменшити розмір штрафу до одної провізної плати.

Розгляд судом заяв, клопотань. Процесуальні дії вчинені судом.

Позовну заяву (вх.№15903/18) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (ухвала про відкриття провадження у справі від 26.10.2018), постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 15.11.2018, однак в цей день судове засідання не відбулося.

Ухвалою суду від 16.11.2018 судове засідання призначено на 20.11.2018.

14.11.2018, через канцелярію суду, відповідач надіслав відзив на позов (вх.№ 17354/18) в якому просить суд постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та витребувати у позивача: докази що підтверджують юридичну відповідність комерційного акту №406802/40, докази правомірності нарахування додаткових платежів; просить зменшити розмір штрафу до розміру однієї провізної плати, про що зазначив письмово в клопотанні про зменшення штрафу (вх. № 17777/18 від 14.11.2018).

20.11.2018, суд постановив ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; підготовче засідання призначено на 18.12.2018; зобов'язано позивача подати суду докази, що підтверджують юридичну відповідність комерційного акту №406802/40 та повноваження підписантів даного документу.

18.12.2018, позивачем надано суду відповідь на відзив (вх. № 19792/18) в якому позивач доводить до відома суду, що 27.11.2018 проведено державну реєстрацію "Статуту акціонерного товариства "Українська залізниця" у новій редакції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання діяльності акціонерного товариства "Українська залізниця" від 30.10.2018 № 938; назва позивача згідно нової редакції статуту - Акціонерне товариство "Українська залізниця" (копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.11.2018(а.с. 112-113).

Судом досліджено подані позивачем докази і змінено назву позивача - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

18.12.2018, суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено на 08.01.19.

08.01.2019, розгляд справи по суті завершено.

Обставини встановлені судом.

18 травня 2018 року ПАТ "Івано-Франківськцемент" здійснило зі станції Ямниця Львівської залізниці відправлення вагону № 52685211, згідно з накладною №38041760, на станцію призначення Білгород-Дністровський Одеської залізниці, одержувач вантажу - БДФ ДП АМПУ.

В накладній №38041760 відправником (відповідачем) було зазначено масу вантажу у вагоні № 52685211 - 65800 кг (а.с. 14).

Під час перевезення на станції Подільськ (Котовськ) Одеської залізниці було здійснено контрольне зважування зазначеного вагону на динамічних вагах та виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з перевізним документом, про що складено акт загальної форми № 6165 від 21.05.2018 (а.с. 13), вагон відчеплено для перевірки.

На основі вищезазначеного акта загальної форми , вагон № 52685211, був поданий на комісійне переважування. При комісійному переважуванні на справних вагонних електромеханічних вагах (держповірка 03.05.2018) встановлено масу вантажу - 79 500 кг, що більше на 13 700 кг згідно з накладною № 38041760, про складено комерційний акт №406802/40 від 21.05.2018 (а.с. 12).

З урахуванням викладених обставин, за неправильне зазначення у накладній маси вантажу, ввіреного залізниці для перевезення, на підставі акта загальної форми № 6165 від 21.05.2018, комерційного акта № 406802/40 від 21.05.2018 та норм ст. 118 та ст. 122 Статуту залізниць, позивач здійснив розрахунок штрафних санкцій та нарахував відповідачу штраф в розмірі п'ятикратної провізної плати в сумі 87607 грн.

Для усунення комерційної несправності та приведення маси вантажу до вантажопідйомності вагону, надлишок вантажу було вивантажено вантажовідправником, про що було складено відповідний акт від 23.05.2018 р. №44 (а.с. 24).

Вагон №52685211 простоював в очікуванні перезважування та виправлення комерційної несправності до 23.05.2018 - 13 год. 40 хв., в зв'язку з чим 23.05.2018 було складено акт загальної форми №59 (а.с.25) в якому детально зазначені понесені Залізницею додаткові витрати, а саме: плата за користування вагоном в сумі 1264,80 грн, збір за маневрову роботу в сумі 2788,20 грн, телеграфний збір в сумі 168,36 грн, плата за зважування в сумі 477,84 грн, зберігання вантажу в сумі 2032,92 грн, перевізна плата в сумі 14476,32 грн.

З огляду на понесення Залізницею додаткових витрат, на підставі акта загальної форми № 59 від 23.05.2018 та ст. 24 Статуту позивач нарахував відповідачу додаткові витрати в сумі 21208,44 грн.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статі 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частин першої та другої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У відповідності із частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором перевезення вантажу.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 ГК України).

Частиною 2 статті 1 Статуту залізниць України (далі - Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, передбачено, що Статут визначає права, обов'язки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача.

Відповідно до ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Оформлення накладної має здійснюватися відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. №863/5084.

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (ч. 1 п. 1.2 Правил).

Пунктом 1.3 вказаних Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Згідно зі ст. 37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

В силу приписів ч. 1, ч. 2 ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено неправильне зазначення відправником (відповідачем) у накладній №38041760 маси вантажу, ввіреного залізниці для перевезення.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідач вважає, що комерційний акт є неналежним та недопустимим доказом, так як не відповідає пункту 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що на дату складання комерційного акту №406802/40 в штатному розкладі станції Подільськ (Котовськ) виробничого підрозділу "Одеська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" була відсутня штатна одиниця начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), яка була введена тільки 01.04.2018, укомплектована 04.06.2018 (довідка від 17.12.2018 №ДН-1-18/3350; а.с. 107). Відповідно посадової інструкції інженера (з розшуку вантажів), ОСОБА_2 виконувала завдання та обовязки щодо складання, реєстрації та підписання комерційних актів (копія посадової інструкції; а.с. 108-111).

Приписами приписами частин 1,2 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Тобто, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не було передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальниця такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

Зазначена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду: від 21.05.2018 року по справі № 916/2001/17, від 23.06.2018 по справі № 916/1993/17.

Комерційний акт підписаний комерційним агентом ОСОБА_3 та ДСКГ ОСОБА_2, які безпосередньо приймали участь у зважуванні та начальником станції ОСОБА_4 Посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) по штатному розпису, на той час, на станції не було. Таким чином спірний комерційний акт є належним доказом у справі; відповідає вимогам Правил складання актів, що спростовує заперечення відповідача.

Ст. 122 Статуту передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно з ч. 1 ст. 118 Статуту за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

З огляду на неправильне зазначення відправником у накладній маси вантажу, Одеською залізницею на відповідача нараховано штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати.

Вартість перевезення вантажу у вагоні №52685211 становить 17521,40 грн, відповідно розмір нарахованого позивачем до стягнення з відповідача штрафу складає 87607 грн.

У зв'язку з понесенням Залізницею додаткових витрат, на підставі акта загальної форми № 59 від 23.05.2018, складеного за результатом контрольного зважування вагону № 52685211, позивач нарахував відповідачу додаткові витрати в сумі 21208,44 грн.

Згідно зазначеного вище акта понесенні додаткові витрати складаються з: плати за користування вагоном в сумі 1264,80 грн, збору за маневрову роботу в сумі 2788,20 грн, телеграфного збору в сумі 168,36 грн, плати за зважування в сумі 477,84 грн, зберігання вантажу в сумі 2032,92 грн. та перевізної плати в сумі 14476,32 грн.

Згідно вимог п. 13 Правил користування вагонами і контейнерами (ст. 119 - 126 Статуту залізниць України), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. №113, зареєстровано в Міністерстві юстиції України15 березня 1999 р. за № 165/3458, плата за користування стягується з вантажовласника, також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Відповідно до вимог п.8 Правил зберігання вантажів, затверджено наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 р. за №866/5087, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки. Термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці - з моменту затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Збір за маневрову роботу нараховано, так як вагон подавався на ваги маневровим локомотивом залізниці, згідно з пунктом 1.8 цього розділу.

Залізниця також понесла додаткові витрати, через невірні дії вантажовідправника, в частині необхідності проведення відчеплення від складу поїзда зазначеного вагона для проведення зважування на статичних вагах, даний випадок не є контрольною перевіркою маси вантажу, згідно статті 24 Статуту залізниць України.

Провозна плата нарахована за перевезення понад маси вантажу на відстані 699 км, що не було зазначено у накладні №38041760 від 18.05.2018, відповідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 26.03.2009 № 317.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано.

Судом перевірено наведені у позовній заяві розрахунки штрафних санкцій та додаткових нарахувань і встановлено, що вони відповідають вимогам зазначених вище норм законодавства, а заперечення відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з тим при розгляді даного спору суд вбачає наявність обставин з якими закон пов'язує право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до частини 1ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У застосуванні наведених вище приписів закону, суд враховує відсутність доказів завдання позивачу значних збитків за неправильне зазначення відправником маси вантажу, вважає, що нарахований штраф надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, у зв'язку з чим зменшує суму штрафу до 3-х кратної провізної плати, що є адекватною мірою відповідальності та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання штрафу як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов'язань.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з тим, що суд скористався своїм правом на зменшення розміру штрафних санкцій.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення додаткових витрат в розмірі 21208,44 грн та штрафу в розмірі з-х кратної провізної плати, який складає 52564,20 грн (17521,40х3); суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення решти штрафу, що становить 35042,80 грн.

Судові витрати.

З огляду на часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У той же час, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 14, 74, 76-80, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" про стягнення штрафу та додаткових витрат в сумі 108 815,44 грн задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент", с. Ямниця, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77422 (ідентифікаційний код 00292988) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680 (ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012 (ідентифікаційний код 40081200) - 52564, 20 (п'ятдесят дві тисячі п'ятсот шістдесят чотири гривні двадцять копійок) штрафу, 21208,44 (двадцять одну тисячу двісті вісім гривень сорок чотири копійки) додаткових витрат та судовий збір в сумі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" про стягнення штрафу в сумі 35042,80 (тридцять п'ять тисяч сорок дві гривні вісімдесят копійок) - відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в порядку, передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.01.2019.

Суддя Л. М. Неверовська