ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" січня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2211/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не зявився.,

від відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання державного акту таким, що втратив чинність, та визнання земельних ділянок належними до комунальної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Дальницька сільська рада Овідіопольського району Одеської області звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання таким, що втратив чинність, державного акту на право колективної власності на землю серії ОД № 18 від 08.01.1996 р. та визнання земельних ділянок загальною площею 84,20 га такими, що є приналежними до комунальної власності Дальницької сільської обєднаної територіальної громади. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на припинення діяльності КСП «Роксолана», якому був виданий спірний державний акт на право колективної власності на землю серії ОД № 18 від 08.01.1996 р., а також отримання членами вказаного КСП відповідних земельних часток (паїв) у власність. Наразі позивач вказує про порушення охоронюваного законом інтересу позивача внаслідок неотримання доходів до місцевого бюджету у вигляді плати за землю (земельного податку, орендної плати) від передання земельних ділянок в користування.

Зокрема, позивач посилається на те, що відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області є розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності на території Одеської області. Вказаними вище нормативно-правовими актами на Головне управління Держгеокадастру в Одеській області також покладені повноваження по веденню Державного земельного кадастру, організації виконання на території Одеської області робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до державного земельного кадастру, а також контролю за використанням та охороною земель.

Як вказує позивач, у відповідності до Плану-графіку передачі земельних ділянок обєднаним територіальним громадам у 2018 році, затвердженого 05 лютого 2018 року Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, передача відповідних земельних ділянок до комунальної власності Дальницької сільської обєднаної територіальної громади повинно відбутись у вересні 2018 року. Проте, за ствердженнями позивача, на дату подання позову ГУ Держгеокадастру в Одеській області не здійснено заходів з передачі відповідних земельних ділянок до комунальної власності Дальницької сільської обєднаної територіальної громади.

Так, позивач вказує, що вищезазначена бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області викликана наявністю державного акту на право колективної власності на землю серії ОД № 18 від 08 січня 1996 року, виданий Роксоланівською сільською радою народних депутатів на підставі рішення сесії Роксоланівській сільській ради народних депутатів від 19 липня 1995 року № 76 «Про передачу земель в колективну власність КСП «Роксолана». Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю на території Роксоланівської сільської ради за № 1.

Позивач стверджує, що згідно державного акту колективному сільськогосподарському підприємству «Роксолана» надано у колективну власність 2517,90 га земель в межах села Роксолани Овідіопільського району Одеської області згідно з планом для сільськогосподарського виробництва. Наразі позивач зазначає, що станом на дату подання даної позовної заяви КСП «Роксолана» припинено.

Як вказує позивач, після припинення КСП «Роксолана» землі сільськогосподарського призначення, що підлягали розподілу та паюванню, перейшли у приватну власність колишніх членів КСП «Роксолана» на підставі відповідних сертифікатів та державних актів. При цьому, за ствердженнями позивача, земельні ділянки загальною площею 171,7 га із вищезазначених земель залишилась нерозпайованими, оскільки не підлягали розподілу і паюванню, із них 84,20 га - сільськогосподарських земель; 86,60 га - лісосмуги; 0,9 га - інші землі, про що зазначено Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області в листі від 20.08.2018 року № 2419/01-33/01/2322. Таким чином, позивач вказує, що вищезазначені землі, що знаходяться в межах села Роксолани Овідіопільського району Одеської області, формально продовжують перебувати у колективній власності КСП «Роксолана», юридичну особу якого вже припинено.

Відтак, позивач вказує, що оскільки на даний час державний акт є чинним, сільрада не може отримати відповідні земельні ділянки у комунальну власність Дальницької обєднаної сільської територіальної громади Одеської області. При цьому позивач зауважує, що оскільки господарська діяльність КСП «Роксолана» припинена, то частина земель, які належали КСП «Роксолана», не використовуються, але наявність державного акту унеможливлює передання земельної ділянки у передбаченому законом порядку у користування іншим особам.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.11.2018 р. позовну заяву Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2211/18, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 10 грудня 2018 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.12.2018 р. у справі № 916/2211/18 підготовче засідання відкладено на 26 грудня 2018 р. з огляду на неявку представника позивача.

26.12.2018 р. відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, вказуючи при цьому, що питання про визнання спірного державного акту на право колективної власності на землю серії ОД № 18 від 08.01.1996 р. таким, що втратив чинність, було предметом позову у справі № 916/1155/18, яка на теперішній час перебуває на розгляді Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.12.2018 р. у справі № 916/2211/18 (з урахуванням змін, внесених ухвалою суду від 29.12.2018 р.) підготовче засідання відкладено на 14.01.2019 р. з огляду на неявку представника позивача.

У підготовче засідання 14.01.2019 р. представник позивача не зявився з невідомих причин.

Під час підготовчого засідання 14.01.2019 р. відповідачем було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на наступне. 09.11.2018 р. набрало законної сили рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2018 р. по справі № 916/1155/18 про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Овід Вінд II до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання таким, що втратив чинність, державного акту на право колективної власності на землю для ведення сільськогосподарського виробництва серії ОД 18, зареєстрований за №1 в Книзі № 1 записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю на території Роксоланівської сільської ради, виданий КСП «Роксолана на підставі рішення Роксоланівської сільської ради народних депутатів від 19.07.1995 р. № 76, а також про скасування запису № 1 в Книзі № 1 записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю на території Роксоланівської сільської ради про реєстрацію вказаного спірного державного акту. Таким чином, відповідач вказує, що державний акт, який є предметом спору у даній справі, вищевказаним рішенням господарського суду Одеської області від 12.10.2018 р. по справі № 916/1155/18 вже визнано таким, що втратив чинність, а тому визнавати його повторно таким, що втратив чинність, не є доцільним.

Відтак, враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать про те, що спірний державний акт на право колективної власності на землю серії ОД № 18 від 08.01.1996 р. визнано таким, що втратив чинність, згідно рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2018 р. по справі № 916/1155/18, яке набрало законної чинності, господарський суд доходить висновку про відсутність предмета спору у даній справі в частині позову Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання державного акту таким, що втратив чинність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги відсутність спору між сторонами по справі в частині позову Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання таким, що втратив чинність, державного акту на право колективної власності на землю серії ОД № 18 від 08.01.1996 р., виданого Роксоланівською сільською радою народних депутатів на підставі рішення сесії цієї ради від 19.07.1995 р. № 76 «Про передачу земель в колективну власність КСП «Роксолана» і видачі йому державного акту на право колективної власності на землю, господарський суд вважає за необхідне закрити провадження у справі у вказаній частині вимог Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Щодо решти частини вимог Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання земельних ділянок належних до комунальної власності господарський суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з'ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Як випливає зі змісту позову, свої вимоги до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання земельних ділянок, що використовувались КСП «Роксолана», належними до комунальної власності Дальницька сільська рада Овідіопольського району Одеської області обґрунтовує тим, що КСП «Роксолана» припинило свою діяльність, його членами отримано відповідні земельні частки (паї) у власність, державний акт на право колективної власності на землю, виданий КСП „Роксолана, втратив чинність, а землі, що використовувались КСП «Роксолана», є такими, що належать до земель комунальної власності Дальницької сільської обєднаної територіальної громади, від імені якої виступає позивач.

Між тим предметну юрисдикцію господарського суду визначено в ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі суб'єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання визначені ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Поряд з цим способи захисту прав на земельні ділянки передбачені в ст. 152 Земельного кодексу України, згідно положень якої держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Водночас зазначеними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу як визнання приналежності земельних ділянок. При цьому відповідні вимоги про визнання земельних ділянок належними до комунальної власності можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Проте, з матеріалів справи не вбачається існування спору між позивачем та відповідачем щодо спірних земельних ділянок. Відтак, звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне визнання судом факту належності земельних ділянок колишнього КСП „Роксолана до комунальної власності, що не узгоджується з приписами чинного ГПК України.

Більш того, в п. 21 Розділу X „Перехідні положення Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 10.07.2018 р. N 2498-VII, що набрав чинності з 01.01.2019 р.) установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" від 10.07.2018 р. N 2498-VII землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. ОСОБА_2 є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Оскільки позов частині вимог позивача про визнання земельних ділянок належними до комунальної власності не є спором про право, а стосується виключно підтвердження юридичних фактів, відповідно такі вимоги не підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства. Натомість суд зазначає, що в ст. 293 ЦПК України передбачено, що в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Частиною 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

Таким чином, з огляду на викладені обставини та враховуючи наведені положення законодавства, господарський суд вважає за необхідне провадження у даній справі в частині позовних вимог Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання земельних ділянок належними до комунальної власності закрити у звязку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 177, 185, п.п. 1,2 ч. 1 ст. 231, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 916/2211/18 в частині позовних вимог Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання державного акту таким, що втратив чинність, закрити у звязку з відсутністю предмета спору.

2. Провадження у справі № 916/2211/18 в частині позовних вимог Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання земельних ділянок належними до комунальної власності закрити у звязку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали підписано 18.01.2019 р.

Суддя В.С. Петров