ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" січня 2019 р. Cправа № 902/592/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Медичного реабілітаційного центру МВС України "Південний Буг", м.Хмільник, Вінницька область

до: Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма "Юмакс", м.Вінниця

про стягнення 141 952,14 грн заборгованості

За участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.

За участю представників:

позивача: не з'явився.

відповідача: ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області від 07.02.2002, керівник згідно витягу.

присутні: ОСОБА_2, довіреність № 0056 від 12.09.2018 р., паспорт серії АТ № 140682 виданий Хмільницьким РС УДМС України у Вінницькій області 03.12.2015 р.

ОСОБА_3, НОМЕР_2 виданий Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області від 09.04.1996.

В С Т А Н О В И В :

17.09.2018 р. до суду надійшов позов Медичного реабілітаційного центру МВС України "Південний Буг" до Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "Юмакс" про стягнення заборгованості в сумі 141 952,14 грн за порушення умов договору № 285 щодо виконання підрядних робіт.

Ухвалою суду від 24.09.2018 р. матеріали вказаної позовної заяви № 33/11-538 від 12.09.2018 р. залишено без руху.

10.10.2018 р. на адресу суду від Медичного реабілітаційного центру МВС України "Південний Буг" надійшла заява № 33/11-607 від 05.10.2018 р. щодо усунення недоліків до позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.10.2018 р. відкрито провадження у справі № 902/592/18 та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 22.10.2018 р. Також вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.10.2018 р. відкладено підготовче засідання до 22.11.2018 р.

01.11.2018 р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 17 від 01.11.2018 р., в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

21.11.2018 р. на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив № 33/11-718 від 21.11.2018 р., в якій останній підтримує заявлені позовні вимоги повністю.

Також, 21.11.2018 р. на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява № 33/11-721 від 21.11.2018 р., в якій останній в зв'язку з перебуванням уповноваженого представника на лікарняному просить суд відкласти підготовче судове засідання на іншу дату.

Ухвалою суду від 22.11.2018 р. відкладено підготовче засідання до 10.12.2018 р.

27.11.2018 р. на адресу суду від представника позивача надійшла заява № 33/11-721 від 21.11.2018 р., в якій останній в зв'язку з перебування уповноваженого представника на лікарняному просить суд відкласти розгляд справи 22.11.2018 р. на іншу дату.

Також, 27.11.2018 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив № 33/11-718 від 21.11.2018 р. Додатком до відповіді додано ряд документів.

В судовому засіданні 10.12.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.12.2018 р., про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

За результатами проведеного судового засідання 11.12.2018 р. суд дійшов висновку про відкладення судового засідання на 10.01.2019 р. на підставі ч.2 ст.202, ч.1 ст.216 ГПК України з метою подання сторонами додаткових доказів та забезпечення реалізації принципів рівності перед законом і судом та змагальності сторін.

В судове засідання 10.01.2019 р. уповноважений представник позивача в розумінні підпункту 11 пункту 161 Розділу XV Перехідні положення Конституції України не з'явився, позаяк ОСОБА_2, яка здійснювала представництво інтересів позивача за довіреністю за відсутності статусу адвоката з 01.01.2019 р. позбавлена права здійснювати представництво інтересів позивача.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 10.01.2019 р. представник відповідача позов не визнав, з огляду на його безпідставність, зазначивши про належне виконання взятих на себе Договірних зобовязань та прийняття й оплату виконаних робіт зі сторони позивача, як замовника робіт.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з відповідачем договору підряду № 285 від 08.12.2016 р., відповідно до умов якого за дорученням Медичного реабілітаційного центру МВС України "Південний Буг" (Замовник) Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма "Юмакс" (Підрядник) зобов'язується на власний ризик виконати роботу, а саме капітальний ремонт першого поверху спального корпусу та адміністративних приміщень відділення відновного лікування № 2 в смт Сатанів, Городецький район, Хмельницька область, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

За твердженнями позивача, відповідно до реєстру завищеної вартості робіт та матеріалів складених- головним державним аудитором ОСОБА_4 було встановлено порушення Приватним підприємством виробничо-комерційна фірма "Юмакс", а саме використання матеріалів за завищеною вартістю (ніж передбачено в договірній ціні до укладеного договору) та використання матеріалів, які не передбачались у договірній ціні до укладеного договору на загальну суму 141 952 грн 14 коп.

Як зазначає позивач, з метою повернення коштів на адресу відповідача надіслано претензію.

Однак кошти відповідачем не повернуто, відповіді на претензію надано не було.

З огляду на вказане, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 141 952 грн 14 коп.

В якості правової підстави позову позивач зазначає положення ст.ст. 4, 20, 27, 129, 162, 164, 176 ГПК України, ст.ст. 509, 530, 610, 630, 837, 844 ЦК України, ст.321 ГК України.

У відзиві на позовну заяву № 17 від 01.11.2018 р. відповідач заявлений позов повністю заперечує вказуючи на наступні обставини:

- між сторонами склались правовідносини за договором № 285 від 08.12.2016 р. згідно якого вартість робіт становить 1 246 619,00 грн;

- 26.12.2017 р. між сторонами укладено угоду про збільшення вартості робіт на 220 000,00 грн;

- роботи за договором було виконано в повному обсязі на загальну суму 1 239 063,70 грн (що не перевищує договірної ціни погодженої сторонами), які було прийнято Замовником та оплачено у повному обсязі;

- акт аудитора про завищення вартості робіт не відповідає дійсності, оскільки складено без залучення представника ВКФ "Юмакс" та без отримання відповідних пояснень зі сторони відповідача (а.с.139-141, т.1).

У відповіді на відзив від 21.11.2018 р. № 33/11-718 позивач наполягає на задоволенні позовних вимог вказуючи на те, що при виконанні робіт відповідачем було завищено вартість робіт та матеріалів на суму 141 952,14 грн, що підтверджується реєстром завищеної вартості (а.с.166-168, т.1).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 08.12.2016 р. між Медичним реабілітаційним центром МВС України "Південний Буг" (Замовник) Приватним підприємством виробничо-комерційна фірма "Юмакс" (Підрядник) укладено договір підряду № 285 відповідно до п.п.1.1, 2.1, 3.2 якого за дорученням Замовника Підрядник зобов'язується на власний ризик виконати певну роботу, а саме капітальний ремонт першого поверху спального корпусу та адміністративних приміщень відділення відновного лікування № 2 вул.Курортна, 42, смт Сатанів, Городецький район, Хмельницька область, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити її (а.с.11-14, т.1).

Згідно з п.п.4.1, 4.2 Договору роботи виконуються із матеріалів Підрядника, а їх якість повинна відповідати вимогам проектно-кошторисної документації.

Підрядник зобов'язується виконувати роботу до 26.12.2016 р. з правом дострокового виконання (п.5.2 Договору).

Вартість та витрати по виконанню робіт визначаються згідно з договірною ціною та становить 1 246 619,00 грн (п.6.1 Договору).

Оплату Замовник здійснює протягом двох днів з моменту підписання акту здачі-приймання робіт (п.6.2 Договору).

Згідно з п.7.2 Договору Замовник має право безперешкодного доступу до робіт Підрядника для перевірки перебігу та якості робіт, що виконуються.

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом виконаних робіт з моменту повідомлення Замовника про готовність предмету підряду до приймання (п.8.1 Договору).

Пунктом 11.1 Договору погоджено, що останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому випадку до 31.12.2016 р.

При цьому п.11.2 Договору визначено, що Договір може бути пролонговано за згодою сторін.

Сторонами підписано Договірну ціну в якій погоджено вартість робіт в сумі 1 246 619,00 грн (а.с.17-18, т.1).

29.12.2016 р. між сторонами підписано додаткову угоду до Договору підряду № 285 від 08.12.2016 р., якою змінено строк дії Договору до 31.12.2017 р. (а.с.15, т.1).

26.12.2017 р. сторонами погоджено внесення змін до договору шляхом підписання додаткової угоди № 2 до Договору підряду № 285 від 08.12.2016 р. в якій визначено, що вартість та витрати по виконанню робіт визначаються згідно з договірною ціною та становлять 1 246 619,00 грн, з яких в межах державного фінансування на 2016 рік - 1 009 264,80 грн, а на 2017 рік - 220 000,00 грн (а.с.16, т.1).

Також в матеріалах справи міститься обопільно погоджені сторонами локальні кошториси на будівельні роботи (а.с.19-35, т.1).

Судом встановлено, що Підрядником виконано, а Замовником без зауважень прийнято обумовлені Договором підрядні роботи на загальну суму 1 239 063,70 грн, що підтверджується наявними у справі актами приймання виконаних робіт форми № КБ-2в №№ 1, 2 за грудень 2016 року, актом приймання виконаних робіт форми № КБ-2в № 1 за грудень 2017 року, довідками про вартість виконаних будівельних робіт форми № КБ-3 за грудень 2016 року та за грудень 2017 року, платіжними дорученнями та банківськими виписками (а.с.36-72, т.1).

Факт виконання відповідачем підрядних робіт, обсяг виконаних робіт, прийняття без зауважень та будь-яких застережень в т.ч. в частині вартості виконаних робіт та оплати вказаних робіт зі сторони позивача у повному обсязі підтверджується сторонами в ході надання пояснень по справі, відтак в силу приписів ч. 1 ст. 75 ГПК України останній є таким, що не потребує доказуванню.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області проведено зустрічну звірку у ВКФ "Юмакс" з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу. якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку медичного реабілітаційного центру МВС України "Південний Буг" за період з 01.01.2015 р. по 01.05.2018 р. результати якої зафіксовано в довідці від 20.06.2018 р. № 08-30/36з (а.с.75-78, т.1).

У вказаній довідці вказано, що ВКФ "Юмакс" завищено вартість підрядних робіт виконаних на замовлення Центру на загальну суму 37 233,10 грн.

Окрім того до вказаної довідки долучено інформацію щодо завищення вартості матеріалів і робіт ВКФ "Юмакс" на загальну суму 141 952, 14 грн (а.с.79-82, т.1).

22.08.2018 р. позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу № 33/11-511 про повернення коштів в сумі 141 952,14 грн (а.с.73-74, т. 1).

Несплата відповідачем грошових коштів у вказаній вище сумі в добровільному порядку стала підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Приймаючи до уваги встановлені обставини суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом з моменту укладення Договору, беручи до уваги його зміст, характер взятих на себе сторонами зобов'язань між ними виникли правовідносини з договору будівельного підряду, регулювання яких здійснюється главою 61 "Підряд" § 3 "Будівельний підряд", ст.ст.875-886 ЦК України.

Згідно ст. 875 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 318 Господарського кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Господарського кодексу України договір підряду на капітальне будівництво може укладати замовник з одним підрядником або з двома і більше підрядниками. Підрядник має право за згодою замовника залучати до виконання договору як третіх осіб субпідрядників, на умовах укладених з ними субпідрядних договорів, відповідаючи перед замовником за результати їх роботи. У цьому випадку підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник.

Згідно ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 2 ст. 844 Цивільного кодексу України).

Сторони у Договорі узгодили тверді договірні ціни на виконання підрядних робіт та підписали відповідну кошторисну документацію.

В силу ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником та прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Варто зауважити, що в п.9.2.1 Договору встановлено, що Замовник зобов'язувався прийняти роботу, виконану Підрядником відповідно до Договору, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов Договору або інших недоліків негайно заявити про них Підрядникові.

Згідно ч. 2 ст. ст. 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Таким чином обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт), законом покладений саме на замовника.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

Як наслідок, перевірка фактичного обсягу витрат робочого часу, вартості матеріалів та вартості робіт, які включені до акта, покладається на особу, що приймає роботи з боку Замовника, під час підписання актів.

Таким чином, враховуючи приписи зазначених норм права, а також те, що Замовник оглянув та прийняв за актами приймання виконаних робіт, які підписані та скріпленні печатками сторін без будь-яких зауважень і застережень виконані Підрядником підрядні роботи, обумовлені Договором підряду, суд дійшов переконливого висновку, що Замовник погодився як з якістю таких робіт, так і з їх кількістю.

Крім того, сторонами до Договору підряду було підписано довідки про вартість робіт.

Мотивована відмова від приймання виконаних робіт з боку Замовника в матеріалах справи відсутня. Водночас обсяг виконаних робіт погоджений сторонами та їх вартість повністю оплачена Замовником.

Отже, умови Договору підряду сторони виконали повністю і зауважень одна до одної з цього приводу у них не було.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору та/або його окремих положень суду не надано.

Таким чином, обсяг прав, обов'язків та відповідальності сторін по справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення підрядних будівельних робіт та Договором.

Згідно ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Порядок оплати виконаних за Договором підрядних робіт передбачений умовами розділу 6 Договору.

Позивачем в даному позові заявлено вимогу про стягнення збитків, завданих сплатою позивачем 141 952,14 грн за завищеною відповідачем вартістю виконаних за Договором робіт та матеріалів, тобто причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми збитків.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

За приписами ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушення.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

У відповідності до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв'язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т. ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; податкові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ст. 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов'язок з відшкодування збитків настає для суб'єктів господарювання у разі порушення господарського зобов'язання в результаті неналежного виконання (або невиконання) умов договору (ст.ст. 224, 225 Господарського України, ст. 623 Цивільного кодексу України) або внаслідок завдання шкоди без договірних правовідносин (глава 82 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

При цьому чинне законодавство передбачає принцип вини контрагента або особи, яка завдала шкоду, як підставу для відшкодування заподіяних збитків (шкоди): за приписами ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обов'язків будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

В той же час з урахування встановлених обставин справи та наявних в ній доказів, позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, яка спричинила шкідливий результат для зобов'язаного контрагента, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

При цьому, кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за виконання робіт за Договором, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави Договору підряду і вони не можуть вважатися збитками.

З огляду на вказане заявлена до стягнення з відповідача перерахована йому як виконавцю будівельних робіт за Договором № 285 від 08.12.2016 р. сума коштів не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України.

Посилання позивача на довідку Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області від 20.06.2018 р. № 08-30/36з та долучену до неї інформацію щодо завищення вартості матеріалів і робіт ВКФ "Юмакс" на загальну суму 141 952, 14 грн як на підставу для задоволення позовних вимог, є необґрунтованим виходячи із такого.

Суд зазначає, що виявлені Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть його змінювати.

Таким чином, акт ревізії Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який їх склав.

Зазначений акт ревізії не є рішенням суду або іншого повноважного органу, а тому викладений у ньому висновок не має заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов Договору.

Верховним Судом України у постанові від 10.09.2013 р. у справі № 21-237а13 зазначено, що акт перевірки (аудиту) - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки. При цьому акти ревізії та документальних перевірок не мають обов'язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді.

Крім того, акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки, як вже зазначалося, є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

До того ж акт ревізії не може встановлювати обов'язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає зазначений акт ревізії як належний та допустимий доказ на підтвердження завищення ціни та вартості будівельних робіт за Договором, оскільки встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту органів виконавчої влади, факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Аналогічні висновки стосовно стягнення збитків у зв'язку із завищенням вартості підрядних робіт виконаних згідно договору заявленої на підставі довідки (акту) контрольно-фінансових органів викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2018 р. у справі № 910/12793/17, від 21.05.2018 р. у справі № 922/2310/17, від 24.05.20148 р. у справі № 918/519/17, від 15.06.2018 р. у справі № 916/3402/16, від 06.07.2018 р. у справі № 904/7287/17.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частина 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд зазначає, що укладання сторонами по справі Договору підряду, дії сторін по виконанню його умов, у тому числі проведення відповідних робіт відповідачем та їх оплата позивачем є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах підряду.

Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч.1 статтею 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Натомість, як зазначалось вище, позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання щодо виконання робіт за Договором, доказів визнання якого недійсним або їх розірвання матеріали справи не містять.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вказане в своїй сукупності, заявлений Медичним реабілітаційним центром МВС України "Південний Буг" позов з визначених у ньому підстав задоволенню судом не підлягає.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст.129 ГПК України.

10.01.2019 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Медичного реабілітаційного центру МВС України "Південний Буг" до Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "Юмакс" про стягнення 141 952,14 грн за порушення умов договору підряду № 285 від 08.12.2016 р. відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 21 січня 2019 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Шевченка, буд. 25, м. Хмільник, Вінницька область, 22000.

3 - відповідачу - вул. Бучми, буд. 126, м. Вінниця, 21023.