ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа№ 910/10692/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод №1»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 31.10.2018 (суддя Смирнова Ю.М.)

у справі № 910/10692/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський

хлібзавод №1» (далі - ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа»

(далі - ТОВ «Фудмережа»)

про стягнення 5 581, 60 грн

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 у справі № 910/10692/18 позов ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» до ТОВ «Фудмережа» про стягнення 5 581, 60 грн залишено без розгляду.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати та направити справу № 910/10692/18 для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права у зв'язку з чим підлягає скасуванню. За твердженнями апелянта, і Закон України «Про третейські суди», і ст. 22 ГПК України передбачають виключно право позивача, а не обов'язок сторін на звернення до третейського суду для вирішення спору, який відноситься до юрисдикції господарського суду. Позивач вважав, що для вирішення спору у третейському суді необхідна наявність угоди про передачу саме даного спору на розгляд третейського суду, а оскільки між сторонами така угода не укладалась, позивач правомірно використав своє право на звернення до судового органу за правосуддям та захистом порушених прав. На переконання апелянта, за спірних правовідносин суд не вправі відмовити особі в розгляді позовної заяви, якщо з матеріалів справи вбачається, що даний спір підвідомчий господарському суду, тим більше, що у позивача відсутнє волевиявлення для звернення до третейського суду. Крім цього, апелянт стверджував, що з урахуванням всіх умов щодо пролонгації, максимальний строк дії договору становив до 31.12.2017, а третейське застереження, будучи невід'ємною частиною Договору (п. 10.2), також припинилось та втратило чинність максимум 31.12.2017. На підставі наведеного, оскільки між сторонами після 31.12.2017 та на момент звернення позивача до Господарського суду міста Києва з даним позовом третейська угода про передачу саме даного спору на розгляд третейського суду не укладалась, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 17.01.2019 представники сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень) не з'явились, зважаючи на клопотання позивача (апелянта) про розгляд справи у відсутності його представника, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Фудмережа» про стягнення 5 581,60 грн, з яких 4 844,75 грн основного боргу, 566,84 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 170,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № від 09.06.2016 в частині здійснення розрахунків за поставлений позивачем товар.

05.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про залишення позову без розгляду мотивоване тим, що п.10.2 укладеного між сторонами Договору поставки № від 09.06.2016 контрагенти дійшли згоди про розгляд усіх спорів та розбіжностей, що виникають з цього договору, у постійно діючому Третейському суді при товарній біржі «Київська Універсальна Біржа», за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 57, рішення якого є остаточними і обов'язковими для обох сторін і оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених Законом України «Про третейські суди», відтак ТОВ «Фудмережа» наполягало на вирішенні спору саме третейським судом.

Заперечуючи проти згаданого клопотання, позивач в поданих суду письмових поясненнях зазначав, що за умови відсутності у позивача волевиявлення на звернення до третейського суду чинне законодавство України жодним чином не позбавляє його конституційного права на звернення з відповідним позовом до господарського суду. Крім цього, позивач стверджував, що укладений між сторонами договір припинив свою дію 31.12.2017, відтак третейське застереження, як невід'ємна частина договору, теж втратило чинність, внаслідок чого сторони не зобов'язані звертатись до третейського суду за захистом своїх прав.

Матеріалами справи встановлено, що 09.06.2016 між ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» (позивач, постачальник за договором) та ТОВ «Фудмережа» (відповідач, покупець за договором) укладено Договір поставки № (далі - Договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов'язався поставляти товар по цінам і в асортименті, вказаними в специфікації, разом з товарносупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобов'язався приймати такі товари та оплачувати їх.

Договір згідно п. 9.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2016. Припинення дії Договору не звільняє сторони від виконання всіх своїх зобов'язань за договором, і не виконаних на момент припинення дії Договору, а також від відповідальності за невиконання таких зобов'язань, в тому числі і зобов'язань пов'язаних з поверненням товару згідно умов Договору.

Відповідно до п. 9.2. Договір вважається пролонгованим на один календарний рік, якщо кожна із сторін не попередила іншу сторону про припинення його дії за один календарний місяць до закінчення зазначеного терміну (п.9.2 означеного правочину).

Положеннями п. 10.2 Договору сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди» домовляються, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають з договору чи у зв'язку з ним, підлягають розгляду і вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Товарній біржі «Київська Універсальна Біржа», за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 57, рішення якого є остаточними і обов'язковими для обох сторін, оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених Законом України «Про третейські суди». Сторони погодили, що в процесі розгляду та вирішення спорів буде застосовуватися Регламент Третейського суду при Товарній біржі «Київська Універсальна Біржа». Правом, що регулює даний договір є матеріальне право України.

За приписами ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (ст. 2 цього Закону).

Юридичні та/або фізичні особи мають право згідно ч. 1 ст.5 Закону України «Про третейські суди» передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законодавством. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 9 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена, зокрема, шляхом обміну листами. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Положеннями ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, підписавши Договір, в якому міститься третейське застереження, позивач фактично погодився з передбаченим у ньому порядком вирішення спорів, що виникають за Договором.

Підвідомчість справ третейським судам та визначений вичерпний перелік винятків, коли спір не може бути розглянутий таким судом встановлена ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

За приписами цієї статті третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, з системного аналізу положень вищевказаної норми закону вбачається, що третейські суди в передбаченому цим Законом порядку можуть розглядати будь-які справи, які виникають із цивільних та господарських правовідносин, за певним винятком. Вищезгадана правова норма носить імперативний характер і встановлює вичерпний перелік справ, не підвідомчих третейському суду.

Оскільки предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з ТОВ «Фудмережа» заборгованості за Договором, апеляційний суд вважає, що даний спір підвідомчий третейському суду та може бути розглянутий останнім.

За змістом ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Разом з цим, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

З наведеного вбачається, що господарський суд, до якого подано позов з питання, що є предметом третейської угоди, залишає позов без розгляду у випадку, якщо від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

За матеріалами справи клопотання відповідача, в якому він просив суд залишити позов без розгляду з огляду на третейське застереження, яке міститься в договорі поставки, надійшло до канцелярії Господарського суду міста Києва 05.09.2018, тобто до початку розгляду справи по суті у відповідності до вимог ч.2 ст.252 ГПК України, якою встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що передбачене п. 10.2 Договору третейське застереження відповідає вимогам діючого законодавства, а обставин, з якими закон пов'язує визнання третейської угоди недійсною, судом не встановлено.

З приводу тверджень позивача (апелянта) про втрату чинності третейським застереженням внаслідок припинення дії договору 31.12.2017, слід зазначити, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів припинення дії Договору в контексті п. 9.2 вказаного правочину. Оскільки спірні правовідносини мали місце протягом дії Договору та у зв'язку з ним, на них в будь-якому випадку розповсюджується третейська угода сторін, погоджена ними п. 10.2 Договору.

Разом з цим, як встановлено судом, постійно діючий Третейський суд при Товарній біржі «Київська Універсальна Біржа» зареєстрований в установленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 26.12.2006 №024-2006, виданим Головним управлінням юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України та витягом з Єдиного реєстру громадських формувань, відомості з якого є відкритими, а отже угода про передачу даного спору на вирішення третейського суду може бути виконана.

Рішенням Конституційного Суду України №1-рп/2008 від 10.01.2008 в справі №1-3/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) встановлено, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських відносин може бути переданий його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом (статтею 17 ЦПК України, статтею 12 ГПК України, статтею 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

При цьому, рішення третейського суду, який діє відповідно до Закону України «Про третейські суди», можуть бути оскаржені до господарського суду з огляду на підстави, визначені чинним ГПК України.

Правосуддя - це самостійна галузь державної діяльності, яку суди здійснюють шляхом розгляду і вирішення в судових засіданнях в особливій, встановленій законом процесуальній формі цивільних, кримінальних та інших справ (пункт 3 мотивувальної частини ухвали Конституційного Суду України від 14.10.1997 у справі № 44-з).

За приписами ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 02.11.2004 у справі № 15-рп/2004). Тому в контексті ст.55 Конституції України органи судової влади можуть здійснювати функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України «Про третейські суди», є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного ч.5 ст. 55 Конституції України.

При цьому, як зазначено в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) у справі № 1-3/2008 від 10.01.2008, третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування, але жодна особа не може бути позбавлена права на звернення до державного суду за захистом своїх прав.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі № 1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) визначено, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі «Девір проти Бельгії» від 27.02.1980).

Таким чином, укладаючи Договір поставки, сторони вільно обрали спосіб та реалізували за взаємною згодою своє право на захист порушеного права у незаборонений чинним законодавством України спосіб.

З огляду на наведене та те, що ТОВ «Фудмережа» з посиланням на п.10.2 Договору наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, про що останнім подано відповідне клопотання до початку розгляду справи по суті, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду згідно п.7 ч.1 ст.226 ГПК України.

Доводи апелянта з приводу порушення судом вимог матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні (ухвалі) висновків.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод №1» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2018 у справі № 910/10692/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/10692/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко