РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2019Справа № 910/9661/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп"

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

про стягнення 50778,20 грн.

При секретарі судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники:

від позивача:Мірвода А.М. - представник за довіреністю № 10 від 25.05.2018 р.;

від відповідача:Винокуров О.В. - представник за довіреністю № ГН-83/2019 від 02.01.2019 р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.08.2018 суддею Маринченко Я.В. відкрито провадження у справі №910/9661/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення 50778,20 грн. та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 05.09.2018, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 14.09.2018 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 26.09.2018. Визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 20.09.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" було виконано зобов'язання за договором № 10/02/16 від 10.02.2016 та надано асистентські послуги, а саме медичної підтримки, у зв'язку з чим відповідно до п. 5.1.4. вказаного договору Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" повинно відшкодувати витрати Товариства на оплату послуг третіх осіб наданих у відповідності до п. 3.3. договору, а також 3% річних, інфляційні втрати та суму агентської винагороди.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.09.2018 р. призначено розгляд справи № 910/9661/18 за правилами загального позовного провадження призначено підготовче засідання на 27.09.2018 року.

17.09.2018 р. до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

27.09.2018 р. до канцелярії суду позивачем подано відповідь на відзив.

В судовому засіданні 27.09.2018 р. відкладено підготовче засідання на 25.10.2018 р.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/1844 від 22.10.2018 р. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/9661/18 у зв'язку з закінченням терміну повноважень у судді Маринченка Я.В.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями справу № 910/9661/18 передано на розгляд судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.11.2018 р. прийнято справу до провадження, підготовче засідання призначено на 19.11.2018 р.

19.11.2018 р. до канцелярії суду відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву, заперечення проти відповіді на відзив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.11.2018 р. відкладено підготовче судове засідання у справі на 10.12.2018 р.

05.12.2018 р. до канцелярії суду позивач подав відповідь на відзив, міркування щодо клопотання про закриття справи.

У судове засідання 10.12.2018 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014.

Представник позивача заперечував проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження по справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.12.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.19 р.

У судовому засіданні, призначеному на 14.01.2019 р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволенні.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 14.01.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

10 лютого 2016 між позивачем (агент по договору) та відповідачем (страховик) укладено договір про надання асистанських послуг № SGU-VUSO-10/02/16.Предметом договору визначено, що Страховик доручає, а Агент, приймає на себе зобов'язання по наданню послуг з організації сервісного та медичного обслуговування при настанні страхових випадків та території України та за кордоном за договорами страхування укладеними між Страхувальниками та Страховиком відповідно до законодавства України та Закону України «Про Страхування».

На початку березня 2016 року ОСОБА_3 уклала комплексний договір страхування осіб, що подорожують за кордон (добровільного страхування медичних, фінансових витрат та від нещасних випадків). Строк дії договору за добровільним страхуванням медичних витрат від нещасних випадків складав 7 днів, а саме з 11.03.2016 року по 18.03.2016 року.

13.03.2016 року ОСОБА_3 перебуваючи на відпочинку у Єгипті, м. Шарм - ель - Шейх, телефоном, який був вказаний у пам'ятці застрахованої особи, звернулась до позивача, як до Агента, який відповідно до договору про надання асистанських послуг № 10/02/16 повинен надавати послуги з організації медичного обслуговування при настанні страхових випадків, зі скаргами на температуру, блювоту та біль у правій нижній стороні живота та проханням організувати їй медичну допомогу. Надану інформацію було невідкладно надіслано до ПрАТ « СК «ВУСО» у вигляді електронного повідомлення .

На виконання договірних зобов'язань за договором № 10/02/16 від 10.02.2016 року ТОВ «Савітар Груп» розпочало роботу по наданню асистанських послуг, а саме медичної підтримки. ТОВ «Савітар Груп» звернулося до своїх партнерів у Єгипті SINAI CLINIC.

13.03.2016 року SINAI CLINIC було діагностовано ОСОБА_3 гострий апендицит, після чого її було терміново прооперовано.

З матеріалів справи вбачається, що13.03.2016 року SINAI CLINIC виставила рахунок, загалом витрати на проведення операції з видалення апендициту та лікування склали 1739,00 USD.

Відповідно до п.5.1.3 ПрАТ «СК«ВУСО» повинно здійснювати, у відповідності до умов розділу 6 цього Договору, оплату винагороди Агента, а також витрат, пов'язаних з наданням Кореспондентами та підрядниками Послуг застрахованим особам.

26.08.2016 року ТОВ «Савітар Груп» направило пакет документів для відшкодування витрат ПрАТ «СК «ВУСО» відносно страхового випадку, який стався з ОСОБА_3 разом з документами відносно інших страхових випадків.

06.09.2016 року ПрАТ «СК «ВУСО» направило заперечення у якому , зазначило, що особи, які зазначені в надісланих документах на асистанське обслуговування до ТОВ «Савітар Труп» страховиком не передавалися, окрім ОСОБА_3.

06.09.2016 року позивачем отримано відповідь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо", в якій вказувалось, що особи, які зазначені в надісланих документах на асистанське обслуговування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" страховиком не передавалися, а тому витрати останнього на їх обслуговування (в тому числі сервісна винагорода) оплаті зі сторони відповідача не підлягають, при цьому пославшись на п. 2.1., 5.1.1. договору про надання асистантських послуг № 10/02/16.

Разом з тим, із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на те, що відшкодування витрат агента на медичні послуги застрахованим особам здійснюється внаслідок узгодження страховиком повних пакетів та актів врегулювання збитків/виконаних робіт, до яких разом з документами, що підтверджують факт надання медичних послуг застрахованим особам також надаються документи, які підтверджують витрати агента на їх оплату.

Як зазначає відповідач, ним отримано від позивача акт (звіт) врегульованих збитків №3/3в та відповідний рахунок в якому міститься інформація щодо застрахованої особи ОСОБА_3.

Листом від 06.09.2016 року №5322 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" в строк, передбачений умовами договору про надання асистанських послуг (5 робочих днів), відмовило Товариству з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" у погодженні та підписання зазначених рахунків та актів, у зв'язку із тим, що:

- позивачем у складі актів (звітів) врегульованих збитків не було надано страховику повного пакета документів, які підтверджують факт оплати агентом послуг медичних установ, лікарів приватної, які надавали послуги застрахованим особам, вказаним у даному звіті (акті) врегульованих збитків;

- позивачем до актів (звітів) звірених збитків включені застраховані особи, в тому числі ОСОБА_3, які на асистанське обслуговування в Товариство з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" не передавались.

Відповідач вказує, що умовами договору про надання асистанських послуг передбачена компенсація якраз медичних витрат позивача (агента), понесення яких Товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" документально ніяк не підтвердив, позовні вимоги в частині відшкодування непонесених витрат є безпідставними.

Крім того, на думку відповідача, позивачем не надано належних та допустимих доказів здійснення ним гарантій оплати медичних послуг, оскільки листи, які направлялись ним на адресу відповідача, під назвою "гарантійні" не мають ніякої юридичної сили, оскільки складені Товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" в односторонньому порядку, не підписані фінансовою установою-гарантом, який би забезпечував виконання зобов'язань боржника (принципала) перед кредитором (бенефеціаром) у випадку порушення боржником своїх зобов'язань щодо оплати медичних послуг, що свідчить про нікчемність таких гарантій в силу ст. 547 ЦК України, та про неналежність і недопустимість їх як доказів надання гарантій оплати послуг медичних установ, які надавали послуги застрахованим особам.

Як встановлено судом, 29 листопада 2017 року ТОВ «Савітар Груп» повторно направило ПрАТ «СК «ВУСО» акт врегульованих збитків у складі документів, пов'язаних із остаточним розрахунком за конкретним страховим випадком, акт виконаних робіт та рахунки: № 906 від 29.11.2017 року на відшкодування медичних витрат на суму 46 726,93 грн. та № 907 від 29.11.2017 року на сплату сервісної винагороди на суму 886,71 грн.

Проте, за твердженням позивача, ПрАТ «СК ВУСО» ігнорує свої зобов'язання перед ним та не сплачує виставлені рахунки.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором про надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, умов Договору № 10/02/16 заборгованість відповідача за Договором становить згідно рахунку № 906 від 29.11.2017 року на відшкодування медичних витрат на суму 46 726,93 грн. та № 907 від 29.11.2017 року на сплату сервісної винагороди на суму 886,71 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Порядок розрахунків сторін визначений розділом 6 договору. Умовами вказаного розділу, зокрема п.п. 6.4.1, 6.5.1, 6.5.2, 6.6.1, 6.6.2, передбачено, що агент формує та направляє страховику Акт заявлених збитків, Акт врегульованих збитків та рахунки на оплату фактично наданих послуг окремо за кожний звітний період. Водночас, умовами договору не передбачено складання Акта звірених збитків, відповідно до якого, вартість наданих послуг перераховується по курсу НБУ на дату складання такого акта чи виставлення рахунку по ньому. Порядок покриття витрат на придбання іноземної валюти визначений п.п. 6.5.5 договору та не передбачає складання такого документу, як Акт звірених збитків.

Таким чином, суд вважає, що компенсації підлягають витрати позивача на врегулювання страхового випадку за Актом врегульованих збитків від 29.11.2017 №3/3в на суму на суму 46 726,93 грн. за відшкодування медичних витрат та 886,71 грн. сервісної винагороди.

Доказів повного погашення заборгованості матеріали справи не містять. Вказане відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо вимог позивача про стягнення 688,74 грн. 3% річних та 2 475,82 грн. інфляційних втрат, суд відзначає наступне.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.10.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору, не перевищують розмір, який може бути нарахований за вказаний період, тому відповідно їх розмір становить 688,74 грн. 3% річних та 2 475,82 грн. інфляційних втрат. Відтак, вказані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не надано доказів виконання своїх зобов'язань щодо здійснення оплати вартості наданих позивачем послуг по врегулюванню заявленого страхового випадку та не спростовано належними засобами доказування наявність вказаної заборгованості.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" 47 613,64 грн. суми основного боргу, 688,74 грн. 3% річних та 2 475,82 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, код ЄДПОУ 31650052) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" (03142, м. Київ, вул. Василя Стуса, буд.35/37, ) 47 613 (сорок сім шістсот тринадцять) грн. 64 коп. - суму боргу, 688 (шістсот вісімдесят вісім) грн. 74 коп. - 3 % річних, 2 475 (дві тисячі чотириста сімдесят п'ять) грн. 82 коп. - інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 22.01.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий