ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2019 року м.Дніпро Справа № 912/4109/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач),

суддів:Іванова О.Г., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання: Ревкова Г.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.10.2018 року (головуючий суддя - Кабакова В.Г., судді - Вавренюк Л.С., Тимошевська В.В., повний текст рішення складено 16.10.2018р.) у справі № 912/4109/16

за позовом Закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс", м.Олександрія, Кіровоградська область

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м.Кропивницький

третя особа 1 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_8, м.Олександрія, Кіровоградська область

третя особа 2 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5, м.Олександрія, Кіровоградська область

третя особа 3 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, м.Дніпро

третя особа 4 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Олександрійська районна державна адміністрація, м.Олександрія, Кіровоградська область

про визнання права на постійне користування земельною ділянкою, заборону розпорядження земельними ділянками

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Агроавтосервіс" (далі - ЗАТ "Агроавтосервіс", позивач) звернулось до Господарського суду Кіровоградської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру, відповідач), який містить вимоги такого змісту:

- визнати за ЗАТ "Агроавтосервіс" право на постійне користування земельною ділянкою площею 691,4 га на території Олександрійського району Кіровоградської області згідно Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 10.12.1996, виданого відповідно до рішення Олександрійської районної державної адміністрації від 04.12.1996 № 495-р та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 13;

- заборонити Державному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області до припинення дії права на постійне користування земельною ділянкою площею 691,4 га, яке посвідчене Державним актом на право постійного користування землею НОМЕР_2 від 10.12.1996, розпоряджатись земельними ділянками, які повністю або частково входять в межі земельної ділянки площею 691,4 га на території Олександрійського району Кіровоградської області, право на постійне користування якої посвідчено згідно Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_2 від 10.12.1996, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 13.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до Державного акта НОМЕР_2 на право постійного користування землею товариству на праві постійного користування належить земельна ділянка, площею 691,1 га на території Олександрійського району Кіровоградської області. Відповідач порушує право позивача, надаючи в користування третім особам земельні ділянки із землі. Яка належить йому на підставі акту на право постійного користування землею.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області у задоволені позову відмовлено.

Рішення господарського суду обгрунтоване тим, що рішення про передачу позивачу було прийнято Олександрійською районною адміністрацією, в той час як право розпорядження землею належало районній раді. З 1996 року та у подальшому питання щодо затвердження розпорядження голови Олександрійської РДА про передачу ЗАТ "Агроавтосервіс" земельної ділянки на території Лікарівської сільської ради в розмірі 691,40 га на сесії районної Ради народних депутатів не розглядалося. Отже і відповідного рішення Рада народних депутатів, про передачу ЗАТ "Агроавтосервіс" земельної ділянки на території Лікарівської сільської ради в розмірі 691,40 га, не приймала.

Крім того, господарський суд вказав, що в Державному акті НОМЕР_2 від 10.12.1996р., замість відповідного рішення Олександрійської районної ради про надання права на земельну ділянку, вказаний номер та дата розпорядження голови Олександрійської районної державної адміністрації від 04.12.1996 за № 495-р "Про вилучення та надання земельних ділянок для сільськогосподарських потреб", яке по змісту не передбачає пряму передачу земельної ділянки, та по своїй правовій природі розпорядження не є нормативним документом по якому допускається передача земельних ділянок в користування.

Не погодившись з рішенням господарського суду, ЗАТ «Агроавтосервіс» звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- відповідно до державного акту НОМЕР_1 від 10.12.1996р. на право постійного користування землею позивачу на праві постійного користування належить земельна ділянка, площею 691,1га на території Олександрійського району Кіровоградської області. З 1996 року та по сьогоднішній день позивач володіє зазначеною земельною ділянкою та веде там товарне сільскогосподарське виробництво, але, незважаючи на це, відповідачем на протязі 2016-2017років було видано ряд наказів про прередачу у власність іншим особам земельних ділянок, які накладаються або є частинами земельної ділянки, якою користується позивач;

- згідно висновку експерта, земельні ділянки, які перебуваються у власності третіх осіб згідно рішень відповідача, повністю накладаються на спірну земельну ділянку;

- визнання фактично нечинним державного акту на право постійного користування, який діяв протягом більше ніж 20 років і на підставі якого ЗАТ «Агроавтосервіс» здійснювало користування земельною ділянкою та сплачувало за неї земельний податок, не є оцінкою доказу, як це намагався представити суд у своєму рішенні;

- висновок суду про нелигітимність акту на право постійного користування, на підставі якого підприємство більше 20 років користується земельною ділянкою, є штучним, а відмова визнати за ЗАТ «Агроавтосевіс» права на постійне користування, яким товариство користується більш 20 років, не грунтується на вимогах діючого законодавства;

- судом не прийнято до уваги, що через 22 дня після прийняття розпорядження про надання земельної ділянки в користування Олександрійська РДА отримала від районної ради право розпоряджатися земельними ділянками;

- суд помилково відмовив у визнанні права на постійне користування земельною ділянкою згідно акту на постійне користування, який до сьогодні ніким не скасований та не визнаний недійсним.

Відповідач та треті особи відзив на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалою колегії суддів у складі головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач), суддів Іванова О.Г., Кощеєв І.М. від 19.11.2018 року розгляд апеляційної скарги закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.10.2018 року у справі № 912/4109/16 призначено у судове засідання.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та не заперечується учасниками справи, розпорядженням голови районної державної адміністрації від 04.12.1996р. № 495-р "Про вилучення та надання земельних ділянок для сільськогосподарських потреб" вирішено вилучити з земель агропромфірми "Мазтранссервіс" земельну ділянку загальною площею 691,4 га на території Лікарівської сільської Ради народних депутатів та надати акціонерному товариству закритого типу "Агроавтосервіс" земельну ділянку загальною площею 691,4 га для сільськогосподарського виробництва на території Лікарівської сільської Ради народних депутатів. Пунктом 3 розпорядження передбачено його затвердження на слідуючий сесії районної ради народних депутатів. (т. 1, а.с. 44).

Докази того, що дане розпорядження розглядалося на сесії районної ради відсутні.

На підстві даного розпорядження оформлено та видано Державний акт на право постійного користування землею площею 691,4 га серії НОМЕР_2 акціонерному товариству закритого типу "Агроавтосервіс". Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 13 (т. 1, а.с. 12-14).

В акті помилково зазначено, що земельна ділянка на території Костянтинівської сільської ради, оскільки згідно плану зовнішніх меж землекористування, наявному в Акті, дана земельна ділянка знаходиться на території Лікарівської сільської ради.

Господарським судом також встановлено, що акціонерне товариство закритого типу "Агроавтосервіс" змінило назву на Закрите акціонерне товариство «Агроавтосервіс».

В подальшому Головним управлінням Держгеокадастру було прийнято ряд рішень щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою шляхом надання дозволів на розроблення документації із землеустрою та передачі її частин у власність громадянам для ведення особистих селянських господарств.

Так, згідно наказу в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області Хоменок С.В. № 11-4015/21-15/С від 09.10.2015 року було надано дозвіл громадянину ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району (за межами населеного пункту). Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, у тому числі: 2,0000 га рілля, земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код класифікатора видів цільового призначення земель - 01.03) (т. 1, а.с. 25).

Пунктом 4 вищевказаного наказу громадянину ОСОБА_4 було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району, яка входить в межі земельної ділянки, право користування якою посвідчено зазначеним актом на право постійного користування, виданого позивачу.

Крім того, були передані у власність інші земельні ділянки, а саме: на користь громадян ОСОБА_5 (земельна ділянка НОМЕР_3, наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про передачу її у власність № 11-4496/14-16-СГ від 13.05.2016 року), на користь ОСОБА_8 (земельна ділянка кадастровий НОМЕР_4, наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про передачу цієї ділянки у власність № 11-4741/14-16-СГ від 20.05.2016 року) (т.1, а.с. 87-108).

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи проведеної Кропивницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22.09.2017р., проведеної на вимогу суду, встановлено наступне.

Має місце накладення (повне входження) земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 на земельну ділянку загальною площею 691,4 га, яка відповідно до Державного акта на право постійного користування землею НОМЕР_8 від 10.12.1996р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на користування ЗАТ "Агроавтосервіс", враховуючи позначення в плані зовнішніх меж землекористування вказаної земельної ділянки цифрою 1, що складається із земельних ділянок площею 180,4 га, 388,0 га, 77,2 га, 45,8 га у визначених цим планом контурах та згідно наступного опису меж:

Від "А" до "Б" - землі КСП "Миронівське" Миронівської сільської ради;

Від "В" до "Г" - землі КСП "Озерське" Озерської сільської ради;

Від "Г" до "Д" - землі Світловодського ЛГД;

Від Д" до "Е" - землі КСП "Озерське" Озерської сільської ради;

Від "Е" до "Є" - землі ДЛФ;

Від Є" до "Ж" - землі КСП ім. Ілліча Василівської сільської ради;

Від "Ж" до "З" - землі Олександрійського кінзаводу № 174 Лікарівської сільської ради.

Земельна ділянка, що надана у постійне користування на підставі Державного акта на право постійного користування землею НОМЕР_2 від 10.12.1996р. загальною площею 691,40 га являється тотожною земельним ділянкам, які входять до складу земельної ділянки ДП ДСП "Лікарівка-2", яка згідно технічної документації із землеустрою по інвентаризації земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Лікарівської сільської ради, що розроблена ДП "Кіровоградський науково-дослідний інститут землеустрою" в 2013 році та погоджена начальником управління Держземагенства в Олександрійському районі Кіровоградської області та включена в реєстр земельних ділянок, що використовуються без документів (т.3 а.с.36 -42).

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Стаття 129 Конституції України визначає, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ч.2, 3 ст.3 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції на час надання позивачу земельної ділянки), розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Статтею 4 Земельного кодексу України встановлено, що у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Суб'єктами права державної власності на землю виступають:

Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України;

Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території республіки, за винятком земель загальнодержавної власності;

обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.

Відповідно до ч.1 статті 7 Земельного кодексу України, користування землею може бути постійним або тимчасовим.

Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку (ч.2 ст.7).

У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності (ч.5 ст.7).

До відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу (п.1 ч.1 ст.11 ЗК України).

Районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів із земель запасу для сільськогосподарського використання (ч.3 ст.19).

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч.1 ст.21).

Враховуючи наведені норми права колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що розпорядження Олександрійської районної державної адміністрації від 04.12.1996р. № 495-р, прийнято з перевищенням повноважень, оскільки розпорядження не було затверджено на сесії районної ради, а право вилучення та надання земельних ділянок було надано райдержадміністрації рішенням районної ради №115 від 25.12.1996р. (т.4 а.с.131).

Однак колегія суддів звертає увагу, що право користування земельною ділянкою у позивача виникло не на підставі розпорядження голови райдержадміністрації, а на підставі Акту про право постійного користування, як то встановлено ч.1 ст.21 ЗК України.

Крім того слід врахувати, що відповідно ч. 4 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Відтак, право користування земельною ділянкою є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким з моменту отримання акту на право постійного користування землею гарантується ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000?I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Цneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v.), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Цneryэldэz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119) (п.70 рішення).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). (п.71).

В рішенні Європейського суду з права людини від 24 червня 2003 року № 44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" зазначено: "оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним та скасування рішення, згідно якого громадянин отримав майно (в даному випадку земельну ділянку) від держави та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Отже допущення районною державною адміністрацією порушення при наданні позивачу земельної ділянки в користування не може бути підставою для невизнання за позивачем права користування земельною ділянкою та позбавлення його цього права.

Колегія суддів констатує, що позивач є належним користувачем спірної земельної ділянки.

Право користування земельною ділянкою, відповідно до ст..395 Цивільного кодексу України, є речовим правом, яке підлягає захисту нарівні з правом власності (ст..396 ЦК України).

Стаття 16 ЦК України гарантує кожній особі право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання права, припинення дії, яка порушує право, а також іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст..392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч.2 ст.386, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Так як відповідачем не визнається право позивача на користування спірною земельною ділянкою, про що свідчить надання відповідачем в користування третім особам земельних ділянок із земель, які знаходяться в постійному користування позивача, то позовні вимоги підлягають задоволенню.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги покласти на відповідача у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.129, 269, 270, 271, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Агроавтосервіс» задовольнити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.10.18р. у справі №912/4109/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за Закритим акціонерним товариством "Агроавтосервіс" право на постійне користування земельною ділянкою площею 691,4 га на території Олександрійського району Кіровоградської області згідно Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_1 від 10.12.1996р., виданого відповідно до рішення Олександрійської районної державної адміністрації від 04.12.1996 № 495-р.

Заборонити Державному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області до припинення дії права Закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс" на постійне користування земельною ділянкою площею 691,4 га, яке посвідчене Державним актом на право постійного користування землею НОМЕР_2 від 10.12.1996р., розпоряджатись земельними ділянками, які повністю або частково входять в межі земельної ділянки площею 691,4 га на території Олександрійського району Кіровоградської області, право на постійне користування якої посвідчено Державним актом на право постійного користування землею НОМЕР_2 від 10.12.1996р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 13.

Стягнути з Державного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь Закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс" витрати з судового збору в сумі 7579 грн.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Кіровоградської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складено 21.01.2019р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ І.М. Кощеєв

__________________ О.Г. Іванов