Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/764/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Хільчевський С.О. - довіреність № б/н від 25.05.2018;

від відповідача: ОСОБА_6. - ордер серія ЖТ№05481 від 04.10.2018;

від третьої особи: ОСОБА_6. - ордер серія ЖТ№05482 від 04.10.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України"

до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна інвестиційна фірма "Експертінвестпроект"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3

про звернення стягнення на майно у сумі 1675917,00 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на заставне майно на підставі Договору іпотеки РМ- SMEJ02/018/2008 (майнова порука) від 21.04.2008, а саме: нежитлове приміщення, літ. А-5, загальною площею 168,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, пл.Соборна, 18 та належить на праві власності ПП "Експертінвестпроект" в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором CM/SMKJ02/018/2008 від 21.04.2008 в розмірі 1675917,00грн.

Ухвалою суду від 10.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3.

За ухвалою суду від 29.10.2018, з метою належної підготовки справи для розгляду по суті, відповідно до ч.3 ст. 177 ГПК України, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

В судовому засіданні 19.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов заперечив, з викладених у відзиві на позовну заяву мотивів. Просив суд застосувати строки позовної давності до даного спору.

Представник третьої особи заперечив щодо задоволення позовних вимог (а.с. 110-113).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2008 року між ОСОБА_3 (третя особа) та Закритим акціонерним товариство "ОТП Банк" (надалі - ЗАТ "ОТП Банк", Банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (надалі - ПАТ "ОТП Банк", банк), правонаступником якого, в свою чергу є Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (надалі - ТОВ "ОТП Факторинг Україна", позивач), укладено Кредитний договір № CM-SMEJ02/018/2008 з Додатком № 1 до нього (надалі - Кредитний договір (а.с.12-16, 20-27).

За умовами Кредитного договору Банк надає позичальнику - ОСОБА_3 кредит в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5.99 % (п'ять цілих і 99 сотих відсотків) річних та FІDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку (позивачу) на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Для забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за Кредитним договором CM-SMFJ02/018/2008 від 21.04.2008 між Приватним підприємством "Виробничо-комерційна інвестиційна фірма "Експертінвестпроект" (надалі - ПП "Експертінвестпроект", відповідач) та Банком було укладено Договір іпотеки № РМ- SMEJ02/018/2008 (майнова порука) від 21 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашковським Я.А., та зареєстровано в реєстрі за №1101 (далі - Договір іпотеки 1 (а.с. 17-19)).

Позивач вказує, що позичальником було порушено умови кредитного договору та, відповідно, не виконані взяті на себе зобов'язання зі сплати кредиту, що призвело до виникнення значної заборгованості, яка станом на дату подання даної позовної заяви становить 193887,28 дол. США, що еквівалентно, на дату подання позовної заяви в національній валюті 5400381,18 (п'ять мільйонів чотириста тисяч триста вісімдесят одна гривня та 18 копійок) гривень.

Позивач вказує, що є правонаступником за всіма правами та обов'язками ПАТ "ОТП Банк", що в свою чергу є правонаступником ЗАТ "ОТП Банк" (51-64).

Зсилаючись на приписи ст. 512, 514 ЦК України вказує, що згідно з умовами Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.03.2010 року, Договору відступлення права вимоги від 06.04.2010 року та відповідно до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України, AT "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за Кредитним договором № CM-SMEJ02/018/2008 від 21.04.2008 р. та за Договором іпотеки № PCM- SMEJ02/018/2008 (майнова порука) від 21.04.2008 р. (а.с. 34-47).

Вказує, що 01.08.2018 року відповідачу направлено вимогу про усунення порушення (а.с. 29-30), яку останнім не виконано, станом на день звернення до суду з даним позовом, заперечень чи/або контр розрахунків з приводу наявної заборгованості відповідачем банку не надано.

Оскільки позичальник порушує вимоги умов Кредитного договору та Договору забезпечення виконання основного зобов'язання, та не виконує належним чином, в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі та на умовах передбачених Кредитним договором, досудову вимогу залишив без задоволення, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав шляхом звернення стягнення на майно в сумі 1675917,00грн.

Позивач вказує, що станом на 09.02.2018 року, ринкова вартість предмета іпотеки, а саме: нежитлового приміщення, літ. А-5, загальною площею 168,1 кв.м, що знаходить за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, пл. Соборна, 18 та належить на праві власності ПП "Експертінвестпроект" становить 1675917,00 (один мільйон шістсот сімдесят п'ять тисяч дев'ятсот сімнадцять гривень нуль копійок) гривень (а.с. 125).

Обґрунточуючи позовні вимоги позивач зсилається на ст. ст. 512. 514, 526, 625, 629, 1050, 1054, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 28.09.2018 (а.с. 67-72) заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вважає, що розрахунок не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку, оскільки належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (Закон № 996-XIV). Також вважає, що з розрахунку заборгованості неможливо дослідити чи виконувалось основне зобов'язання чи ні, оскільки по тілу кредиту не відображено щомісячних нарахувань та можливої заборгованості, а по відсотках зазначено, що заборгованості немає. За вказаного, відповідачу не зрозуміло з чого нарахована пеня.

Звертає увагу, що позивач, всупереч приписам ч. 3 ст. 91 ЦК України, не довів обсягу своєї правосуб'єктності та правового статусу стосовно набуття прав кредитора за зобов'язаннями, що випливають із кредитних правовідносин, а саме чи отримали вказані особи у встановленому порядку повноваження (дозвіл, ліцензію) на надання банківських послуг з кредитування за рахунок залучених коштів, тобто чи мають вони необхідну правоздатність.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази (первинні документи) виконання ЗАТ "ОТП Банк" зобов'язань, відповідно до умов кредитного договору, щодо перерахунку коштів на поточний рахунок позичальника.

Зсилаючись на приписи ст. 1077-1079 Цивільного кодексу України, ст. 5, 23 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та п. 1 Положення про державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, вважає, що на час укладення між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення договорів факторингу, встановлені п.1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг №231 від 3 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб.

Також, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 75-78), у якій останній наголошує, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний був пред'явити позов до боржника та Іпотекодавця протягом трьох років, від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, а саме до 20.05.2012 року, натомість, пред'явив позов 03.09.2018 року, а тому пропустив строк позовної давності.

У відповіді на відзив (а.с. 90-94) позивач, на зауваження відповідача про відсутність первинних документів, вказує, що доказом наявності заборгованості позичальника перед банком є розширений розрахунок заборгованості за кредитним договором, в якому детально показано дати та суми погашення кредитної заборгованості. Зауважує, що відповідачем у відзиві не вказується, який період та які суми в розрахунку є такими, що викликають сумніви, не надано контррозрахунку до відзиву.

Звертає увагу, що зсилання відповідача на нормативні акти, закріплюють положення, що відносяться до діяльності банків України та не відносяться до товариств з обмеженою відповідальністю, яким є "ОТП Факторинг Україна".

Зауважує, що до ціни позовної заяви не включено вимоги по сплаті пені, а заборгованість за Кредитним договором складається лише з суми заборгованості за основною частиною договору (тілом кредиту).

Вважає, що оскаржувані договори відповідають вимогам, встановлені ч.5 ст. 5 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 512 ЦК України, ст. 514 ЦК України, ст. 1077 ПК України, ч.1 ст. 1079 ЦК України. Зазначені норми законодавства та інші положення чинного законодавства не встановлюють обмежень щодо відступлення права грошової вимоги до боржників, які не є суб'єктами господарювання. Крім того, згідно з підпунктом "а" пункту 2 ст. 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг 1988 року, постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Однак, ні зазначеною нормою, ні іншими статтями Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу.

Вважає помилковим зсилання відповідача на приписи п. 1 Розпорядження №231 від 03.04.2009 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, яке не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки зазначеною нормою ДКРРФП не обмежує а конкретизує (роз'яснює) фінансову операцію в тій частині, що остання становить зокрема і право вимоги до боржників - суб'єктів господарювання. При цьому, позивач просить суд врахувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2012 року по справі -№2а-4145/12/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2012 року по справі №2а-4145/12/2670

Зауважує, що для здійснення операцій з факторингу ТОВ "ОТП Факторинг Україна" мав Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи №916 від 03.12.2009, видане Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України та Додаток до свідоцтва згідно якого ТОВ "ОТП Факторинг Україна" має право на здійснення операцій факторингу - без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, зазначає що оскільки останній платіж був внесений третьою особою ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості 16.07.2018 в сумі 2 400,00 гривень, ним вичинена дії, що свідчать про визнання боргу. Тому ТОВ "ОТП Факторинг Україна" вважає що при зверненні до суду ним не пропущено строк позовної давності, оскільки вона перервалася у зв'язку з внесенням суми на погашення заборгованості.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 у письмових запереченнях від 16.10.2018 (а.с. 110-113) зауважує, що з розрахунку заборгованості неможливо встановити чи виконувалось основне зобов'язання, не відображено щомісячних нарахувань та можливої заборгованості. Звертає увагу суду, що пеня в межах одного року зазначена в розрахунку позову, хоча позивач стверджує, що пеню не нараховував. При цьому, вважає, що розрахунок нарахованої пені має важливе значення, оскільки відповідно до вимог п. 1.5.1.4 Кредитного Договору, при надходженні коштів, у четверту чергу останні йдуть на погашення пені, а в дев'яту чергу - на суму основного боргу по кредиту.

Вважає, що позивач не довів обсяг своєї правосуб'єктності та правового статусу стосовно набуття права кредитора за зобов'язаннями.

Також звертає увагу суду на те, що: - в матеріалах справи відсутні докази (первинні документи) перерахування ЗАТ "ОТП Банк" коштів на поточний рахунок позичальника; - на час укладення договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення договорів факторингу; - пропущено строк позовної давності, оскільки Іпотекодатель не вчиняв жодних дій, які б свідчили про переривання строків позовної давності; - закінчення строку дії кредитного договору припиняє можливість нарахування відсотків по користуванню кредитом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно положень статей 11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають, зокрема з договору.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ст.ст.627, 629 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно позовної заяви, підставою звернення позивача до суду останній вказує невиконання відповідачами умов Кредитного договору CM-SMEJ02/018/2008 з Додатком № 1 до нього (далі - Кредитний Договір (а.с.12-16, 20-27)).

За умовами вищевказаного Договору, ЗАТ "ОТП Банк" надає позичальнику - ОСОБА_3 кредит в розмірі 200000,00 (двісті тисяч) доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5.99 % (п'ять цілих і 99 сотих відсотків) річних та FІDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку (позивачу) на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Дата остаточного повернення кредиту - 20 квітня 2023 року.

За умовами п. 1.9.1 вищевказаного Кредитного договору, сторони погодили, що незважаючи на інші положення цього Договору, банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7. та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки (надалі - "вимога"). При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

При цьому, сторони внесли Застереження доданого пункту договору та встановили, що реалізація положень п. 1.9.1. цього договору не буде розглядатися сторонами як одностороння зміна умов цього Договору. Реалізація положень п. 1.9.1. цього договору є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною згодою сторін.

У п. 3.1 ч. 2 Договору сторони наступним прийшли до згоди, що в якості забезпечення всіх своїх зобов'язань за цим договором позичальник керуючись положеннями чинного законодавства України, в тому числі, але не виключно, положенням ст. 5 Закону України "Про іпотеку", передає чи зобов'язується забезпечити передачу майновим поручителем в іпотеку банку предмет іпотеки, який є чи стане власністю позичальника та/чи майнового поручителя в майбутньому відповідно до правовстановлюючого/их документу/ів щодо предмету іпотеки та забезпечити чинність договору іпотеки протягом всього строку дії цього договору .

Для забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за Кредитним договором CM-SMFJ02/018/2008 від 21.04.2008, між ЗАТ ОТП Банк" та Приватним підприємством "Виробничо-комерційна інвестиційна фірма "Експертінвестпроект" 21.04.2008 укладено Договір іпотеки № РМ- SMEJ02/018/2008 (майнова порука), предметом якого є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, пл. Соборна, 18.

05 березня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (продавець) було укладено договір-купівлі продажу кредитного портфелю (а.с. 34-40), відповідно до п. 3.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

Права, що переходять до покупця за кредитними договорами у зв'язку з продажем кредитного портфелю: а) з урахуванням положень 3.4 нижче, покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. б) право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності. в) на умовах, передбачених договором комісії, право вимагати від продавця перерахування будь-яких та усіх коштів, отриманих ним від боржників в реалізації заставного майна (п. 3.3. Договору).

Як вбачається з Витягу з додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.03.2010 (а.с .41), позивач набув права вимоги за кредитним договором № CM-SMFJ02/018/2008 від 21.04.2008.

05.03.2010 сторонами підписано Акт приймання-передачі кредитного портфелю (а.с. 42-43).

06.04.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" (фактор, позивач) та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (клієнт) було укладено договір про відступлення права вимоги (а.с. 44-47), за умовами якого, у звя'зку з укладанням договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 05 березня 2010 року між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитним договором №CM-SMFJ02/018/2008 від 21.04.2008, укладеним між клієнтом та ОСОБА_3 (надалі боржник), що забезпечений іпотекою за Договором іпотеки №РМ- SMEJ02/018/2008 від 21.04.2008, укладеним між клієнтом та приватним підприємством "Виробничо-комерційна інвестиційна фірма "Експертінвестпроект".

Тобто, до позивача на підставі договору купівлі-продаж кредитного портфелю від 06.04.2010 та договору про відступлення права вимоги від 29.04.2010, перейшло право вимоги за кредитним договором CM-SMFJ02/018/2008 від 21.04.2008, та за договором іпотеки.

Вказаний Договір не суперечить приписам Розпорядження Національної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2014 за N 342/25119 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року N 231" (із змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 13 серпня 2015 року N 1926), згідно якого, комісія, відповідно до пункту 6 частини першої статті 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", пункту 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року N 1070, постановила: "Віднести до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Водночас щодо суб'єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать, зокрема, банки, компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. До фінансових відносин належать й послуги факторингу (ст. 4 вказаного Закону).

Статтею 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Матеріали справи містять копію Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - ТОВ "ОТП Факторинг Україна, згідно до Додатку якого останнє має право на здійснення операцій факторингу без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства (а.с. 95-96).

Наведене спростовує твердження відповідача та третьої особи про відсутність у позивача права звертатись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачені підстави заміни кредитора у зобов'язанні. Зокрема, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Водночас, статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами ч. 1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

За умовами п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги, клієнт протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту набуття чинності цим договором зобов'язується надіслати боржнику/іпотекодавцю повідомлення про відступлення прав за Договором іпотеки на користь фактора. Повідомлення повинно бути направлено на адресу боржника/іпотекодавця, зазначену в договорі іпотеки рекомендованим листом з описом вкладення.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів повідомлення боржника (іпотекодавця) про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №РМ- SMEJ02/018/2008 від 21.04.2008.

Відповідно до частини 1 статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Стаття 33 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

За ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

12.05.2009 ЗАТ "ОТП Банк" було направлено позичальнику вимогу №22-2/80684 (а.с. 79) у якій останній вимагав достроково виконати зобов'язання по Кредитному Договору та сплатити протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги 195834,35 доларів США, суму відсотків за користування кредитом в розмірі 3964,98грн., пеню в розмірі 4222,18грн., 100,00грн. штрафу. Також повідомлено, що банк має право звернути стягнення на заставне майно.

Вимогу від 01.08.2018 про дострокове виконання зобов'язання за Кредитним Договором в загальному розмірі 193887,28 дол. США та 8785105,42грн. було направлено Іпотекодержателю (а.с. 29-30).

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Разом з тим, у даній справі суд позбавлений можливості перевірити визначену позивачем суму заборгованості за Кредитним Договором, оскільки позивачем не надано первинних документів, які підтверджують суму боргу, заявлену до стягнення з відповідача. Зокрема, на підтвердження заборгованості надано лише розрахунки позивача (а.с. 31-33) та Довідку про погашення заборгованості по кредитному Договору третьою особою (а.с. 157).

Суд уточняв у позивача про наявність первинних документів, у зв'язку з чим було оголошено перерву в судовому засіданні (а.с. 154-155), однак позивачем було надано лише вищевказану довідку та пояснено, що первинні документи відсутні.

При цьому, пунктом 2.1. Договору відступлення права вимоги сторони погодили, що клієнт протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту набуття чинності цим договором зобов'язується передати за актом фактору оригінал договору іпотеки разом з усіма змінами та доповненнями, а також інші документи, які засвідчують права, що передаються, дійсність переданої фактору вимоги (прав іпотеки), які є в наявності у клієнта, та інформацію, яка є важливою для здійснення цих прав.

Тобто, у п. 2.1. Договору відступлення права вимоги, ПАТ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк" узгодили порядок та строки передачі документів, які засвідчують права, що передаються та їх дійсність, а також інформацію, яка є важливою для здійснення цих прав.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до пунктів 41-52 розділу ІІІ "Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України", затвердженого постановою правління Національного Банку України від 04.07.2018 №75 (далі - Положення), операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. П і д с т а в о ю для бухгалтерського обліку операцій банку є п е р в и н н і документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками:1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). Касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Зведені меморіальні ордери можуть складатися за однотипними операціями. Зведений меморіальний ордер містить кілька номерів рахунків за дебетом чи кредитом. Певна сума, яка не може бути зарахована або списана з рахунку з будь-якої причини, закреслюється у зведеному меморіальному ордері і загальна сума в документі виправляється. Відповідальний виконавець та контролер засвідчують підписами кожне таке виправлення. Усі виправлення в електронному документі мають бути засвідчені електронним підписом відповідального виконавця та контролера і відображені в протоколах функціонування програмного забезпечення. Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов'язкові реквізити:

1) назву документа (форми);

2) дату складання;

3) найменування банку, від імені якого складений документ;

4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру;

5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення;

6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.

Первинні документи, які не містять обов'язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 57 Розділу ІІІ Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. (п.62 Положення).

Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами стаття 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

За ч. 1,2 ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

З огляду на наведене, розрахунок та довідка ТОВ "ОТП Факторинг Україна" №576 від 06.12.2018 не розцінюються судом як докази, які підтверджують факт здійснення господарських операцій між банком та позичальником, виконання банком у повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором (із змінами та доповненнями), надання відповідачу кредитних коштів у відповідних розмірах та не виконання останнім своїх грошових зобов'язань за зазначеним кредитним договором.

Оцінка таких документів може бути здійснена судом лише в сукупності з первинними документами, які є підставою для складання таких розрахунків.

Враховуючи викладене, у суду відсутня можливість дослідити обгрунтованість вимог позивача в частині заявлених сум заборгованості, з урахуванням частково здійснених проплат, що унеможливлює ухвалення рішення у справі з дотриманям приписів ч.1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаного, позов про звернення стягнення на заставне майно на підставі Договору іпотеки РМ- SMEJ02/018/2008 (майнова порука) від 21.04.2008, а саме: нежитлове приміщення, літ. А-5, загальною площею 168,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, пл.Соборна, 18 та належить на праві власності ПП"Експертінвестпроект" в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором CM/SMKJ02/018/2008 від 21.04.2008 в розмірі 1675917,00грн. задовленню не підлягає.

Що стосується розгляду заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, згідно приписів ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Здійснені боржником оплати (а.с. 31-33) свідчать про переривання строку позовної давності, тому заперечення відповідача та третьої особи в цій частині є безпідставними.

Водночас, зазначене, не впливає на результат вирішення спору, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість його позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" до Приватного підприємства "Виробничо-комерційна інвестиційна фірма "Експертінвестпроект" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 14.01.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2- позивачу ТОВ "ОПТ Факторинг Україна" ( 03150, м.Київ, вул.Фізкультури, 28Д)- рек. з пов.;

3- відповідачу ПП "ВКІФ "Експертінвестпроект" ( 13300, Житомирська обл., м.Бердичів, вул. Озерна, буд.8, кв.7) - простою;

4- ОСОБА_3 (13300, АДРЕСА_2 ) - рек. з пов.