Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р.                     м. Рівне                              Справа № 918/799/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н. Ф.,

за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотранссервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 80 269 грн. 63 коп.

представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2018 року Дочірнє підприємства "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотранссервіс" про стягнення основного боргу в сумі 72 834, 96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов, укладеного між Дочірнім підприємством "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Любомирський асфальтобетонний завод" та ТзОВ "Новотранссервіс", договору про надання послуг по прийманню, приготуванню та наливу бітуму від 2 липня 2018 року № 100-07/18, в частині оплати наданих послуг, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 72 834, 96 грн.

Крім того, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 6 512, 77 грн та 3% річних в сумі 921, 90 грн.

Ухвалою суду від 18.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 16.01.2019 року.

09 січня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Новотранссервіс", через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подано відзив на позовну заяву, в якому останнім зазначено, що 27.12.2018 року було погашено 72 834, 96 грн основного боргу, на підтвердження чого відповідачем до відзиву долучено платіжне доручення №1578 від 27.12.2018 року.

15 січня 2019 року від позивачем, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подано заяву про зменшення позовних вимог в частині основного боргу в сумі 72 834, 96 грн, у зв'язку з погашенням відповідачем вказаної суми після відкриття провадження у справі. Крім того, позивач просить суд провести розгляд справи без участі представника позивача.

Заява позивача про зменшення позовних вимог приймається судом.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з'ясувавши обставини, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, суд встановив таке.

02 липня 2018 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір про надання послуг по прийманню, приготуванню та наливу бітуму №100-07/18 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по виконанню послуг по прийманню, розігріву та відвантаженню бітуму, що є власністю замовника, з резервуарів виконавця на адресу замовника.

Згідно з п. 4.1. договору вартість послуг по прийманню, розігріву та наливу бітуму є достовірною і на час укладання цього договору складає 1 034, 00 грн (одна тисяча тридцять чотири гривні) у тому числі ПДВ за одну тонну.

Відповідно до п. 4.3 договору замовник проводить авансову оплату у розмір 50% від орієнтованої вартості робіт за місяць. Кінцевий розрахунок проводитиметься після підписання акта виконаних робіт.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору надав відповідачу послуги на загальну суму 72 834, 96 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Л-00000063 від 04.07.2018 року.

04 липня 2018 року позивачем було пред'явлено відповідачу рахунок-фактуру №Л-00000121 на суму 72 834, 96 грн.

В свою чергу відповідач, станом на час звернення позивачем з позовом, за надані послуги згідно договору не розрахувався, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 72 834, 96 грн.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1. ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань позивачем нараховано 921, 90 грн 3% річних та 6 512, 77 грн інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних, дійшов висновку, що останні підлягають стягненню у заявленому розмірі.

Щодо стягнення з відповідача 6 512, 77 грн інфляційних втрат суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 року № 62-97 року.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Враховуючи те, що прострочення виконання зобов'язання відповідачем виникло з 04.07.2018 року, розрахунок інфляційних втрат повинен здійснюватись в середньому на місяць, тобто з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року. Всупереч наведеному, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з 04.07.2018 року по 04.12.2018 року.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум інфляційних втрат, суд встановив, що останні становлять 3 166, 51 грн (при заявлених - 6 512, 77 грн), а тому у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 3 346, 26 грн (6512, 77 грн - 3 166, 51 грн) слід відмовити.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Таким чином, при зверненні до суду з відповідними вимогами саме позивач має довести: наявність відповідного права, за захистом якого він звернувся до суду, та, відповідно, порушення такого права відповідачем внаслідок невиконання свого зобов'язання.

Доказів, що спростовують викладене вище, доказів сплати інших вимог, крім основного боргу чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1 688, 55 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотранссервіс" (33018, Рівненська область, м. Рівне, вул. Курчатова, буд 20А, ідентифікаційний код 40911166) на користь Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (33028, м. Рівне, вул. Остафова, буд. 7, ідентифікаційний код 31994540) 921, 90 грн. 3% річних, 3 166, 51 грн інфляційних втрат та 1 688, 55 грн судового збору.

3. У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 3 346, 26 грн відмовити.

Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області (п. 17.5 ч. 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано “17” січня 2019 року

Суддя Церковна Н. Ф.