ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2019

Справа № 910/14673/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго", м. Київ

про стягнення 152 614,59 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (відповідач) суми передоплати вартості теплової енергії за Договором № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008р. у розмірі 152 614,59 грн., яка залишилась невикористаною у зв’язку з припиненням дії договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2018р. позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення її недоліків.

16.11.2018р. до суду від позивача надійшов супровідний лист з додатком в порядку усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У зв’язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви у встановлені судом строк та спосіб, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

29.11.2018р. (у запропонований судом строк) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує на недоведеність заявлених позивачем вимог, помилковість висновків позивача щодо відсутності договірних відносин між сторонами та безпідставність посилань позивача на положення ст. 1212 ЦК України для повернення названих коштів.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив у запропонований судом строк не скористався.

Крім того, 29.11.2018р. до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у задоволенні якого судом відмовлено, про що винесено відповідну ухвалу від 04.12.2018р.

Судом здійснено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та встановлено, що за кодом значиться особа - Акціонерне товариство "Київенерго", організаційно-правова форма - приватне акціонерне товариство.

За приписами ст. 5 Закону України "Про акціонерні товариства" акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. Тип акціонерного товариства зазначається у статуті акціонерного товариства.

Зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Статтею 52 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції” господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Таким чином, суд здійснює зміну найменування відповідача у даній справі з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на Акціонерне товариство "Київенерго".

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, –

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2008 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (правонаступником прав і обов’язків якої є Акціонерне товариство "Київенерго") (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс" (абонент) укладено Договір № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі – Договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

За умовами підп. 2.3.2. п. 2.3. Договору абонент зобов’язувався виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Договір складено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один з них зберігається в енергопостачальної організації, а інший – в абонента. Додатки до Договору № 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11 є невід’ємною частиною договору (п. 9.8. Договору).

Відповідно до наявної у матеріалах справи Довідки про дані по будинках (спорудах) ТОВ "Сервіс", опалення і гаряче водопостачання яких здійснюється від теплових мереж "Постачальника", станом на 25.11.2008р. (Додаток до Договору) теплова енергія за укладеним між сторонами договором постачалась для потреб адміністративного будинку та паркінгу по вул. Антоновича, 172 в Голосіївському районі м. Києва.

Як вказує позивач, ним на виконання умов договору було перераховано відповідачеві суму грошових коштів у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 344 від 02.04.2018р. на вказану суму з призначенням платежу – передоплата за теплову енергію за квітень 2018р., згідно договору 530289 від 25.11.2008 року у т.ч. ПДВ 50 000,00 грн.

Як свідчить наявний у матеріалах справи підписаний обома сторонами та скріплений їхніми печатками акт № 4/2018-530289 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року від 30.04.2018р. вартість відвантаженої відповідачем продукції на умовах договору складає 137 884,27 грн.

Згідно наявного у матеріалах справи підписаного обома сторонами та скріпленого їхніми печатками акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018р. сальдо розрахунків на користь позивача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.06.2018р. складає 161 854,57 грн.

Згідно наявного у матеріалах справи підписаного обома сторонами та скріпленого їхніми печатками акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018р. сальдо розрахунків на користь відповідача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.08.2018р. складає 9 239,98 грн.

У листі вих. № 74 від 11.06.2018р., який отриманий відповідачем 18.06.2018р. позивач просив відповідача повернути грошові кошти у сумі 161 854,57 грн.

У листі вих. № 102 від 21.08.2018р. (докази направлення та/або отримання названого листа відповідачем у матеріалах справи відсутні) позивач просив відповідача повернути грошові кошти у сумі 152 614,59 грн.

Спір у даній справі виник внаслідок того, що на думку позивача, у зв’язку з припиненням дії Договору сума передоплати вартості теплової енергії за Договором №530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008р. у розмірі 152 614,59 грн., яка залишилась невикористаною підлягає поверненню позивачеві на підставі ст. 1212 ЦК України, натомість відповідач вважає, що позивачем належними засобами доказування не доведено, що сплачені грошові кошти на умовах передоплати є виконанням зобов’язань за договором, помилковими є доводи позивача і про припинення дії договору, на думку відповідача, зобов’язання припинились на підставі ст. 607 ЦК України та ст. 205 ГК України у зв’язку з неможливістю його виконання, оскільки має місце обставина, за яку жодна зі сторін не відповідає, проте припинення зобов’язання не має наслідком припинення договору в цілому, відповідач також вважає безпідставними посилання позивача на положення ст. 1212 ЦК України для повернення названих коштів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов’язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внаслідок укладення Договору № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008р. в силу положень п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України у сторін виникли цивільні права та обов'язки.

За змістом ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Суд встановив, що 24 квітня 2018 Київською міською радою прийнято рішення №517/4581 про завершення укладеної з ПАТ "Київенерго" Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 з 30 квітня 2018 року.

На підставі зазначеного вище, з 01.05.2018 ПАТ "Київенерго" припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 “Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго" Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 №591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З огляду на зазначене, ПАТ "Київенерго" позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов’язки згідно Договору № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008р.

Вказані обставини визнаються обома сторонами та в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

Суд встановив факт перерахування позивачем на рахунок відповідача на умовах передоплати (згідно призначення платежу у платіжному дорученні) вартості теплової енергії за квітень 2018р. суми грошових коштів у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 344 від 02.04.2018р.

Ці обставини (факт внесення позивачем грошових коштів) відповідачем не заперечуються, натомість заперечення останнього зводяться до того, що позивачем не доведено, що сплата цих коштів на умовах передоплати була здійснена позивачем у якості виконання своїх зобов’язань за договором.

При розгляді даної справи, зважаючи на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов’язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору, додатків до нього з погодженням всіх їх умов, які обумовлюються.

Так, відповідач у своєму відзиві вказує на те, що позивачем у своїй позовній заяві не вказано яким саме пунктом та додатком передбачено порядок розрахунків за договором та останнім не долучено до матеріалів справи такого додатку.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З поданої позивачем копії договору дійсно не вбачається порядок розрахунків між сторонами, суд також констатує відсутність у матеріалах справи відповідного додатку до договору, яким було б встановлено такий порядок.

Водночас, при вирішенні даного спору суд виходить з того, що і відповідач як сторона договору був не позбавлений свого права надати суду як копію договору зі всіма сторінками, так і копію відповідного додатку.

Суд також бере до уваги доводи самого відповідача про типовість укладеного між сторонами договору, факт виконання зобов’язань за договором (сплата коштів позивачем, підсипання між сторонами, зокрема, акту приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року від 30.04.2018р., актів звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018р. та від 31.07.2018р.), у зв’язку з чим, за висновками суду, відповідачеві відомі умови договору, у тому числі й щодо порядку розрахунків за договором.

Як встановлено судом, згідно акту № 4/2018-530289 приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року від 30.04.2018р. вартість відвантаженої відповідачем продукції на умовах договору складає 137 884,27 грн.

Суд також встановив факт підписання між сторонами акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018р. сальдо розрахунків на користь позивача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.06.2018р. складає 161 854,57 грн. та акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018р. сальдо розрахунків на користь відповідача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.08.2018р. складає 9 239,98 грн. Ці обставини відповідачем також не заперечуються.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що укладений між сторонами договір є пролонгованим на 2018-2019 роки, на думку відповідача зобов’язання припинились на підставі ст. 607 ЦК України та ст. 205 ГК України у зв’язку з неможливістю його виконання, оскільки має місце обставина, за яку жодна зі сторін не відповідає, проте припинення зобов’язання не має наслідком припинення договору в цілому.

У даному випадку суд виходить з того, що факт пролонгації чи припинення договору не має вирішального значення для вирішення спору, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у період дії договору і матеріали справи не містять доказів зворотного.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604-609 ЦК України.

За змістом ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Таким чином, неможливість виконання зобов'язання з боку відповідача полягає у позбавленні відповідача права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов’язки згідно Договору № 530289 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.11.2008р. Відтак, відповідач з 01.05.2018 втратив підстави виступати стороною в Договорі.

При розгляді цієї справи, суд встановив факт наявності переплати позивачем вартості теплової енергії за договором на суму 152 614,59 грн., ці обставини відповідачем не заперечуються.

Поряд з цим, суд не може погодитись з позивачем та напроти погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14 та від 17.06.2014 у справі № 13/096-12.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв’язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов’язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Суд встановив, що, зокрема, грошові кошти у сумі 300 000,00 грн. перераховані позивачем на підставі платіжного доручення № 344 від 02.04.2018р. з призначенням платежу – передоплата за теплову енергію за квітень 2018р., згідно договору 530289 від 25.11.2008 року у т.ч. ПДВ 50 000,00 грн. набуті відповідачем на відповідній правовій підставі (укладений між сторонами договір) та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позову.

У даному випадку, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 693 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У розумінні приписів частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов’язання, внаслідок якої припиняється зобов’язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов’язання.

Порядок виконання відповідачем зобов’язання з поставки (відвантаження) теплової енергії визначено у підп. 2.2.1. п. 2.2. Договору.

Матеріали справи не містять доказів відвантаження відповідачем теплової енергії на суму 152 614,59 грн.

Сума невиконаного зобов’язання підтверджена відповідачем у актах звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018р. та від 31.07.2018р.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог належними засобами доказування не спростовано.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/14673/18 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума грошових коштів у розмірі 152 614,59 грн. перерахованих у якості передоплати вартості теплової енергії за договором.

Судовий збір у розмірі 2 289,22 грн., відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Київенерго" (ідентифікаційний код 00131305, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс" (ідентифікаційний код 30150534, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 5-В, секція 3) 152 614,59 грн. (сто п’ятдесят дві тисячі шістсот чотирнадцять гривень 59 коп.) суми основного боргу та 2 289,22 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят дев’ять гривень 22 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.01.2019р.

Суддя                                                     С.М. Морозов