ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа №904/65/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

Секретар судового засідання Андреюк Х.В.

одержавши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» вих. №14/4-800 від 14.06.2018 (вх. №ЗАГС 01-05/162/18 від 16.10.2018)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 (повний текст рішення складено 29.05.2018)

у справі № 904/65/18 (суддя Рочняк О.В.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», м. Дніпро

до відповідача-2: Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», м. Івано-Франківськ

про: солідарне стягнення 441 540, 86 грн. заборгованості за векселем №564 від 04.05.2000

за участю представників:

від позивача не зявився;

від відповідача-1 не зявився;

від відповідача-2 ОСОБА_2; ОСОБА_3;

Автоматизованою системою документообігу суду справу №904/65/18 розподілено до розгляду колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Скрипчук О.С. та Кравчук Н.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №904/65/18.

Розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 у звязку з перебуванням головуючого судді Марка Р.І. у відпустці призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, за результатами якого справу №904/65/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Костів Т.С., суддів Скрипчук О.С. та Кравчук Н.М., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.09.2018.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.09.2018, з врахуванням ухвали від 19.09.2018, справу №904/65/18 призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.10.2018.

Разом з тим, Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Указом Президента України від 28.09.2018 №295/2018 суддів Львівського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посади суддів Західного апеляційного господарського суду.

В газеті Голос України №185 (6940) від 03.10.2018, відповідно до вимог статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, опубліковано оголошення голови новоствореного суду про початок роботи Західного апеляційного господарського суду з 03 жовтня 2018 року.

Згідно з ч.6 ст.147 Закону України Про судоустрій та статус суддів у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, повязані зі здійсненням таким судом повноважень, судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

Відповідно до частин 5, 7 ст.31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Справа №904/65/18 передана Львівським апеляційним господарським судом до Західного апеляційного господарського суду та автоматизованим розподілом справу №904/65/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи від 16.10.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 справу №904/65/18 прийнято до провадження Західного апеляційного господарського суду, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 05.11.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.12.2018.

Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії ОСОБА_4 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів, за результатами якого справу №904/65/18 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Кравчук Н.М. та Хабіб М.І., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.12.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.01.2019.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 у справі №904/65/18 (суддя Рочняк О.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не довів факту предявлення оригіналу векселя №564 відповідачу 2 для надання можливості перевірити цінний папір та право власності на нього, не надав доказів вчинення протесту векселя нотаріусом, дата якого є початком строку від предявлення. Таким чином, позивачем позбавлено ПАТ «Прикарпаттяобленерго» можливості пересвідчитись у тому, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є законним векселедержателем оригіналу векселя. При відсутності в матеріалах справи доказів належного пред'явлення векселя № 564 до оплати, обов'язок ПАТ "Прикарпаттяобленерго" щодо здійснення платежу за цим векселем виник після прийняття Господарським судом Дніпропетровської області рішення від 15.03.2018 у справі № 904/9108/15, яке набрало законної сили 16.04.2018, про стягнення з ПАТ "Прикарпаттяобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 995000 грн. за простим векселем № 564.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов до висновку, що підстави для застосування до відповідача відповідальності за прострочення здійснення платежу за векселем відсутні.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що, оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат у разі прострочення виконання вексельного зобовязання, то ст. 625 Цивільного кодексу України застосуванню не підлягає.

Приймаючи рішення у справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», місцевий господарський суд виходив з того, що вексель № 564 був індосований ПАТ "Акцент-Банк" із застереженням "ОСОБА_4 обороту на мене", а тому, відповідно до ст.ст. 13,15 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ПАТ "Акцент-Банк" не відповідає за платіж по вказаному векселю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 у справі №904/65/18 скасувати з підстав неповного зясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким позов задоволити у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що листом від 09 квітня 2015 року він надіслав відповідачу 2 вимогу про оплату до 12.00 години 17.04.2015 восьми векселів на загальну суму 8 000 000 грн. (у тому числі векселя №564 на суму 1 000 000,00 грн. зі строком предявлення не раніше 01.01.2015), які знаходяться у власності ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Апелянт зазначає, що простий вексель строком платежу «за предявленням» підлягає оплаті в день його належного предявлення до платежу, а тому відповідач-2 повинен був сплатити вексель №564 саме 17.04.2015. Враховуючи наведене, позивач вважає законними вимоги щодо оплати за векселем у зазначений в листі від 09.04.2015 строк та нарахування 6% річних у відповідності до ст.48 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі з наступного дня після кінцевої дати по оплаті за векселем (18.04.2015), а позицію суду щодо відмови у стягненні 6% річних вважає невірною та передчасною.

Окрім того, скаржник зазначає, що зобовязання за векселем №564 є грошовими, а тому на вимогу кредитора застосування ст. 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин є обовязковим та законним в Україні, що також не взято до уваги місцевим господарським судом.

23 липня 2018 року до суду від Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк та Приватного акціонерного товариства Прикарпаттяобленерго поступили відзиви на апеляційну скаргу, в яких відповідачі заперечують проти вимог апеляційної скарги та просять рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі №904/65/18 залишити без змін.

В обгрунтування своєї позиції, відповідач-1 зазначає, що спірний вексель був індосований із застереженням "Платити наказу: без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження. Відтак, зробивши таке застереження індосант звільнив себе від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником - векселедавцем.

Відповідач-2 у відзиві зазначає, що простий вексель №564 виданий зі строком платежу за предявленням і такий повинен був належним чином предявлений векселедержателем протягом року, тобто з 01 січня до 31 грудня 2015 року (ст. 33, 34 Уніфікованого Закону). Векселедержатель ПАТ НАК Нафтогаз України не предявив боржнику ПАТ Прикарпаттяобленерго оригінал векселя з дотриманням вимог ст. 33, 34 Уніфікованого Закону, а надіслав копію векселя поштою, як додаток до листа від 09 квітня 2015 року, у якому вказано вимогу оплатити до 17 квітня 2015 року вісім векселів, у тому числі й простий вексель №564. Позивач не надав доказів ухилення товариства від отримання оригіналу векселя.

Зважаючи на те, що не було належного предявлення позивачем простого векселя до оплати, відповідач-2 вважає, що обовязок ПрАТ Прикарпаттяобленерго щодо здійснення платежу за цим векселем виник після прийняття Господарським судом Дніпропетровської області рішення від 15.03.2018 у справі №904/9108/15 про стягнення 995 000 грн. за простим векселем №564. Вексель №564 оплачений ПАТ Прикарпаттяобленерго повністю 13.04.2018, а тому, на переконання відповідача-2, підстави для нарахування відсотків, згідно ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, відсутні.

Окрім того, відповідач вважає законним та обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення з нього інфляційних втрат з огляду на те, що стяттею 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема, збитків від інфляції.

5 листопада 2018 року до суду від ПАТ «Прикарпаттяобленерго» поступила заява про розмір судових витрат у справі, якою відповідач-2 повідомив суд, що у звязку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції очікує понести судові витрати у вигляді витрат на професійну правову допомогу у розмірі 9 100, 00 грн. Докази про розмір вказаних судових витрат будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення Західним апеляційним господарським судом.

В судове засідання прибули представники відповідача-2.

Позивач та відповідач-1 участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача-1.

В судовому засіданні представники відповідача -2 заперечили проти вимог апеляційної скарги та просили рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 у справі №904/65/18 залишити без змін.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 04.05.2000 ВАТ "Прикарпаттяобленерго", правонаступником якого є ПрАТ "Прикарпаттяобленерго", емітований простий вексель № 564 за номінальною вартістю 1 000 000 грн. зі строком платежу: "за пред'явленням, але не раніше 01.01.2015 року".

За вказаниим векселем ВАТ "Прикарпаттяобленерго" зобов'язалося заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", чи його наказу 1 000 000 грн.

Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

У вказаному векселі зазначено, що він підлягає сплаті в м.Київ, УКБ р/р 56, МФО 321701, код 00131564.

Листом № 26-2586/1.2-15 від 09.04.2015 ПАТ НАК "Нафтогаз України" звернулося до ПАТ "Прикарпаттяобленерго" з вимогою оплатити спірний вексель до 12:00 години 17.04.2015 на зазначений у листі рахунок. До зазначеного листа додано копію простого векселя № 564 та вказано, що у разі його несплати буде вчинено протест у неплатежі у відповідності з чинним законодавством.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2018 у справі №904/9108/15, яке набрало законної сили, стягнуто з ПАТ "Прикарпаттяобленерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 995000 грн. за простим векселем № 564. В частині вимог про стягнення заборгованості за векселем в сумі 5000 грн. провадження у справі закрито в зв'язку із здійсненням часткової оплати на цю суму. В частині позовних вимог до ПАТ "Акцент-Банк" відмовлено.

13.04.2018 вексель № 564 оплачено ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" повністю, що підтверджується платіжним дорученням № 10410 від 13.04.2018 на суму 995000 грн.

Позивачем за період з 18.04.2015 по 30.09.2017 нараховано 6% річних в сумі 147287 грн. 67 коп. та 294253 грн. 19 коп. інфляційних втрат за неоплату векселя у визначений вимогою про оплату строк, стягнення яких є предметом даного позову.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України від 05.04.2001 року №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні", від 23.02.2006 року №3480-І// "Про цінні папери та фондовий ринок", від 06.07.1999 № 826-ХІ// "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 №827-ХІ// "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 № 828-ХІ// "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

До простого векселя також застосовуються такі положення: положення, які стосуються переказного векселя, який підлягає оплаті за адресою третьої особи або у місцевості, іншій, ніж місце проживання трасата (статті 4 і 27); застереження про відсотки (стаття 5); розбіжності щодо суми, яка підлягає оплаті (стаття 6); наслідки підпису відповідно до умов, зазначених у статті 7; наслідки підпису особи, яка діє без повноважень або з перевищенням своїх повноважень (стаття 8); і положення, які стосуються бланкового переказного векселя (стаття 10), положення щодо забезпечення авалем (статті 30 - 32); у випадку, передбаченому в останньому абзаці статті 31, якщо в авалі не зазначено, за кого він даний, вважається, що він даний за векселедавця простого векселя.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Уніфікованого закону власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Частиною 1 статті 11, статтею 13 Уніфікованого закону встановлено, що будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту.

Індосамент повинен бути написаний на переказному векселі або на приєднаному до нього аркуші (алонжі). Він повинен бути підписаний індосантом.

Індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент). В останньому випадку для того, щоб мати чинність, індосамент повинен бути написаний на звороті переказного векселя або на приєднаному до нього аркуші (алонжі).

Статтею 15 Уніфікованого закону передбачено, що індосант відповідає за акцепт і за платіж, якщо не обумовлено протилежне.

Як зазначалось вище, Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" на звороті векселя № 564 проставлено бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене".

Отже, ПАТ "Акцент Банк" є звільненим від відповідальності за платіж за векселем і відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги, тому правові підстави для задоволення позовних вимог відносно ПАТ "Акцент Банк" відсутні.

Окрім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідачів 294253 грн. 19 коп. інфляційних втрат за неоплату векселя у визначений вимогою про оплату строк за період з 18.04.2015 по 30.09.2017 .

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 48 Уніфікованого закону визначає, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. Такий перелік є вичерпним. При цьому Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі не передбачено покладання на зобов'язану за векселем особу інших платежів, ніж зазначені в ньому, зокрема не передбачено можливості пред'явлення до стягнення збитків від інфляції.

Оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат у разі прострочення виконання вексельного зобов'язання, то ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до таких спірних правовідносин.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення з ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" 294 253,19 грн. інфляційних втрат.

Щодо незгоди скаржника в частині відмови у стягненні 6 % у сумі 147 287,67 грн. за період з 18.04.2015 по 30.09.2017, на підставі п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 абзацу 1 статті 48 Уніфікованого закону передбачено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, у тому числі, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

За умовами п. 5 ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" відсотки, про які йдеться у пункті 2 статті 48 і пункті 2 статті 49 Уніфікованого закону, на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України на день подання позову і від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову, відповідно.

З аналізу наведених правових норм слідує, що нарахування відсотків на підставі п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону здійснюється з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи, до якої пред'явив позов, чи від іншої зобов'язаної за векселем особи, незалежно від того, чи було раніше ухвалено судове рішення про стягнення цих сум.

Початок строку нарахування спірних відсотків пов'язується з днем настання строку платежу. Відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону, переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні, тобто в день його належного пред'явлення до платежу. Норми ст. 34 Уніфікованого закону застосовуються також і до простих векселів.

Відповідно до ст. ст. 2, 76 Уніфікованого закону вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя.

За вимогами ст. 4 Уніфікованого закону переказний вексель може підлягати оплаті за місцем проживання третьої особи або в тій самій місцевості, де знаходиться місце проживання трасата, або в будь-якій іншій місцевості. До простого векселя також застосовуються такі положення.

Вимога про платіж, пред'явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище правилами, не є пред'явленою належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, початок періоду нарахування 6% позивачем було визначено 18.04.2015 з врахуванням його листа від 9 квітня 2015 року №26-2586/1.2-15 з пропозицією оплатити до 12-00 17 квітня 2015 року вісім векселів, у тому числі й вексель №564 на суму 1 000 000,00 грн. Направлення вказаного листа на адресу відповідача (м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34) підтверджується, долученими до матеріалів справи, фіскальним чеком підприємства зв'язку від 10.04.2015 та описом вкладення у цінний лист з відміткою підприємства зв'язку.

Лист №26-2586/1.2-15, на який посилається скаржник був направлений поштою, до нього були додана копія векселю, а не оригінал.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний вексель у встановленому законодавством порядку не пред'являвся до оплати. При цьому інших доказів, які б засвідчили про пред'явлення оригіналу векселя до оплати у встановленому векселем місці та у визначений строк, вчинення протесту векселя нотаріусом, доказів про пред'явлення для огляду голові правління або іншим повноваженим представникам відповідача оригіналу векселя, до суду не надано.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази настання строку платежу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 6% в розмірі 147 287, 67 грн. нарахованих за період з 18.04.2015 по 30.09.2017.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 19.12.2018 у справі №904/62/18 та від 20.12.2018 у справі №904/60/18.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами підставності та обгрунтованості позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 у справі №904/65/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Хабіб М.І.

Повний текст постанови виготовлено 15.01.2019