ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
18.01.2019р. Справа № 905/151/19
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрінтек», м.Хмельницький
до боржника ОСОБА_1 акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу», м.Добропілля, Донецька область
Суддя Лейба М.О.
В обгрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобовязань за договором поставки №645-КД-ДЦ від 08.08.16р. в частині оплати вартості отриманого товару.
Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, суд зазначає наступне:
За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч.3-4 ст.150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Як було зазначено вище, в обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобовязань за договором №645-КД-ДЦ від 08.08.16р. в частині оплати вартості отриманого товару.
Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ч.2ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином видаткова накладна №2036 від 20.12.16р. не є належним доказом здійснення господарської операції, та не може бути прийнята судом до уваги в якості доказу поставки продукції.
А відтак, із поданої вище заяви не вбачається виникнення та порушення права щодо грошової вимоги заявника боржником ПрАТ «ДТЕК ОСОБА_2 Донбасу» за видатковою накладною №2036 від 20.12.16р.
При цьому, заявником не надано інших документальних доказів передбачених чинним законодавством України та умовами договору, які б могли підтвердити факт поставки товару, а саме товарно-транспортних накладних на вантаж (шляхових листів), довіреностей відповідача, отриманих позивачем при переданні товару за видатковими накладними, тощо.
За відсутності первинних документів як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані податкових накладних і декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом відвантаження/отримання товару. Більше того, наявність податкової звітності передбачає можливість її корегування в майбутніх податкових періодах у разі самостійного виявлення платником податків помилок в поданих деклараціях.
Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 02.08.16р. у справі №914/1806/15.
Отже, податкова накладна не є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Посилання заявника на обставини того, що оригінал видаткової боржником не повернуто, судом до уваги не приймається, оскільки не спростовує вищевказаний висновок суду.
Згідно зі ст.86 цього Кодексу, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
За змістом п.8 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Відповідно до ч.1 ст.154 ГПК України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом 5 днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.152 ГПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
За таких обставин, враховуючи недотримання заявником вимог ч.3-4 ст.150 Господарського процесуального кодексу України, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрінтек», м.Хмельницький підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст.76, 77, 86, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Ухвала набрала законної сили 18.01.19р. та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України) протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя М.О. Лейба