ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" січня 2019 р.Справа № 922/3633/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", м. Маріуполь
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, м. Київ
про визнання права оренди
за участю представників учасників справи:

позивача - не з'явився

відповідача - Зучек Є.Н.

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, в якому просило:

- визнати право оренди цілісного майнового комплексу Державного науково-виробничого підприємства "Укрмеханобр", шляхом визнання продовженим договору оренди № 240 від 14.07.2005 в редакції станом на 31.07.2016 на новий термін до 17.08.2027 року;

- зобов'язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області укласти договір № 5 про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу державного науково-виробничого підприємства "Укрмеханобр" №240 від 14.07.2005 у запропонованій позивачем редакції, а саме: " 29" вересня 2016 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, , місцезнаходження якого: 61024, м. Харків, майдан Театральний, 1 (далі - Орендодавець), в особі першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області Арабей Наталі Олександрівни, що діє на підставі Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, затвердженого Головою Фонду державного майна України 16.07.2012 та зареєстрованого в реєстрі 20.08.2012 за № 9009927, наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області від 11.01.2016 № 5-к "Про тимчасове підпорядкування підрозділів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області та розподіл функціональних обов'язків між заступниками начальника відділення", з однієї сторони, та Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", , місцезнаходження якого: 87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1 (далі - Орендар), в особі фінансового директора Демидова Геннадія Миколайовича, який діє на підставі наказу № 235-К від 01.07.2014 та довіреності № 203 від 12.05.2016, з другої сторони (далі - Сторони), дійшли згоди про укладання даного Договору про внесення змін до договору оренди від 14.07.2005 № 240 цілісного майнового комплексу державного науково-виробничого підприємства "Укрмеханобр", що належить до державної власності, (далі - Договір оренди) про наведене нижче:

1. Пункт 10.1 розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору" оренди, доповнити абзацом наступного змісту:

10.1. Цей Договір діє до 17.08.2027 року";

2. Інші умови Договору оренди, не змінені цим Договором № 5 про внесення змін до Договору оренди, залишаються чинними у тій редакції, у якій вони викладені Сторонами раніше, і Сторони підтверджують їх обов'язковість для себе.

3. Договір № 5 про внесення змін до Договору оренди набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін, є невід'ємною частиною Договору оренди та укладений в чотирьох примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу: по два для Орендодавця та Орендаря.

Сторони встановили, що відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, умови пункту 1 Договору № 5 про внесення змін до Договору оренди застосовуються до правовідносин між Сторонами, які виникли до укладення Договору № 5 про внесення змін до Договору оренди, а саме з 01.08.2016 року.".

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.11.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2017, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2017 скасовано рішення господарського суду Харківської області від 17.11.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2017, справу №922/3633/16 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.07.2017, прийнятим за результатами нового розгляду справи, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 рішення господарського суду Харківської області від 24.07.2017 у справі № 922/3633/16 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 02.05.2018 рішення господарського суду Харківської області від 24.07.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 у справі №922/3633/16 скасовані, а справа передана на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2018, для розгляду справи № 922/3633/16 визначено суддю Погорелову О.В.

Ухвалою суду від 13.06.2018 справа №922/3633/16 була прийнята судом на новий розгляд та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче засідання було призначено на 04.07.2018 об 11:30.

Ухвалою суду від 27.06.2018 провадження у справі №922/3633/16 було зупинено до повернення матеріалів справи з Верховного Суду.

02.07.2018 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких третя особа просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.08.2018 провадження у справі №922/3633/16 було поновлено та призначено підготовче засідання на 12.09.2018 об 11:00.

30.08.2018 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні.

06.09.2018 до суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі №922/3633/16, в яких позивач підтримав свою правову позицію та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду від 12.09.2018 строк підготовчого провадження був продовжений до 28.10.2018; задоволено клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання та підготовче засідання було відкладено до 01.10.2018 о 10:30.

Ухвалою суду від 25.09.2018 провадження у справі №922/3633/16 було зупинено до повернення матеріалів справи з Верховного Суду.

Ухвалою суду від 17.12.2018 провадження у справі №922/3633/16 було поновлено та призначено підготовче засідання на 09.01.2019 об 11:00.

Представник позивача у підготовче засідання не з'явився. Про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України. Разом з тим, 08.01.2019 до суду за допомогою засобів електронного зв'язку (електронна пошта) надійшло клопотання представника позивача, в якому він просить суд продовжити строк підготовчого засідання по справі №922/3633/16 на тридцять днів та відкласти підготовче засідання.

Присутній у підготовчому засіданні 09.01.2019 представник відповідача проти задоволення клопотання позивача заперечував. Заявив усне клопотання про залишення позову без розгляду. В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/2297/16, яка є тотожною до справи №922/3633/16, що розглядається господарським судом Харківської області.

Господарським судом Донецької області у справі №905/2297/16 ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про визнання права оренди задоволені частково. На даний час відповідачем у справі №905/2297/16 подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області та, відповідно до ухвали Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2018, за апеляційною скаргою відкрите апеляційне провадження.

Представник третьої особи у підготовче засідання 09.01.2019 не з'явився. Про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України.

Розглянувши клопотання позивача про продовження строку підготовчого провадження суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки протокольною ухвалою суду від 12.09.2018 строк підготовчого провадження у справі №922/3633/16 вже був продовжений судом за власною ініціативою до 28.10.2018.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись у жовтні 2016 року з даним позовом до суду, позивач - Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", просив суд:

- визнати за ним право оренди цілісного майнового комплексу Державного науково-виробничого підприємства "Укрмеханобр", шляхом визнання продовженим договору оренди № 240 від 14.07.2005 в редакції станом на 31.07.2016 на новий термін до 17.08.2027 року;

- зобов'язати відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, укласти договір № 5 про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу державного науково-виробничого підприємства "Укрмеханобр" №240 від 14.07.2005, а саме: внести зміни до п. 10.1 розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору оренди" шляхом доповнення його абзацом наступного змісту: "Цей Договір діє до 17.08.2027".

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди державного майна, який неодноразово продовжував свою дію. Загальний строк дії договору, як зазначає позивач, становить 11 років і сплинув 31.07.2016. Позивач стверджує, що він звертався до відповідача про пролонгацію договору, однак орган управління державним майном (Міністерство економічного розвитку і торгівлі України) не надав згоду на пролонгацію договору оренди з підстав порушення позивачем істотних умов такого договору (зокрема, щодо збереження орендованого майна), а посилаючись на таку позицію органу управління та намір використовувати орендоване майно для власних потреб відповідач звернувся до позивача із заявою про припинення дії договору. Однак, таку відмову та заяву позивач вважає протиправними, оскільки, як посилається позивач, він не вчиняв жодних дій щодо псування майна, а мав місце лише об'єктивний та неминучий знос об'єкта оренди; ані орган управління, ані відповідач не зазначили яким чином вони будуть використовувати для власних потреб орендоване майно; відповідно до вимог чинного законодавства; у березні 2016 року було проведено оцінку орендованого майна, про що складено звіт, який, згідно висновку будівельно-технічного, економічного, товарознавчого та авто-товарознавчого експертного дослідження №1628/1629/1689/1690 від 15.11.2016, у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що в цілому не вплинули на достовірність оцінки. Позивач також вважає, що необхідність проведення інвентаризації та перерахунку розміру орендної плати для пролонгації договору є не обов'язковим, оскільки відповідна вимога не передбачена ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"; в розумінні ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" позивача не було проінформовано про намір власника об'єкту оренди використовувати відповідне майно для власних потреб, а повідомлено лише про недоцільність пролонгації договору; після припинення строку дії договору оренди 31.07.2016 позивач продовжує користуватись орендованим майном та сплачувати за нього орендну плату а тому, на думку позивача, договір оренди має бути продовжено до 17.08.2027 (на 11 років як сукупний строк, протягом якого діяв договір оренди).

Під час розгляду справи №922/3633/16 господарським судом Харківської області було встановлено, що 07.11.2018 господарським судом Донецької області у справі №905/2297/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про визнання переважного права оренди та зміну пустку договору, ухвалено судове рішення (http://reyestr.court.gov.ua/Review/77688296).

Вказаним рішенням, позовні вимоги задоволені частково. Визнано за Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (Ідентифікаційний код 00191129, адреса: 87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1) переважне право оренди цілісного майнового комплексу Державного науково-виробничого підприємства "Укрмеханобр" на п'ять років до 14.07.2020; змінено пункт 10.1 розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення договору" договору оренди № 240 від 14.07.2005 шляхом його викладення у наступній редакції: "Строк дії договору оренди продовжено до 14.07.2020". В іншій частині позову відмовлено.

Вказане підтверджено у підготовчому засіданні 09.01.2019 представником відповідача у справі.

Як вбачається з тексту судового рішення господарського суду Донецької області від 07.11.2018 у справі №905/2297/16, звертаючись з позовом до господарського суду Донецької області, ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" просив суд:

- визнати за Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" переважного права оренди цілісного майнового комплексу Державного науково-виробничого підприємства "Укрмеханобр" на новий термін шляхом визнання судом укладеним договору оренди №240 від 14.07.2005 в редакції станом на 31.07.2016 на новий термін до 31.03.2021;

- змінити пункт 10.1 розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення договору" договору оренди №240 від 14.07.2005 шляхом його викладення у наступній редакції: "Строк дії договору оренди продовжено до 31.03.2021".

Позовні вимоги вмотивував тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди державного майна, який неодноразово продовжував свою дію. Загальний строк дії договору, як зазначав позивач, становить 11 років і сплинув 31.07.2016 року. Позивач стверджує, що він звертався до відповідача про пролонгацію договору, однак орган управління державним майном (Міністерство економічного розвитку і торгівлі України) не надав згоду на пролонгацію договору оренди з підстав порушення позивачем істотних умов такого договору (зокрема, щодо збереження орендованого майна), а посилаючись на таку позицію органу управління та намір використовувати орендоване майно для власних потреб - відповідач звернувся до позивача із заявою про припинення дії договору. Однак, таку відмову та заяву позивач вважає протиправними, оскільки, як посилається позивач, він не вчиняв жодних дій щодо псування майна, а мав місце лише об'єктивний та неминучий знос об'єкта оренди. Ані орган управління, ані відповідач не зазначили яким чином вони будуть використовувати для власних потреб орендоване майно. Відповідно до вимог чинного законодавства, в березні 2016 року було проведено оцінку орендованого майна, про що складено звіт, який, згідно висновку будівельно-технічного, економічного, товарознавчого та авто-товарознавчого експертного дослідження №1628/1629/1689/1690 від 15.11.2016 року, у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що в цілому не вплинули на достовірність оцінки. Позивач також вважає, що необхідність проведення інвентаризації та перерахунку розміру орендної плати для пролонгації договору є не обов'язковим, оскільки відповідна вимога не передбачена ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". В розумінні ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" позивача не було проінформовано про намір власника об'єкту оренди використовувати відповідне майно для власних потреб, а повідомлено лише про недоцільність пролонгації договору. Після припинення строку дії договору оренди 31.07.2016 року позивач продовжує користуватись орендованим майном та сплачувати за нього орендну плату - а тому, на думку позивача, договір оренди має бути продовжено до 31.03.2021 року (на 5 років).

У розумінні норм господарського процесуального законодавства предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

За переконанням суду, хоча текстуально позовні вимоги у справах №922/3633/16 та №905/2297/16 не співпадають, однак за своїм правовим змістом та суттю вони є тотожними та зводяться до визнання за Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" права оренди цілісного майнового комплексу Державного науково-виробничого підприємства "Укрмеханобр" на новий термін, шляхом визнання судом укладеним договору оренди №240 від 14.07.2005 в редакції станом на 31.07.2016 та зміну п. 10.1 вказаного договору в частині строку його дії.

Так, в обох вказаних справах, за ідентичного складу сторін спору, позов обґрунтовано аналогічними обставинами, з посиланням на те що, загальний строк дії договору становить 11 років і сплинув 31.07.2016 року. Позивач звертався до відповідача про пролонгацію договору, однак орган управління державним майном (Міністерство економічного розвитку і торгівлі України) не надав згоду на пролонгацію договору оренди з підстав порушення позивачем істотних умов такого договору (зокрема, щодо збереження орендованого майна), а посилаючись на таку позицію органу управління та намір використовувати орендоване майно для власних потреб - відповідач звернувся до позивача із заявою про припинення дії договору. Однак, таку відмову та заяву позивач вважає протиправними, оскільки він не вчиняв жодних дій щодо псування майна, а мав місце лише об'єктивний та неминучий знос об'єкта оренди. Ані орган управління, ані відповідач не зазначили яким чином вони будуть використовувати для власних потреб орендоване майно. Відповідно до вимог чинного законодавства, в березні 2016 року було проведено оцінку орендованого майна, про що складено звіт, який, згідно висновку будівельно-технічного, економічного, товарознавчого та авто-товарознавчого експертного дослідження №1628/1629/1689/1690 від 15.11.2016 року, у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що в цілому не вплинули на достовірність оцінки. Необхідність проведення інвентаризації та перерахунку розміру орендної плати для пролонгації договору є не обов'язковим, оскільки відповідна вимога не передбачена ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". В розумінні ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" позивача не було проінформовано про намір власника об'єкту оренди використовувати відповідне майно для власних потреб, а повідомлено лише про недоцільність пролонгації договору. Після припинення строку дії договору оренди 31.07.2016 року позивач продовжує користуватись орендованим майном та сплачувати за нього орендну плату - а тому, на думку позивача, договір оренди має бути продовжено.

Сама по собі вимога позивача у справі №922/3633/16 визнати за ним право оренди та продовжити строк дії договору до 17.08.2027, а у справі №905/2297/16 визнати за ним право оренди та продовжити строк дії договору до 31.03.2021 не змінює суті та підстав заявлених позовних вимог та не дає підстав для висновку про відмінність заявлених вимог, оскільки вимоги позивача витікають з одного й того ж договору оренди та обґрунтовані тими ж самими підставами.

Як у справі №922/3633/16 та й у справі №905/2297/16 позов подано тією ж особою - Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до того ж самого відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області.

Крім того, як вбачається з тексту судового рішення від 07.11.2018 у справі №905/2297/16, як у справі №922/3633/16 так і у справі №905/2297/16 на підтвердження позовних вимог позивачем надані ті ж самі докази.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень України (http://reyestr.court.gov.ua/Review/59515249) провадження у справі №905/2297/16 було порушено господарським судом Донецької області 03.08.2016.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень України (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78517245) рішення господарського суду Донецької області від 07.11.2018 у справі №905/2297/16 набрало законної сили 10.12.2018.

Разом з тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень України (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78923733) ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 у справі №905/2297/16 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на рішення господарського суду Донецької області від 07.11.2018 у справі №905/2297/16.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, враховуючи те, що рішення господарського суду Донецької області від 07.11.2018 у справі №905/2297/16 на даний час оскаржується та є таким, що не набрало законної сили, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та про залишення позову ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до РВФДМУ по Донецькій області про визнання права оренди без розгляду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи уподовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у справі "Brumarescu v. Romania" від 28 листопада 1999 року наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів".

"Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (справа "Ryabykh v. Russia" від 24 липня 2003 року).

Відповідно до параграфа 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 (рішення чинне з 06.11.02) в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України", у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (аналогічний висновок мається також і в рішенні Суду по справі "Брумареску проти Румунії", параграф 61).

Враховуючи те, що позов до господарського суду Донецької області був поданий позивачем влітку 2016 року, а до господарського суду Харківської області у жовтні 2016 року, такі дії позивача можуть бути розцінені як намагання ввести суд в оману щодо дійсного змісту заявленого позову та штучного створення уявлення про інший характер заявлених позовних вимог з метою домогтися розгляду спору у не передбачений чинним законодавством спосіб, що підпадає під ознаки зловживання процесуальними правами та правом на судовий захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 ГПК України, про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Отже, суд роз'яснює позивачу, що для вирішення питання про повернення судового збору останньому необхідно звернутись до суду з відповідним клопотанням.

Зважаючи на прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду, в задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 177, 226, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання - відмовити.

Клопотання відповідача про залишення позову без розгляду - задовольнити.

Позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена, в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повна ухвала складена 11 січня 2019 року.

Суддя О.В. Погорелова