СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2019 р. Справа № 905/2043/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк" (вх. № 1252 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18, постановлену у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Величко Н.В.

за позовом Акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ

до Державного підприємства "Донецька залізниця", м. Донецьк

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ

про стягнення 50313887,50 доларів США

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Акціонерне товариство "Сбербанк", звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою, в якій просив стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця" заборгованість у розмірі 50.313.887,50 дол. США (п’ятдесят мільйонів триста тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім доларів США 50 центів) за договорами про відкриття кредитної лінії №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013.

Також позивач просив суд об’єднати ці позовні вимоги, посилаючись на їх однорідність, та розглядати їх в рамках одного провадження.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18 (суддя Величко Н.В.) відмовлено Акціонерному товариству "Сбербанк" в об’єднані позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами про відкриття кредитної лінії №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 та №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013. Повернуто позовну заяву Акціонерного товариства "Сбербанк" та додані до неї документи заявнику на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України.

Позивач - Акціонерне товариство "Сбербанк", не погодився з ухвалою господарського суду першої інстанції та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18 та передати справу №905/2043/18 для продовження її розгляду Господарським судом Донецької області. Також просить повідомити Акціонерне товариство "Сбербанк" про дату та час проведення судового засідання з розгляду даної апеляційної скарги для забезпечення участі в судовому засіданні уповноваженого представника.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у зв’язку з відпусткою судді Білоусової Я.О., здійснено повторний розподіл судової справи №905/2043/18 та визначено наступний склад колегії судді для її розгляду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі 905/2043/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Сбербанк" на ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18 та повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 08.01.2019.

26.12.2018 до суду апеляційної інстанції від Державного підприємства "Донецька залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2714), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Сбербанк", а ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18 залишити без змін.

В судове засідання 08.01.2019 представник Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18 та передати справу №905/2043/18 для продовження її розгляду Господарським судом Донецької області.

Представник відповідача заперечив проти доводів апелянта з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Сбербанк", а ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18 залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З наявних матеріалів справи вбачається, що предметом позову є вимога про стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця" заборгованості на загальну суму 50.313.887,50 дол. США (п’ятдесят мільйонів триста тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім доларів США 50 центів), з яких:

1) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 у розмірі 1.826.529,61 дол. США, що складається з: 1.251.094,71 дол. США заборгованості за основною сумою кредитної лінії; 575.434,90 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитною лінією;

2) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 у розмірі 1.826.529,61 дол. США, що складається з: 1.251.094,71 дол. США заборгованості за основною сумою кредитної лінії; 575.434,90 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитною лінією;

3) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 у розмірі 3.428.479,44 дол. США, що складається з: 2.502.189,42 дол. США заборгованості за основною сумою кредитної лінії; 926.290,02 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитною лінією;

4) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 у розмірі 8.947.555,20 дол. США, що складається з: 6.255.473,54 дол. США заборгованості за основною сумою кредитної лінії; 2.692.081,66 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитною лінією;

5) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 у розмірі 34.284.793,64 дол. США, що складається з: 25.021.894,16 дол. США заборгованості за основною сумою кредитної лінії; 9.262.899,48 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитною лінією.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що наявність підстав виникнення та розміру заборгованості Державного підприємства "Донецька залізниця" за кредитними договорами позивач обґрунтовує такими обставинами.

По-перше, між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 зі змінами та доповненнями внесеними договором № 1 про внесення змін від 16.08.2013 та додатковим договором № 1 від 02.12.2013 (кредитний договір-1), на виконання умов якого банком перераховано на рахунок позичальника кредитні кошти (транш) в розмірі 1 251 094,71 доларів США на строк з 02.12.2013 по 02.12.2016.

За твердженням позивача, позичальником не було здійснено жодного погашення суми кредитної лінії за вказаним кредитним договором, залишок непогашеної (простроченої) заборгованості за сумою кредитної лінії станом на 23.10.2018 складає 1251094, 71 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитною лінією з 30.11.2014 по 23.10.2018 складає 575 434,90 доларів США.

На підтвердження зазначених обставин позивачем до позовної заяви додано, зокрема, копію меморіального валютного ордеру №98300313 від 02.12.2013, копії виписок по особовим рахункам, розрахунок заборгованості ДП "Донецька залізниця" за договором про відкриття кредитної лінії №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 (т.2, а.с. 30, 40-69).

По-друге, між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 зі змінами та доповненнями внесеними договором № 1 про внесення змін від 16.08.2013 та додатковим договором № 1 від 02.12.2013 (кредитний договір -2), на виконання умов якого банком перераховано на рахунок позичальника кредитні кошти (транш) в розмірі 1251094,71 доларів США на строк з 02.12.2013 по 02.12.2016.

За твердженням позивача, позичальником не було здійснено жодного погашення суми кредитної лінії за вказаним кредитним договором, залишок непогашеної (простроченої) заборгованості за сумою кредитної лінії станом на 23.10.2018 складає 1251094, 71 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитною лінією з 30.11.2014 по 23.10.2018 складає 575 434,90 доларів США.

На підтвердження зазначених обставин позивачем до позовної заяви додано, зокрема, копію меморіального валютного ордеру №98299428 від 02.12.2013, копії виписок по особовим рахункам, розрахунок заборгованості ДП "Донецька залізниця" за договором про відкриття кредитної лінії №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 (т.2, а.с. 70, 80-109).

По-третє, між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 зі змінами та доповненнями внесеними договором № 1 про внесення змін від 16.08.2013 та додатковим договором № 1 від 02.12.2013 (кредитний договір -3), на виконання умов якого банком перераховано на рахунок позичальника кредитні кошти (транш) в розмірі 2502189,42 доларів США на строк з 02.12.2013 по 02.12.2016.

За твердженням позивача, позичальником не було здійснено жодного погашення суми кредитної лінії за вказаним кредитним договором, залишок непогашеної (простроченої) заборгованості за сумою кредитної лінії станом на 23.10.2018 складає 2502189,42 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитною лінією з 30.08.2015 по 23.10.2018 складає 926290,02 доларів США.

На підтвердження зазначених обставин позивачем до позовної заяви додано, зокрема, копію меморіального валютного ордеру № 98300696 від 02.12.2013, копії виписок по особовим рахункам, розрахунок заборгованості ДП "Донецька залізниця" за договором про відкриття кредитної лінії №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 (т.2, а.с. 110, 120-150).

По-четверте, між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 зі змінами та доповненнями внесеними договором № 1 про внесення змін від 16.08.2013 та додатковим договором № 1 від 02.12.2013 (кредитний договір -4), на виконання умов якого банком перераховано на рахунок позичальника кредитні кошти (транш) в розмірі 6255473,54 доларів США на строк з 02.12.2013 по 02.12.2016.

За твердженням позивача, позичальником не було здійснено жодного погашення суми кредитної лінії за вказаним кредитним договором, залишок непогашеної (простроченої) заборгованості за сумою кредитної лінії станом на 23.10.2018 складає 6255473,54 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитною лінією з 28.02.2015 по 23.10.2018 складає 2692081,66 доларів США.

На підтвердження зазначених обставин позивачем до позовної заяви додано, зокрема, копію меморіального валютного ордеру № 98300551 від 02.12.2013, копії виписок по особовим рахункам, розрахунок заборгованості ДП "Донецька залізниця" за договором про відкриття кредитної лінії №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 (т.2, а.с. 151, 161-190).

По-п’яте, між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 зі змінами та доповненнями внесеними договором № 1 про внесення змін від 16.08.2013 та додатковим договором № 1 від 02.12.2013 (кредитний договір -4), на виконання умов якого банком перераховано на рахунок позичальника кредитні кошти (транш) в розмірі 25.021.894,16 доларів США на строк з 02.12.2013 по 02.12.2016.

За твердженням позивача, позичальником не було здійснено жодного погашення суми кредитної лінії за вказаним кредитним договором, залишок непогашеної (простроченої) заборгованості за сумою кредитної лінії станом на 23.10.2018 складає 25021894,16 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитною лінією з 30.08.2015 по 23.10.2018 складає 9262899,48 доларів США.

На підтвердження зазначених обставин позивачем до позовної заяви додано, зокрема, копію меморіального валютного ордеру № 98300039 від 02.12.2013, копії виписок по особовим рахункам, розрахунок заборгованості ДП "Донецька залізниця" за договором про відкриття кредитної лінії №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 (т.2, а.с. 191, 201-250).

Крім того, на підтвердження існування заборгованості за кредитними договорами позивачем до матеріалів позовної заяви додано листи позичальника та його засновника від 27.11.2015 за вих №ЦЦР-6/1030, від 13.10.2014 за вих. №в.о. Н-01/2954, заяви АТ "Сбербанк" про вимоги кредитора за вих. №124/5/52 від 07.08.2014, уточнення до заяви про вимоги кредитора за вих. №141/5/52 від 01.10.2014 (т.2, а.с. 251-255).

Також позивач просив суд об’єднати ці позовні вимоги та розглядати їх в рамках одного провадження, посилаючись на те, що такі вимоги є однотипними (однорідними), виникають з одних і тих правовідносин, які склались між тими ж сторонами, а також пов’язані поданими доказами.

12.11.2018 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви через порушення правил об’єднання позовних вимог з посиланням на п.п.2 ч.5 статті 174 ГПК України.

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд, посилаючись на положеннями частини 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України, виходив з того, що заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості за п’ятьма окремими договорами про відкриття кредитної лінії не пов’язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, не співвідносяться як основна та похідна вимоги, сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво ускладнить вирішення даного спору, а тому дійшов висновку про повернення позовної заяви через порушення правил об’єднання позовних вимог з посиланням на п.п.2 ч.5 статті 174 ГПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена господарським судом з порушенням норм процесуального права, оскільки положеннями статті 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено право позивача об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. На думку скаржника, об'єднані в позовній заяві вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами пов’язані поданими доказами, є вимогами за однотипними (однорідними) зобов’язаннями та мають однаковий склад сторін за цими договорами. Крім того, апелянт вважає, що об’єднання таких позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості винесення різних рішень за однакових обставин

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

Приписами пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Частиною 2 статті 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об’єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об’єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ (ч.3 ст. 173 ГПК України).

Таким чином, нормою процесуального права передбачено право позивача об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Колегія суддів зазначає, що однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

За своїм процесуальним призначенням інститут об'єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об'єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Об'єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об'єднанню підлягають вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 73 ГПК України).

Як вже було зазначено у цій постанові, в даному випадку предметом позову є стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов п’яти договорів (цивільно-правових зобов'язань), тобто п’яти різних юридичних фактів, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, а отже в позовній заяві об'єднано вимоги, які виникли з різних підстав, що не відповідає першій з наведених вище умов, визначених частиною 1 статті 173 ГПК України.

Враховуючи зміст позовних вимог (стягнення заборгованості за договорами про відкриття кредитної лінії), до предмету доказування входить коло обставин, які підтверджують правову позицію позивача. Такими обставинами у справі про стягнення заборгованості є, зокрема, надання позичальнику кредитних коштів, виникнення обов’язку зі сплати таких коштів відповідачем, а також порушення такого обов'язку цією стороною.

Оскільки у даному випадку заявлені позовні вимоги є різними за обсягом зобов'язань, то для вирішення даного спору по суті потрібно дослідити окремо предмет кожного з договорів, договірну ціну, строк дії, обґрунтування розрахунків заборгованості за основною сумою кредитної лінії та заборгованості по процентам за користування кредитною лінією, а також докази на підтвердження виконання сторонами своїх зобов'язань окремо за кожним договором. При цьому необхідно звернути увагу на ту обставину, що кожна із заявлених вимог обґрунтована порушенням умов цих договорів.

Щодо доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідачів, суд апеляційної інстанції, не вдаючись в оцінку суті вказаних доказів, а здійснюючи їх оцінку з точки зору формального підтвердження позивачем своїх позовних вимог, зауважує, що вимоги позивача обґрунтовані різними документами, зокрема, договорами про відкриття кредитних ліній, копіями меморіальних ордерів, копіями банківських виписок. Окрім цього, необхідно зазначити, що до позову додано розрахунок заборгованості по кожному договору окремо.

Отже, суду необхідно перевірити порядок здійснених розрахунків щодо стягнення розміру заявленого позивачем до стягнення розміру заборгованості, що складається з розрахунку по кожному договору, адже позивач не обґрунтовує свої вимоги наявністю спільного кредитного договору (або ж генеральної угоди). Крім того, з розрахунку заборгованості за процентами вбачається, що суми основного боргу та періоди нарахування є різними. Тобто правовідносини між позивачем та відповідач по кожному договору є різними та виникли у різний період.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що за кожним договором про відкриття кредитної лінії суду необхідно проводити окрему процесуальну процедуру із визначення та дослідження різного кола доказів щодо встановлення обставин, пов'язаних з наявністю підстав для стягнення заборгованості, зокрема, дослідити умови кожного договору, копії меморіальних ордерів, виписок по особовим рахункам, платіжні доручення по кожному з договорів (у разі їх наявності), перевірити розрахунки за кожним договором, співставивши з платіжними дорученнями, що у випадку об’єднання значно утруднить вирішення даного спору по суті.

Апелянт посилається на те, що позовні вимоги пов'язані між собою поданими доказами, оскільки до матеріалів позовної заяви позивачем було додано листування між сторонами, в якому вони викладали інформацію щодо всіх вказаних договорів одночасно.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що підставою об’єднання позовних вимог є те, що частина фактичних обставин справи та доказів надання кредитних коштів, а також листування між сторонами спору, є спільними, оскільки в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення (якими в даному випадку є різні договори) або поданими доказами ( якими в даному спорі є меморіальні ордери по кожному договору, виписки по особовим рахункам за кожним договором окремо). Проте, само по собі листування, в якому містяться посилання на всі договори, не є тією обставиною, яка може об’єднувати позовні вимоги.

За таких обставин, позивачем не доведено та не надано суду належних доказів того, що заявлені ним у позовній заяві вимоги підтверджуються одними й тими ж самими доказами.

Отже, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що позов не відповідає і другій умові, при якій закон допускає об'єднання позовних вимог, що передбачено частиною 1 статті 173 ГПК України.

Щодо доводів апелянта про те, що оскаржувана ухвала прийнята без урахування принципу процесуальної економії, судова колегія вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості за 5 договорами не пов’язані між собою підставою виникнення позовних вимог та поданими доказами, а отже під час їх розгляду підлягають встановленню обставини щодо виконання кожного договору окремо, необхідним є з'ясування чи відповідають дійсності та підтверджуються відповідними доказами вимоги, що виникли по кожному договору окремо.

Судова колегія зауважує, що об'єднання позовних вимог може мати негативні наслідки. Сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов'язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, збільшує коло учасників процесу, ускладнює розгляд та вирішення справи. Об'єднання позовів є правом, а не обов'язком суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем при поданні позову було порушено правила статті 173 ГПК України щодо об'єднання позовних вимог, оскільки у даному випадку між сторонами у справі було укладено декілька договорів про відкриття кредитної лінії, які є різними за обсягом зобов'язань, що має наслідком дослідження окремо кожного договору та окремо - заборгованості, яка виникла з різних підстав, що повинно підтверджуватися окремими, не пов'язаними між собою доказами.

Сумісний розгляд таких позовних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво ускладнить вирішення спору в межах однієї справи та у строки, передбачені статтею 195 ГПК України, що свідчить про порушення правил об'єднання позовних вимог.

Частина шоста статті 173 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість роз'єднання позовних вимог, виділивши одну або декілька об'єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскільки зазначені вимоги не пов'язані між собою підставами виникнення та не пов'язані поданими доказами, то вони не можуть вважатися однорідними, а відтак норми статті 173 ГПК України в даному випадку не можуть бути застосовані.

Аналогічна правова позиція про застосування норм процесуального права у такий спосіб викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/3569/18, а тому апеляційний господарський суд в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує її.

Зважаючи на те, що обумовлені статтею 173 Господарського процесуального кодексу України підстави об'єднання позовних вимог відсутні, судом першої інстанції правомірно відмовлено Акціонерному товариству "Сбербанк" в об’єднані позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами про відкриття кредитної лінії та повернуто позовну заяву на підставі пункту 2 частини п’ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України

Колегія суддів враховує, що в пункті 53 рішення Єропейського суду з прав людини від 08.04.2010р. (остаточне 04.10.2010р.), справа "Меньшакова проти України" (Заява № 377/02) Суд зазначає, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93)."

Частиною 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Судом апеляційної інстанції не встановлено факту порушення права позивача оскаржуваною ухвалою, оскільки останній не позбавлений права звернутися до суду з відповідною оформленою позовною заявою по кожному із зазначених договорів.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18 - без змін.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.01.2019.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.А. Пуль

Суддя О.В. Шевель