СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2019 р. Справа № 922/1988/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача (вх. №412 Х/1-42) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2018 у справі № 922/1988/18 (м. Харків, суддя Сальнікова Г.І., повний текст підписано 11.09.2018),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 92 А, кімн. 1611 Б),

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (62472, Харківська обл., м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кімн. 8-8),

про стягнення 36064,15 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

19.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", згідно вимог якої з відповідача заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 28652,23 грн, пеню у розмірі 3718,52 грн, інфляційні втрати у розмірі 2.836,40 грн та 3 % річних у розмірі 857,00 грн, всього заявлено до стягнення 36064,15 грн. Позов обґрунтовано неналежним виконанням ТОВ "Титан" своїх зобов'язань за договором поставки № ТИТ-23/05/16 від 23.05.2016 в частині повної та своєчасно оплати поставленого товару. В якості правових підстав посилається, зокрема, на норми ст.ст. 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 231 ГК України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.09.2018 у справі №922/1988/18 позов задоволено повністю з підстав доведеності неоплати відповідачем вартості отриманого товару; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (62472, Харківська обл., м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кімн. 8-8, п/р 1931 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 92 А, кімн. 1611 Б, п/р 0139 в ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", м. Харків, МФО 351533, ) - 28652,23 грн заборгованості; 3718,52 грн пені; 857,00 грн 3 % річних; 2836,40 грн інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає про незгоду з оскаржуваним рішенням з мотивів неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішення місцевого господарського суду обставинам справи.

Зокрема, апелянт вважає, що в порушення вимог ст. 162 ГПК України, ТОВ "Альтернатива Трейд" звернулось до суду не з "позовною заявою", а з "заявою про стягнення грошової заборгованості за договором", у зв’язку з чим вказана заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження; в порушення вимог ст. 163 ГПК України в заяві не було зазначено ціни позову; суд першої інстанції неправомірно застосував до даного спору ст. 530 ЦК України, оскільки в даному випадку термін виконання обов’язку боржником встановлений прямо – згідно п. 5.1. договору поставки, обов’язок сплати наступає лише після реалізації товару третім особам.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан"; вирішено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв'язку, копію вищевказаної ухвали суду від 08.11.2018 учасниками справи отримано 12.11.2018 та 13.11.2018.

13.11.2018 та 15.11.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує про правомірність відмови в задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2018 у справі №922/1988/18.

Станом на 08.01.2019, клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила, що рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2018 у справі № 922/1988/18 відповідає нормам матеріального та процесуального права, враховуючи таке.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2016 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Трейд" (постачальник) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю фірми "Титан" (покупець) було укладено Договір поставки № ТИТ-23/05/16 від 23.05.2016 (далі - Договір) (Том 1, а.с. 11-12) та протокол узгодження розбіжностей до вказаного договору (Том 1, а.с. 13-14).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом п. 1.1. вказаного Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник (позивач) зобов'язується поставляти та передавати у власність відповідачу, як покупцю, визначений цим Договором товар, а відповідач зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Згідно п.п. 10.1., 10.2. Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє протягом одного року. Договір автоматично пролонгується на той самий строк, на який його було укладено, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії Договору письмово не заявить про бажання розірвати його. Термін дії права сторін на автоматичну пролонгацію дії дійсного Договору не обмежений.

Враховуючи відсутність з боку сторін заяв та пропозицій про припинення чи зміну умов вищезазначеного договору у передбачені строки, відповідний правочин був пролонгований на 2017-2018 роки.

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов Договору поставки № ТИТ-23/05/16 від 23.05.2016 позивач поставив, а відповідач прийняв у власність товар вартістю 45526,40 грн.

12.03.2018 відповідачем частково було здійснено повернення товару на загальну суму 1698,54 грн, що підтверджується видатковою накладною (повернення) № ЦС-Нв-0000237 на суму 544,95 грн та видатковою накладною (повернення) № ЦС-Нв-0000234 на суму 1153,56 грн (Том 1, а.с. 23-24).

Факт виконання позивачем умов Договору підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, скріпленими підписами уповноважених особами сторін, підписи скріплено печатками підприємств за відповідний період, а саме: №АЛТ00224132 від 13.05.2017 на суму 229,12 грн; №АЛТ00224134 від 13.05.2017 на суму 275,08 грн; №АЛТ00224136 від 13.05.2017 на суму 1227,50 грн; №АЛТ00224167 від 13.05.2017 на суму 1184,88 грн; №АЛТ00224169 від 13.05.2017 на суму 1183,38 грн; №АЛТ00224171 від 13.05.2017 на суму 271,85 грн.; №АЛТ00224187 від 13.05.2017 на суму 1319,08 грн; №АЛТ00224190 від 13.05.2017 на суму 907,02 грн; №АЛТ00224135 від 16.05.2017 на суму 818,78 грн; №АЛТ00224188 від 16.05.2017 на суму 271,85 грн; №АЛТ00224173 від 17.05.2017 на суму 363,32 грн; №АЛТ00224175 від 17.05.2017 на суму 1089,96 грн; №АЛТ00224176 від 17.05.2017 на суму 2839,16 грн; №АЛТ00224178 від 17.05.2017 на суму 1089,96 грн; №АЛТ00224162 від 18.05.2017 на суму 192,72 грн; №АЛТ00224191 від 16.05.2017 на суму 821,56 грн; №АЛТ00224131 від 17.05.2017 на суму 908,30 грн; №АЛТ00224159 від 17.05.2017 на суму 275,08 грн; №АЛТ00224160 від 17.05.2017 на суму 907,02 грн; №АЛТ00224161 від 17.05.2017 на суму 2911,96 грн; №АЛТ00224168 від 17.05.2017 на суму 1089,96 грн; №АЛТ00224163 від 18.05.2017 на суму 1634,94 грн; №АЛТ00224164 від 18.05.2017 на суму 458,24 грн; №АЛТ00224165 від 18.05.2017 на суму 2659,00 грн; №АЛТ00224166 від 18.05.2017 на суму 363,32 грн; №АЛТ00224172 від 18.05.2017 на суму 1453,28 грн; №АЛТ00224183 від 18.05.2017 на суму 275,08 грн; №АЛТ00224180 від 20.05.2017 на суму 458,24 грн; №АЛТ00224182 від 20.05.2017 на суму 458,24 грн; №АЛТ00224185 від 20.05.2017 на суму 385,44 грн; №АЛТ00224186 від 20.05.2017 на суму 458,24 грн (Том 1, а.с. 27-42).

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору, у тому числі відсутність заперечень щодо отримання товару за спірними накладними.

Відповідно до п. 5.1. Договору, оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем в міру реалізації, один раз в 14 (чотирнадцять) днів, після реалізації покупцем поставленого товару третім особам.

Згідно з умовами п.п. 5.2.-5.3. Договору, оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі або внесення грошових коштів у касу постачальника. Оплата здійснюється на підставі цього Договору та відповідної видатково-прибуткової накладної, за якою передавався товар. При здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер та дату відповідної видатково-прибуткової накладної.

Умовами пункту 5.4. Договору визначено, що покупець (відповідач) надає постачальнику (відповідачу) звіт про реалізований товар кожні 14 (чотирнадцять) днів з моменту здійснення першої поставки за дійсним Договором факсом або електронною поштою.

Щодо тверджень апелянта про те, що обов’язок сплати наступає лише після реалізації товару третім особам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, саме відповідач, як сторона яка наполягає на тому, що строк виконання зобов’язання з оплати товару ще не настав, повинна довести зазначені обставини. Однак, відповідач ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не надав звітів про реалізований товар, які повинні складатись кожні 14 (чотирнадцять) днів з моменту здійснення першої поставки за даним Договором на підставі п. 5.4. цього Договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірний товар має бути оплачений відповідачем на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

За приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

В той же час відповідачем 04.04.2018 було здійснено лише часткову оплату товару на загальну суму 15 175,63 грн, що підтверджується банківською випискою з "Клієнт банку "АТ ОТП Банк" (Том 1, а.с. 25-26).

З урахуванням вищенаведеного, несплаченою з боку відповідача є сума в розмірі 28 652,23 грн.

Заборгованість ТОВ "Титан" перед ТОВ "Альтернатива Трейд" підтверджується наявним в матеріалах справи Актом звірки взаєморозрахунків станом на 22.01.2018. Вказаний акт підписано уповноваженими особами сторін (Том 1, а.с. 20-22).

Оскільки відповідачем не надано доказів, які б спростовували заявлену до стягнення заборгованість за Договором поставки № ТИТ-23/05/16 від 23.05.2016, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про задоволення позову в частині заявленої до стягнення заборгованості в розмірі 28652,23 грн.

З приводу позовних вимог в частині заявлених до стягнення пені у розмірі 3718,52 грн, 3 % річних у розмірі 857,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 2836,40 грн, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору сторони передбачили та визначили що у разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виконання зобов'язання, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Розрахунок пені здійснено позивачем у відповідності до вимог статті 232 ГК України та із врахуванням шестимісячного терміну.

Колегія суддів, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, встановила, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, є арифметично правильними, у зв'язку з чим позов в цій частині є обґрунтований, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягає задоволенню.

Стосовно доводів апелянта про те, що ТОВ "Альтернатива Трейд", в порушення вимог ст. 162 ГПК України, звернулось до суду не з "позовною заявою", а з "заявою про стягнення грошової заборгованості за договором", у зв’язку з чим вказана заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, колегія суддів зазначає таке.

З правового аналізу статті 162 ГПК України вбачається, що вказана норма не встановлює вимоги щодо "назви" такої заяви, передбачаючи лише форму та зміст останньої. Всі вимоги, встановлені ст. 162 ГПК України були дотримані позивачем в повному обсязі.

Саме по собі зазначення "позовної заяви" як "заяви" не є недоліком такого документу в розумінні Господарського процесуального кодексу України та не зумовлює її повернення, або скасування законного та правильного рішення у справі.

В порядку ст. 163 ГПК України позивачем в заяві зазначено також і ціну позову - заборгованість у розмірі 28652,23 грн, пеню у розмірі 3718,52 грн, інфляційні втрати у розмірі 2836,40 грн та 3 % річних у розмірі 857,00 грн, всього заявлено до стягнення 36064,15 грн.

За таких обставин, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об’єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у зв’язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2018 у справі № 922/1988/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук