ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа№ 911/2650/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорної Л.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.,

від позивача - ОСОБА_2;

від позивача - ОСОБА_3;

від відповідача - не з'явилися;

від третьої особи 1 - ОСОБА_4;

від третьої особи 1 - ОСОБА_5;

від третьої особи 2 - не з'явилися;

від третьої особи 3 - ОСОБА_6;

від третьої особи 4 - не з'явилися;

від третьої особи 5 - ОСОБА_7;

від третьої особи 6 - ОСОБА_8;

від третьої особи 7 - не з'явилися;

від третьої особи 8 - ОСОБА_9;

від третьої особи 9 - не з'явилися;

розглядає апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Обухівське"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2018 (повний текст складено 09.10.2018)

у справі №911/2650/17 (суддя А.Ю. Кошик)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Обухівське"

до Обухівської районної державної адміністрації Київської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Фізична особа - підприємець Макосій Наталія Василівна

2. Головне управління Держгеокадастру у Київській області

3. ОСОБА_11

4. ОСОБА_12

5. ОСОБА_7

6. ОСОБА_8

7. ОСОБА_13

8. ОСОБА_9

9. ОСОБА_14

про визнання незаконним і скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року до Господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство «Обухівське» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця Макосій Наталії Василівни; Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконним і скасування розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області «Про затвердження проекту приватизації земель Публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад № 365 від 08 грудня 2015 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2017 року у справі №911/2650/17 в задоволені позову Публічного акціонерного товариства "Обухівське" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного Господарського суду від 12.04.2018 року у справі №911/2650/17 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2017 року у справі №911/2650/17 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2017 року у справі №911/2650/17 залишено без змін. Матеріали справи №911/2650/17 повернуто до Господарського суду Київської області.

Постановою Верховного Суду від 03.08.2018 року у справі №911/2650/17 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного Господарського суду від 12.04.2018 року та рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2017 року у справі №911/2650/17 скасовано, справу № 911/2650/17 передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.09.2018 року залучено до участі у справі № 911/2650/17 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_14.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2018 провадження у справі №911/2650/17 закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з огляду на обсяг і зміст позовних вимог у справі № 911/2650/17, розгляд відповідної справи в першу чергу передбачає вирішення прихованого спору з громадянами - суб'єктами приватизації земель внаслідок паювання, що має приватноправовий характер без ознак господарського спору, а тому, спір про цивільно-правовий інтерес осіб, які не мають статусу суб'єктів підприємницької діяльності, поза господарськими чи корпоративними відносинами, який пов'язаний з правомірністю підстав набуття громадянами прав на земельні ділянки внаслідок паювання, не підлягає розгляду в господарському суді.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Обухівське" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2018 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків викладених в рішенні обставинам справи. Зокрема апелянт зазначає, що проект приватизації не містить жодної позначки Державного кадастрового реєстратора про проведення перевірки електронного документа внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, а тому проект приватизації земель ПАТ «Обухівське» до цього часу у встановленому законом порядку не реалізовувався. Також скаржник звертає увагу, що жодна особа залучена судом першої інстанції в якості третьої особи не набувала права власності на свої земельні ділянки на підставі проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» затвердженого спірним розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації №365 від 08.12.2015 року. Окрім цього, позивач вважає, що місцевий господарський суд вказівки Верховного суду не виконав. Окрім цього, апелянт наводить доводи щодо того, що відповідач не мав повноважень приймати рішення про затвердження проекту приватизації, що не відповідав нормам чинного законодавства. Й наостанок, скаржник вказав, що місцевий господарський суд не надав можливості останньому надати заперечення на клопотання третьої особи 1, оскільки розгляд даного клопотання тривав менше шести хвилин.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2018 року у справі №911/2650/17 та призначено її розгляд на 29.11.2018 року.

29.11.2018 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Агрикової О.В. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 року після виходу головуючого судді у справі з лікарняного 06.12.2018 року, розгляд справи призначено на 18.12.2018 року.

18.12.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від третьої особи 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 року розгляд справи відкладено на 27.12.2018 року.

Розпорядженням №09.1-08/677/18 від 19.12.2018 року у зв`язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у ХVІ позачерговому з'їзді суддів України з 19.12.2018 року, а також перебуванні судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці з 22.12.2018 року по 04.01.2019 року, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2650/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2018 року для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Агрикова О.В., судді: Чорногуз М.Г., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2018 року у справі № 911/2650/17 прийнято колегією суддів до свого провадження у визначеному складі та призначено її розгляд на 27.12.2018 року.

27.12.2018 року суддею Михальською Ю.Б. заявлено самовідвід від розгляду справи №911/2650/17 на підставі ч. 3, ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, з метою усунення сумнівів у представників сторін та будь-яких сторонніх осіб стосовно законності розгляду даної справи суддею-членом колегії Михальською Ю.Б., а також для забезпечення довіри учасників процесу до судових актів Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2018 року заяву про самовідвід судді Михальської Ю.Б. у розгляді апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на ухвали Господарського суду Київської області від 25.09.2018 року у справі №911/2650/17 задоволено, матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням №09.1-08/797/18 від 27.12.2018 року у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Михальської Ю.Б. відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2650/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2018 року для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Агрикова О.В., судді: Чорногуз М.Г., Чорна Л.В.

27.12.2018 року Публічним акціонерним товариством "Обухівське" через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів було подано заяву про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Агрикової О.В., суддів Чорногуза М.Г., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 у справі 911/2650/17 прийнято до провадження справу № 911/2650/17 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2018 року, колегією суддів у складі: головуючий суддя - Агрикова О.В., судді: Чорногуз М.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 у справі 911/2650/17 колегією суддів у складі: Агрикова О.В. - головуюча суддя, судді Чорна Л.В., Чорногуз М.Г. визнано заяву позивача ПАТ "Обухівське" про відвід суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г. у справі №911/2650/17 - необґрунтованою; матеріали справи № 911/2650/17 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про відвід; зупинено апеляційне провадження у справі № 911/2650/17 до вирішення питання про відвід. Заява в частині відводу судді Михальської Ю.Б. була залишена без розгляду, оскільки, як зазначено вище, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2018 року заяву про самовідвід судді Михальської Ю.Б. у розгляді апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на ухвали Господарського суду Київської області від 25.09.2018 року у справі №911/2650/17 було задоволено. Відтак, суддя Михальска Ю.Б. відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2018 року не є суддею - учасником у справі №911/2650/17.

Відповідно до ОСОБА_5 з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2018, відвід Публічного акціонерного товариства "Обухівське" заявлений суддям Північного апеляційного господарського суду Агриковій О.В., Михальській Ю.Б., Чорногузу М.Г. у справі № 911/2650/17 розподілено для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Грек Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2018 у справі 911/2650/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Грек Б.М., Сотніков С.В. відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Обухівське" про відвід суддів Агрикової О.В. та Чорногуза М.Г., при розгляді апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.09.2018 року по справі №911/2650/17. Матеріали справи № 911/2650/17 повернуто для передачі визначеній протоколом від 27.12.2018 р. колегії суддів у складі: головуючий суддя - Агрикова О.В., судді - Чорна Л.В., Чорногуз М.Г., у справі №911/2650/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.01.2019 року колегією суддів у складі: головуючий суддя - Агрикова О.В., судді: Чорногуз М.Г., Чорна Л.В. розгляд справи призначено на 17.01.2019 року.

В судовому засідання 17.01.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники третьої особи 1 надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники третіх осіб 3, 5, 6, 8 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники третіх осіб 2, 4, 7, 9 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

В матеріалах справи наявне клопотання третьої особи 1 про закриття провадження у справі. (т. 6, а.с. 69-72).

В обґрунтування зазначеного клопотання Фізична особа-підприємець Макосій Наталія Василівна зазначає, що спір у справі не підлягає розгляду в господарських судах, оскільки не має ознак господарського, містить прихований предмет, який фактично свідчить про існування спору про права на землю осіб, які не мають статусу суб'єктів господарювання.

Дослідивши зазначене клопотання, судом першої інстанції встановлено прихованість фактичного предмету спору, який має вирішуватись в першу чергу з суб'єктами приватизації землі внаслідок паювання, що має приватноправовий характер без ознак господарського спору з чим колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Стаття 20 цього ж Кодексу визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

Відтак, питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини. З цією метою слід аналізувати предмет позову, підстави позову і зміст позовних вимог.

Направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду в своїй постанові від 03.08.2018 року чітко зазначив, що в даній справі фізичні особи не були учасниками судового процесу, тому питання про закриття провадження на момент розгляду справи в Верховному Суді не може бути вирішено.

При цьому Верховним Судом зазначено, що судами повно всебічно та об'єктивно не встановлено чиїх саме прав та інтересів стосується спірне розпорядження.

Вказівки Верховного Суду з огляду на ст. 316 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими.

Місцевим господарським судом в свою чергу, з огляду на вказівки касаційної інстанції, під час нового розгляду даної справи, з врахуванням також факту залучення до участі у справі фізичних осіб-громадян, на чиї права щодо підстав набуття ними земельних ділянок у власність може вплинути скасування Розпорядження, було досліджено та встановлено наступне.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-XII "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі", роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій, передбачених частиною другою пункту 3 цієї постанови, провадиться починаючи з 15 травня 1992 року відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств і організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів. Кабінету Міністрів України було визначено до 15 травня 1992 року розробити і затвердити рекомендації по складанню цих проектів. Згідно з п. 3 цієї постанови було зобов'язано Кабінет Міністрів України, Уряд Республіки Крим, обласні, Київську і Севастопольську міські Ради народних депутатів: розробити і затвердити до 1 червня 1992 року відповідно державну, республіканську, обласні (міські) програми земельної реформи на 1992 - 1995 роки; передбачити в них на кожний рік заходи щодо організаційно-правового, кадрового, наукового, матеріально-технічного забезпечення земельної реформи, розрахунки необхідних для здійснення реформи коштів і джерела їх покриття; до 15 травня 1992 року визначити перелік сільськогосподарських підприємств і організацій, землі яких підлягають передачі в колективну і приватну власність у 1992 році. Перелік господарств, землі яких передбачається передавати у власність у наступні роки, визначати не пізніш як за один місяць до початку наступного року. При цьому виходити з того, що у складі державної власності, яка не приватизується, залишаються землі, визначені у статті 4 Земельного кодексу України.

Згідно приписів п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції, що діяла на момент прийняття відповідачем-1 спірного розпорядження, сільськогосподарські підприємства, які до введення у дію цього Кодексу уклали з власниками земельних часток (паїв) договори оренди, можуть, за бажанням власників цих часток (паїв), замовити землевпорядній організації виконання землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), видачі їх власникам державних актів на право власності на землю та оплатити виконання таких робіт. Сільськогосподарське підприємство має переважне право на оренду земельних ділянок у таких громадян на строк, що був обумовлений у договорі оренди земельної частки (паю), або, за погодженням сторін, на інший строк.

Згідно частини 3 вказаного пункту 8 при обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які були передані в оренду із земель державної чи комунальної власності або які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у постійному користуванні, за винятком земель, що не підлягають приватизації або залишаються у державній чи комунальній власності відповідно до цього Кодексу.

Стаття 25 Земельного кодексу України у редакції, що діяла на момент прийняття відповідачем-1 спірного розпорядження, передбачала, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) (частина 1).

Згідно з ч. 2 ст. 25 ЗК України рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Відповідно до приписів ч.ч. 3, 4, 5 ст. 118 ЗК України, до якої також відсилає п. 8 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України).

У 2015 році до Земельного кодексу України були внесені зміни, відповідно до яких частиною 4 статті 186 Земельного кодексу України (в редакції на момент прийняття оспорюваного розпорядження відповідача-1) було встановлено, що проекти землеустрою щодо приватизації земель державних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій погоджуються рішенням загальних зборів працівників цих підприємств, установ та організацій (іншими суб'єктами, визначеними законодавством), територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і затверджуються районними державними адміністраціями.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій розробляються на підставі рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.03.2015 р. у справі № 911/2149/14, судом було встановлено, що: "Пунктом 1 статуту ПАТ "Обухівське" передбачено, що товариство є правонаступником ВАТ "Обухівське", яке засноване рішенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 05.05.2006 № 14-25-7/1 шляхом перетворення державного підприємства радгосп-комбінат "Обухівський" у ВАТ "Обухівське" відповідно до Законів України "Про приватизацію державного майна".

05.03.2010 на загальних зборах осіб, які мають право на земельну частку (пай) в процесі розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь ПАТ "Обухівське" було прийнято рішення про розпаювання та приватизацію земель позивача. (Т.3. а.с. 174)

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації "Про надання дозволу на розроблення проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства "Обухівське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравенської та Нещерівської сільських рад" № 385 від 28.03.2012 позивачу, як правонаступнику радгоспу-комбінату "Обухівський", надано дозвіл на розроблення проекту приватизації земель ПАТ "Обухівське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні цього підприємства згідно з державними актами на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №№003262, 003263, 003264." (Т.3, а.с.11-12)

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 08.12.2015 року №365 «Про затвердження проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад» було затверджено проект приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське», розташованих в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад Обухівського району Київської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункт 1 розпорядження), а також встановлено Управлінню Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області зберігати землевпорядну документацію з приватизації в установленому законодавством порядку (пункт 2 розпорядження). (т.1, а.с. 42).

Проект приватизації, який було затверджено спірним Розпорядженням, розроблено та затверджено за замовленням Загальних зборів членів Публічного акціонерного товариства "Обухівське", які працюють у товаристві, а також пенсіонерів з їх числа від 30.11.2013 року, від імені яких виступав відповідний голова зборів. (т.3, а.с. 48-53).

Як вбачається з Додатку 1 до проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва щодо передачі у приватну власність земельних ділянок було визнано 34 громадянина щодо яких вирішувалось питання про передачу у приватну власність земельних ділянок, зокрема щодо осіб - ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_14 (т.3, а.с. 247).

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявний лист - відповідь №29-10-0.222-13453/2-18 від 30.08.2018 року на адвокатський запит в якому Головне управління держгеокадастру у Київській області вказує, що на підставі проекту приватизації, затвердженого спірним розпорядженням прийнято близько 350 наказів про передачу земельних ділянок у власність відповідно до заяв, які надійшли від членів ПАТ «Обухівське», які працюють у товаристві, а також пенсіонерів з їх числа. (т.6, а.с. 39-40).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що в даному випадку, оскаржується спірне розпорядження №365 від 08.12.2015 року, яким затверджено проект приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва щодо передачі у приватну власність земельних ділянок, відповідно до якого вищезазначені фізичні особи набули права власності на земельні ділянки на підставі оскаржуваного розпорядження.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем також було подано 25.09.2018 року до суду першої інстанції клопотання про залучення третіх осіб, а саме фізичних осіб, в якому позивач стверджував, що рішення у даній справі вплине на права фізичних осіб, оскільки є вірогідінсть того, що замість належних їм 4 га землі отримають 3,5 га землі. (т. 6, а.с. 71).

Тобто, сам позивач у вказаному вище клопотанні зазначив, що спір у даній справі стосується прав фізичних осіб на земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (абзац другий частини першої статті 2 ГПК України у згаданій редакції).

Підвідомчість господарських справ установлено статтею 12 ГПК України (у вказаній редакції), за змістом пункту 6 частини першої якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ГПК України викладено в новій редакції.

ГПК України в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Натомість відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом), положення якої кореспондуються із частиною першою статті 19 цього Кодексу в редакції,чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Аналогічну норму закріплено в частині першій статті 19 цього Кодексу в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб'єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 ЗК України. При цьому порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) установлено відповідно Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» і Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області «Про затвердження проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравневої сільської ради №365 від 05.12.2015 року, що стосується права власності на земельні ділянки фізичних осіб, такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки цих фізичних осіб.

Даної позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові №911/4144/16 від 15.05.2018 року.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов'язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід'ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Великої палати, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 911/4144/16.

Враховуючи вищевикладену правову позицію Великої Палати Верховного суду, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на характер спірних правовідносин, такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи зміст та обсяг заявлених позовних вимог, крім дослідження обставин щодо оскарження правомірності Розпорядження, за наслідками розгляду спору також передбачається вирішення спору про цивільні права осіб, які у спірних правовідносинах виступають фізичними особами - громадянами і відповідні правовідносини не пов'язані з господарською діяльністю, відповідний позов не підлягає розгляду в господарському суді і належить до цивільної юрисдикції, а тому провадження у справі №911/2650/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Обухівське" до Обухівської районної державної адміністрації Київської області за участю тертіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця Макосій Наталії Василівни; Головного управління Держгеокадастру у Київській області; ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_13; ОСОБА_9; ОСОБА_14 про визнання незаконним і скасування Розпорядження підлягає закриттю.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права шляхом не розгляду його клопотання про залучення третіх осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Заявлене позивачем клопотання про залучення третіх осіб, яких безпосередньо стосується спору у даній справі, в якості третіх осіб, судом першої інстанції не розглядалося.

Колегія суддів зазначає, що у разі задоволення вищезазначеного клопотання та залучення фізичних осіб до розгляду у даній справі, суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі з тих же підстав, що і вказані у оскаржуваній ухвалі.

Тому, колегія суддів вважає, що таке порушення норм процесуального права, як залишення без розгляду клопотання позивача про залучення третіх осіб до розгляду у справі не призвело до неправильного вирішення справи.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачеві вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Обухівське" на ухвалу господарського суду Київської області від 25.09.2018 року №911/2650/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 25.09.2018 року №911/2650/17 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду Київської області матеріали справи №911/2650/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Л.В. Чорна

М.Г. Чорногуз