Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р.                               м. Рівне                              Справа № 918/832/18

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Українська геологічна компанія" в особі відокремленого підрозділу Правобережної геологічної експедиції

до Державного підприємства "Бурштин України"

про стягнення 168 879,18 грн.

Секретар судового засідання: Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін:

від позивача : не з’явився;

від відповідача : не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Українська геологічна компанія" в особі відокремленого підрозділу Правобережної геологічної експедиції звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Бурштин України" про стягнення 168 879,18 грн., з яких 150 000,00 грн. - основний борг, 11 486,98 грн. - пеня, 1 943,84 грн. - 3% річних, 5 448,45 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №316 від 25.01.2018 р., а саме не повернув безпроцентну поворотну фінансову допомогу. Тому покликаючись на ст. 625 ЦК України, та умови Договору позивач нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/832/18. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Справу призначено до слухання на 17 січня 2019 року.

В судове засідання 17 січня 2019 року представники сторін не з'явилися, про місце дату та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.202 ГПК України). Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників сторін за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

25 січня 2018 року між Правобережною геологічною експедицією Державного підприємства "Українська геологічна компанія" (надалі – Правобережна ГЕ) та Державним підприємством "Бурштин України" (надалі – Підприємство) укладено Договір про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №316 (надалі – Договір; арк.с. 10), відповідно до п. 1.1. якого Правобережна ГЕ зобов’язується надати підприємству безпроцентну фінансову допомогу на поворотній основі в розмірі 150 000, грн., а підприємство зобов’язується використати зазначену позику за призначенням і повернути її в повному обсязі у визначений цим договором термін та спосіб.

Згідно з п. 2.2. договору Правобережна ГЕ зобов’язана перерахувати у безготівковому порядку платіжним дорученням суму фінансової допомоги на рахунок підприємства, зазначений в розділі 7 договору протягом 5-ти календарних днів з дати укладення цього договору.

Пунктом 2.4.1. сторони погодили, що підприємство зобов’язується повернути фінансову допомогу, отриману від Правобережної ГЕ, не пізніше шести місяців з моменту отримання фінансової допомоги, рівними частинами:

до 31 травня 2018 року – 50 000,00 грн.

до 30 червня 2018 року – 50 000,00 грн.

до 31 липня 2018 року – 50 000,00 грн.

Фінансова допомога надається підприємству терміном до 31 липня 2018 року (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 6.1. договору за несвоєчасне повернення фінансової допомоги підприємство сплачує Правобережній ГЕ пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання умов договору Правобережною геологічною експедицією Державного підприємства "Українська геологічна компанія" перераховано на рахунок Державного підприємства "Бурштин України" грошові кошти в сумі 150 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2 від 26 січня 2018 року на суму 150 000,00 грн. та банківською випискою по рахунку (арк. с. 12).

В свою чергу, відповідач не виконав умов укладеного договору та не повернув безпроцентну фінансову допомогу.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від 03 вересня 2018 року №57 щодо повернення фінансової допомоги за договором від 28 січня 2018 року (арк.с. 28).

Відповідач надав відповідь на претензію №209 від 17 вересня 2018 року, в якій підтвердив факт неналежного виконання своїх обов’язків за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №316. Однак, вказав, що Державне підприємство "Бурштин України" перебуває у важкому економічному становищі та не має можливості погасити заборгованість (арк.с. 29).

За прострочення виконання зобов'язань з повернення поворотної фінансової допомоги позивач нарахував 11 486,98 грн. пені, 1 943,84 грн. 3% річних, 5 448,45 грн. інфляційних втрат.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі – ГК України), договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За умовами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо повернення поворотної фінансової допомоги у розмірі 150 000,00 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов'язання з повернення безпроцентної поворотної фінансової допомоги за договором №316 від 28.01.2018 року, а позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання зобов'язань з повернення безпроцентної поворотної фінансової допомоги позивач нарахував 11 486,98 грн. пені, 1 943,84 грн. 3% річних, 5 448,45 грн. інфляційних втрат.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Щодо позовних вимог про стягнення 11 486,98 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За умовами ч .6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, невірним є обрахування пені за весь час прострочення платежу, виходячи за межі шестимісячного строку нарахування, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відтак, нарахування пені слід припинити через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тому, перевіряючи нарахування позивача - судом здійснено власний обрахунок пені за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, з врахуванням обумовлених договором строків повернення поворотної фінансової допомоги, за період з 01.06.2018 року по 30.11.2018 року. При цьому, суд встановив, що обґрунтований розмір пені складає 22 234 грн. 26 коп. Однак, враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог, суд задовольняє заявлені позивачем вимоги про стягнення 11 486,98 грн. пені.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд встановив, що розмір інфляційних втрат становить 7 624 грн. 73 коп., однак враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог, суд задовольняє заявлені позивачем вимоги про стягнення 5 448 грн. 45 коп. інфляційних втрат за період з 01.08.2018 року по 05.12.2018 року.

Суд перевірив надані позивачем обрахунки 3% річних, та визнав їх арифметично правильними.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги Державного підприємства "Українська геологічна компанія" в особі відокремленого підрозділу Правобережної геологічної експедиції звернулося до відповідача Державного підприємства "Бурштин України" про стягнення 168 879,18 грн., з яких 150 000,00 грн. - основний борг, 11 486,98 грн. - пеня, 1 943,84 грн. - 3% річних, 5 448,45 грн. - інфляційні втрати є законними обґрунтованими, та такими що підлягають до задоволення.

Судові витрати згідно положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Бурштин України" (33027, м. Рівне, вул. Київська, 94, ) на користь Державного підприємства "Українська геологічна компанія" в особі відокремленого підрозділу Правобережної геологічної експедиції звернулося до відповідача Державного підприємства "Бурштин України" (02088, м. Київ, пров. Геофізиків, 10, ) – 150 000 (сто п’ятдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 11 486 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн. 98 коп. пені, 5 448 (п’ять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 45 коп. інфляційних втрат, 1 943 (одна тисяча дев’ятсот сорок три) грн. 84 коп. 3% річних та 2 533 (дві тисячі п’ятсот тридцять три) грн. 18 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 21 січня 2019 року.

Суддя                                Горплюк А.М.