ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" січня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2660/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/2660/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (50102, м. Кривий Ріг, вул.. Рудна, 47, )

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ-150, вул.. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул.. Пантелеймоніська, 19, )

про стягнення 42 384,20грн.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №14/15127 від 17.12.2018р.

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 01.11.2018р.

Суть спору: Приватне акціонерне товариство Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця ОСОБА_3 акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу 42 384,20грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасної доставки вантажу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.11.2018р. провадження по справі №916/2660/18 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2019р. було здійснено заміну найменування відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця ОСОБА_3 акціонерного товариства Українська залізниця на Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця ОСОБА_3 акціонерного товариства Українська залізниця.

Відповідач надав відзив на позов від 14.12.2018р. за вх.. ГСОО №25885/18 згідно якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими безпідставними в звязка з чим в задоволення позову просить суд відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Позивач вказує, що в червні місяці 2018р. приватним акціонерним товариством Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на адресу державного підприємства Морський торговельний порт Южний за залізничними накладними №, № 46669941, 46840336, 46870358, 46923876, 46990685, 47088059, 47210042 відправлялись вагони з вантажем - концентратом залізорудним.

В ході перевезення вантажу за вказаними вище основними накладними №, № 46669941, 46840336, 46870358, 46923876, 46990685, 47088059 на шляху прямування було здійснено відчеплення вагонів №, № 62192372, 63027957, 62923263, 61527446, 59671941, 56995327. Відчеплення вагонів відбувалось з причин, що залежали від Відповідача. В подальшому відчеплені вагони були відправлені до місця призначення за окремими - досильними накладними №, № 46675591, 46855326, 46935250, 46970505, 47032651, 47124763.

По залізничній накладній №47210042 відчеплення вагонів не відбулось і перевезення відбувалось всім маршрутом до місця призначення.

Згідно зі ст. 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. N 457, залізниця зобов'язана доставити вантаж за призначенням у встановлений строк. Терміни доставки вантажу, визначені пунктом 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, є граничними, при перевищенні яких залізниця має сплатити штраф за прострочення в доставці.

За посиланнями позивача, як вбачається з основних залізничних накладних, вагони з залізорудним концентратом №, № 46675591, 46855326, 46935250, 46970505, 47032651, 47124763, які були відчеплені на шляху прямування, були доставлені Відповідачем з порушенням встановлених строків.

Так, в доданих до позовної зави основних залізничних накладних №, № 46675591, 46855326, 46935250, 46970505, 47032651, 47124763 зазначена відстань перевезення між станцією відправлення Інгулець та станцією призначення Берегова - 491 км. Відстань перевезення зазначена у графі № 30 накладних.

У графі № 20 залізничних накладних зазначено, що вантаж відправлявся маршрутними заправками. Також у графі № 29 зроблені відмітка про маршрутну відправку.

Таким чином, за основними залізничними накладними 46675591, 46855326, 46935250, 46970505, 47032651, 47124763 Позивачем відправлявся вантаж маршрутними відправками, а відстань перевезення складала 491 км.

Позивач вказує, що в звязку з тим, що перевезення вантажу здійснювалось маршрутними відправками, а перевезення складала 491 км, то нормативний час доставки складатиме 2 доби (одна за повні 320 км та одна доба за неповні 320 км).

Відчеплені на шляху прямування вагони були доставлені з простроченням, що підтверджується відмітками станції прибуття, як на основних, так і на досильних накладних.

Так, на основних залізничних накладних станцією прибуття була проставлена дата основних груп вагонів, а також дата прибуття (календарний штемпель видачі вантажу) які прибували за досильними накладними. Така ж дата прибуття (дата прибуття вагонів) зазначена і в досильних накладних.

Також із простроченням були доставлені вигони, які не були відчеплені на шляху прямування, за накладною №47210042, перевезення яких відбулось всім маршрутом до місця призначення. Це підтверджується відмітками про дату прийняття до перевезення та про дату прибуття в залізничній накладній.

Враховуючи допущення регіональною філією Одеської Залізниці АТ Українська залізниця прострочення термінів доставки вантажу, на підставі ст. 116 Статуту залізниць України, Позивачем було здійснено розрахунок штрафу, згідно якого штраф за прострочення доставки вантажу складає 42 384,20грн.

На підставі вищевикладеного, Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі, якою є Регіональна філія "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 42 384,20 грн. - штрафу за несвоєчасну доставку вантажів..

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Пунктом 41 Статуту залізниць України визначено, що залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п. п. 1.1, 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644, (далі Правила) у разі перевезення вантажною швидкістю маршрутними відправками термін перевезення на кожні повні та неповні 320 км складає 1 добу. Термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 Правил, обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Варто зазначити, що приписами п. 2.9 Правил визначено, що про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Згідно з п. п. 2.10, 8 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

червні місяці 2018р. приватним акціонерним товариством Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат на адресу державного підприємства Морський торговельний порт Южний за залізничними накладними №, № 46669941, 46840336, 46870358, 46923876, 46990685, 47088059, 47210042 відправлялись вагони з вантажем - концентратом залізорудним.

В ході перевезення вантажу за вказаними вище основними накладними №, № 46669941, 46840336, 46870358, 46923876, 46990685, 47088059 на шляху прямування було здійснено відчеплення вагонів №, № 62192372, 63027957, 62923263, 61527446, 59671941, 56995327. Відчеплення вагонів відбувалось з причин, що залежали від Відповідача. В подальшому відчеплені вагони були відправлені до місця призначення за окремими - досильними накладними №, № 46675591, 46855326, 46935250, 46970505, 47032651, 47124763.

По залізничній накладній №47210042 відчеплення вагонів не відбулось і перевезення відбувалось всім маршрутом до місця призначення.

Як вбачається з основних залізничних накладних, вагони з залізорудним концентратом №, № 46675591, 46855326, 46935250, 46970505, 47032651, 47124763, які були відчеплені на шляху прямування, були доставлені Відповідачем з порушенням встановлених строків.

Крім того, із простроченням були доставлені вигони, які не були відчеплені на шляху прямування, за накладною №47210042, перевезення яких відбулось всім маршрутом до місця призначення.

Зазначене підтверджується відмітками станції прибуття, як на основних, так і на досильних накладних.

Так, на основних залізничних накладних станцією прибуття була проставлена дата основних груп вагонів, а також дата прибуття (календарний штемпель видачі вантажу) які прибували за досильними накладними. Така ж дата прибуття (дата прибуття вагонів) зазначена і в досильних накладних.

Господарський суд зауважує, що з огляду на приписи п. п. 1.1, 2.4 Правил, нормативний термін доставки вантажу за вище перерахованими накладними повинен складати 3 доби (2 доби (відстань перевезення 491 км.) + 1 доба на операції, пов'язані з оформленням вантажу), у звязку з чим, суд доходить висновку про порушення ПАТ „Українська залізниця зобовязань за договорами перевезення вантажу в частині своєчасної доставки вантажу.

Положеннями ч. 1-2 ст. 313 Господарського кодексу України визначено, що перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі. Перевізник звільняється від відповідальності за прострочення в доставці вантажу, якщо прострочення сталося не з його вини.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Приписами ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

В той же час доказів відсутності своєї вини щодо несвоєчасної доставки вантажу, відповідачем до суду надано не було.

Підсумовуючи вище викладене, враховуючи відсутність будь-яких достеменних доказів на підтвердження відсутності вини АТ „Українська залізниця у несвоєчасній доставці вантажу, а також відсутність у накладних відмітки про наявність у залізниці права на збільшення терміну доставки, як того вимагає п. 2.9 Правил, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для покладення на АТ „Українська залізниця відповідальності у вигляді стягнення штрафу, заявленого ПрАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат до стягнення.

Перевіривши розрахунок заявленого ПрАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат до стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 42 384,20 грн., розрахованого позивачем з урахуванням провізної плати вантажу (6 326грн.) суд відзначає що він зроблено обґрунтована, в звязку з чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 42 384,20 грн. підлягають задоволеною.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до на 50%, на підставі ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України господарський, суд зазначає наступне:

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд повинен зясувати в т.ч. ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Вказані обставини встановлюються на підставі поданих боржником доказів.

З огляду на те, що відповідачем не надано будь-яких документальних підтверджень того, що в даному випадку наявні передумови для зменшення розміру штрафних санкцій, господарський суд у задоволенні відповідного клопотання залізниці відмовляє.

Посилання представника відповідача на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 р. по справі № 906/754/17, господарським судом не приймаються до уваги, т.я. в цій постанові міститься лише висновок щодо можливості зменшення штрафу за певних передбачених законом умов, наявність яких, як вже вказано вище, в рамках провадження по справі № 916/2660/18 встановити не вдалось.

Суд, керуючись п.п.5 п.5 ст.13 ГПК України зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст.6 Конвенції зобовязує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (50102, м. Кривий Ріг, вул.. Рудна, 47, ) до Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ-150, вул.. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул.. Пантелеймоніська, 19, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ-150, вул.. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул.. Пантелеймоніська, 19, ) на користь Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (50102, м. Кривий Ріг, вул.. Рудна, 47, ) штраф за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 42 384 (сорок дві тисячі триста вісімдесят чотири)грн.. 20коп., судовий збір в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві)грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 січня 2019 р.

Суддя К.Ф. Погребна