ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1935/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.,

секретар судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, ордер ЧК № 64380 від 05.05.2018, адвокат;

від відповідача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 (повне рішення складено 17.08.2018, суддя Ліпинський О.В.) у справі № 904/1935/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське", м.Дніпро

про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 3 013 897,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" (надалі - Позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" (надалі - Відповідач) заборгованості за поставлений товар в розмірі 3 013 897 грн. 49 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 30/03/2017-КОН від 30.03.2017 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" 3 013 897,49 грн. - заборгованості, 45 208,46 грн. - витрат зі сплати судового збору, 33 300,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із згаданим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не були враховані суттєві обставини справи, зокрема, в даному випадку має місце прострочення виконання зобов`язання з боку саме позивача, оскільки згідно з п.4.3.1 договору постачальник (позивач) має виставити та надати покупцю (відповідачу) рахунки на продукцію, крім того, за п.3.2 договору постачальник зобов`язаний надати акти приймання-передачі продукції, а п.5.1 договору передбачено, що приймання продукції підтверджується підписанням актів приймання-передачі продукції; позивачем акти приймання-передачі продукції та рахунки відповідачу не надавались, тож має місце прострочення кредитора (ст.613 ЦК України).

Крім того, вказує на те, що згідно ст.614 ЦК України боржник не має сплачувати проценти за час прострочення кредитора, втім, судом стягнуті проценти за час прострочення.

Також Відповідач наголошував, а судом першої інстанції вказане не було взято до уваги, що не отримував товар, поставлений Позивачем; Позивачем не надано жодних документів, підтверджуючих факт поставки; всупереч пунктам 3.2, 5.1, 6.1 договору Позивачем не надані до матеріалів справи супровідні документи на товар, зокрема, рахунок, сертифікат насіння України (якщо поставці підлягає насіння) або інший документ, що посвідчує якість товару, товарно-супровідну накладну, акт прийому-передачі товару, письмове повідомлення про поставку товару, тож без актів приймання-передачі товару неможливо встановити факт поставки товару. Зазначає, що аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд у постанові від 16.08.2016 по справі № 902/2/16.

Скаржник стверджує, що судом першої інстанції необґрунтовано не прийняті до уваги його доводи про те, що директор підприємства (ТОВ "Коновалівське") станом на момент укладення спірного договору від 30.03.2017 мав обмеження на укладення та підписання договорів, яке становить 50 000 грн, про що міститься запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань; крім того, у Статуті товариства також міститься аналогічна умова стосовно підписання договорів директором лише в межах суми 50 000 грн, а до виключної компетенції Загальних зборів товариства належить прийняття рішень про укладення виконавчим органом товариства договорів понад вищезазначену суму; в даному випадку у Відповідача відсутнє відповідне рішення Загальних зборів на укладення директором договору, крім того, загальні збори товариства Відповідача не здійснювали будь-яких дій, які б свідчили про схвалення ними спірного правочину, отже, вказане є підставою для визнання договору від 30.03.2017 № 30/03/2017-КОН недійсним на підставі ч.2 ст.203 ЦК України.

Скаржник вказує на роз`яснення цього питання у п.3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правовий висновок з цього питання, викладений у постанові Верховного Суду у справі № 910/8794/16.

Наголошує, що судом безпідставно задоволено, на підставі розрахунку позивача, позовні вимоги по стягненню інфляційних втрат з 02.12.2017, оскільки розрахунок інфляційних здійснюється з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає про відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, вказує, що Відповідачем не наведено жодного доводу та не надано жодного доказу на спростування рішення суду, а твердження відповідача спростовані дослідженими судом першої інстанції обставинами справи; скаржником не наведено доводів та не надано доказів, які б згідно ст.277 ГПК України були обов`язковою підставою для скасування рішення. Так, матеріалами справи спростовані доводи скаржника про неотримання останнім рахунків на оплату поставленого товару, оскільки в долучених до справи платіжних дорученнях про часткову оплату товару скаржником чітко зазначене у призначенні платежу на підставі яких рахунків ним здійснюється оплата. Посилання скаржника на правовий висновок Вищого господарського суду України у постанові від 16.08.2016 по справі № 902/2/16 не має жодного відношення до предмету спору у цій справі, оскільки в наведеній постанові мова йде про виконання послуг. При цьому на видаткових накладних на товар, довіреностях, відсутні будь-які застереження щодо товару чи виконання обов`язків позивачем, в тому числі, і щодо супровідних документів на товар. На спростування тверджень відповідача стосовно відсутності повноважень у директора товариства на укладення договору поставки, в матеріалах справи міститься та у суді першої інстанції досліджувався оригінал протоколу № 30/03/2017-К від 30.03.2017 загальних зборів учасників ТОВ Коновалівське", який був наданий позивачу при укладенні договору поставки від 30.03.2017 № 30/03/2017-КОН, згідно якого вирішено укласти з Позивачем договір поставки продукції для сільгоспвиробництва, а також надано повноваження директору товариства відповідача - ОСОБА_2 на укладення відповідного договору, таким чином, у позивача булли відсутні підстави вважати порушеним Статут товариства відповідача директором чи іншими особами відповідача. Також Позивач наголошує, що Відповідачем було здійснене перерахування суми попередньої оплати за товар, прийнято та не повернуто товар постачальнику, відображено господарську операцію в податковому обліку; вказаними діями ТОВ "Коновалівське" схвалило договір поставки, укладений між сторонами, відтак, він є дійсним, укладеним без порушень законодавства, з наявністю у осіб, що підписали договір, належних прав та повноважень.

Позивач зазначає, що тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа, в даному випадку Відповідач, а останній не надав доказів, які б свідчили про протилежну поведінку Позивача або про те, що поставка не була направлена на отримання результату від даних господарських відносин. Також скаржником не доведено наявності кола обставин, визначених ч.3 ст.92 ЦК України, за яких обмеження повноважень має юридичну силу у відносинах з третьою особою - Позивачем.

Правову позицію Верховного Суду скаржник наводить невірно та застосовує вибірково, оскільки і в роз`ясненнях Вищого господарського суду України стосовно ст.92 ЦК України, і в п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 12.01.2010 № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням ТОВ "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої ст.99 ЦК України викладено, що у випадку дефекту волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи у такої третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу. В свою чергу, після отриманням Позивачем протоколу від 30.03.2017 № 30/03/2017-К, здійснюючи поставки продукції та отримання товару Відповідачем, вказане не викликало у Позивача обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу Відповідача, а саме, директора ОСОБА_2

Посилання скаржника на підписання договору не уповноваженою особою, Позивач відхиляє, оскільки скаржником не доведено жодними доказами у справі невідповідність договору положенням ст.ст.203, 215 ЦК України, крім того, вказані вимоги не були предметом дослідження у суді першої інстанції. Також вказує на те, що згідно ст.204 ЦК України правомірність правочину презюмується, а за приписами ст.241 ЦК України правочин вважається схваленим у разі, якщо особа, від імені якої правочин укладено з перевищенням повноважень, вчинить дії, що свідчать про прийняття правочину до виконання; водночас, ст.241 ЦК України, не обмежує дії, що можуть свідчити про схвалення правочину та вказана норма не встановлює обмежень у час і щодо здійснення відповідних дій. Судом першої інстанції було встановлено, а Відповідачем не спростовано, вчинення останнім юридично значимих дій щодо схвалення договору поставки від 30.03.2017, шляхом прийняття товару на загальну суму 4 305 567,85 грн, що підтверджено видатковими накладними, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, підписаними сторонами та скріпленими печатками підприємств, листом Відповідача від 19.02.2018 № 39,. який направлено Позивачу 03.03.2018 та отримано останнім 06.03.2018 в якому Відповідач визнав наявність заборгованості перед Позивачем.

При цьому твердження Відповідача, що видаткові накладні є неналежними доказами поставки товару, є безпідставними, оскільки вказані документи є первинними документами в розумінні ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт здійснення господарської операції; згідно п.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом в розумінні ст.1 вищевказаного Закону в яка відповідає вимогам ст.9 цього Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Крім того, у п.1 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що факт отримання товару відповідачем і видаткова накладна, надана позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.09.2018 (суддя Кузнецов В.О.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 у справі №904/1935/18 залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України: сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому порядку та розмірі (67 812,69 грн) та направлення копії апеляційної скарги Позивачу листом з описом вкладення.

У зв`язку з ліквідацією Дніпропетровського апеляційного господарського суду та утворенням Центрального апеляційного господарського суду, на виконання норм ст.31 ГПК України, забезпечено передачу справи № 904/1935/18 до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2018 для розгляду справи №904/1935/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2018 (колегія суддів головуючий, доповідач Іванов О.Г., Антонік С.Г., Дармін М.О.) задоволено заяву скаржника ТОВ "Коновалівське", продовжено останньому строк на усунення недоліків апеляційної скарги на 5 днів з моменту отримання цієї ухвали, повідомлено реквізити суду, на які останній має сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Ухвалою суду від 20.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 у справі № 904/1935/18; судове засідання призначено на 09.01.2019; сторонам наданий час для подання відзивів, заяв, клопотань.

05.12.2018 від Позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 09.01.2019 у режимі відеоконференції, яке задоволено та ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.12.2018 вирішено проводити судове засідання, призначене на 09.01.2019 в режимі відеоконференції з Черкаським окружним адміністративним судом.

В судове засідання 09.01.2019 представник Відповідача (скаржника) не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду (а.с.232, 236).

В судовому засіданні 09.01.2019 року Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

30.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" (покупець) укладено договір поставки № 30/03/2017-КОН, відповідно до предмету якого постачальник зобов'язаний передати у власність покупця продукцію для сільгоспвиробництва, а покупець зобов'язаний прийняти такий товар та оплатити його на встановлених даним договором умовах (п.1.1 р.1 договору (а.с.16-21)).

Згідно п.1.2 договору найменування, асортимент (номенклатура) товару, походження товару (країна та рік виробництва), його кількість, ціна (вартість) товару та код товару згідно УКТ ЗЕД визначаються у специфікаціях до договору, кожна з яких складається на окрему партію товару, що поставляється за даним договором, і є невід'ємною частиною договору.

За п. 1.3 договору загальний обсяг та асортимент (номенклатура) товару, що поставляється за цим договором, визначається кількістю та асортиментом (номенклатурою) товару, поставленого окремими партіями за всіма специфікаціями відповідно до умов договору на протязі його дії.

Детальна інформація про кількісні характеристики товару міститься у специфікації (додатку) до цього договору. Сторони погодили, що партією товару вважається товар, поставку якого погоджено сторонами у кожній окремій специфікації. Кількість партій товару дорівнює кількості специфікацій (п. 2.1. договору).

Товар постачається на умовах DDР у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено специфікацією. Конкретна адреса передачі товару покупцю (місце поставки) зазначається у специфікації. Строк поставки: постачальник зобов'язаний поставити товар за відповідною специфікацією протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати внесеним покупцем попередньої оплати (авансу) згідно п. 4.3.1. або п. 4.4.1. договору, якщо інше не передбачено специфікацією. Дострокова поставка товару постачальником допускається виключно за згодою сторін (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.2 договору сторони визначили, що на кожну поставлену партію товару постачальник зобов'язаний надати такі документи: рахунок (якщо оригінал не був переданий покупцю раніше), видаткову накладну, сертифікат на насіння України (якщо поставці підлягає насіння), сертифікат якості/підтвердження відповідності, товарно-транспортну накладну, акт прийому-передачі товару та інші документи відповідно до чинного законодавства Украйні та умов цього договору. Постачальник зобов'язаний оформити та зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних у порядку та строки, згідно законодавства України.

Право власності та усі ризики на товар переходять від постачальника до покупця з дати поставки. Датою поставки є дата фактичного отримання покупцем товару у місці поставки, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної та акту прийому-передачі товару (дата підписання покупцем видаткової накладної повинна співпадати з датою фактичного отримання товару покупцем та актом прийому-передачі товару; у випадку, якщо дата підписання покупцем видаткової накладної не співпадає з датою підписання покупцем акта прийому-передачі товару, датою поставки товару вважається дата підписання покупцем акту прийому-передачі товару) (п. 3.3. договору).

Пунктами 4.1, 4.2 договору визначено, що загальна вартість/ціна товару за цим договором (ціна договору) складає суму вартості/ціни партій товару за всіма специфікаціями до нього договору. Ціна кожного найменування товару, а також ціна/сума партії товару визначаються сторонами в специфікаціях, що складені та підписані сторонами, та встановлюється у національній валюті України - гривні (ціна/вартість товару включає: витрати постачальника на упаковку, маркування, навантаження, транспортування товару, розвантаження, гарантійні зобов'язання тощо). Збирання, знезараження, перевезення та утилізація використаної тари з-під небезпечних речовин сплачено.

В підпункті 4.2.1.1 п.4.2 договору сторони погодили, що якщо на дату поставки товару офіційний курс продажу іноземної валюти до гривні зміниться (збільшиться або зменшиться) на 5% (п'ять відсотків) а більше по відношенню до офіційного курсу пролажу іноземної валюти до гривні на дату, що передує даті складання Специфікації до Договору (та який зазначено у відповідній специфікації), до визначення остаточного розміру неоплаченої частини ціни (вартості) товару, оплату якої встановлено на умовах відстрочення (згідно п. 4.3.2. цього договору або умов специфікації), яка підлягає оплаті, буде застосовано наступну формулу:

Ц = Ц дог х (К пост / К дог), де

Ц= остаточний розмір неоплаченої частини (вартості) товару у гривнях, оплату якої встановлено на умовах відстрочення (згідно п. 4.3.2 цього договору або умов специфікації), яка підлягає оплаті;

Ц дог - розмір неоплаченої частини ціни (вартості товару (оплату якої встановлено на умовах відстрочення, згідно п. 4.3.2. цього договору або умов специфікації) у гривнях на дату, що передує даті складання специфікації до договору;

К пост - курс продажу іноземної валюти до гривні на дату поставки;

К дог - курс продажу іноземної валюти до гривні на дату, що передує даті підписання специфікації до договору (та який зазначено у відповідній специфікації).

Відповідно до п. 4. договору, у разі, коли ціна (вартість) товару має еквівалент у іноземній валюті за відповідною специфікацією, то, якщо інше не визначено сторонами у специфікації, оплата товару за специфікацією здійснюється покупцем в наступному порядку:

Оплата у розмірі 30% ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній Специфікації, здійснюється на умовах попередньої оплати (авансу) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом п'яти банківських днів з дати отримання покупцем наданого постачальником рахунку на оплату. Постачальник зобов'язаний виставити та надати покупця рахунок в день підписання сторонами відповідної специфікації. Ціна, зазначена у рахунку, дійсна протягом п'яти банківських днів з дати отримання такого рахунку покупцем, не залежно від зміни офіційного курсу продажу іноземної валюти до гривні встановленого Національним банком України. Рахунок дійсний протягом п'яти банківських днів з дати отримання такого рахунку покупцем, не залежно від строку, зазначеному у такому рахунку.

Покупець вважається таким, що виконав грошові зобов'язання по оплаті товару (дата оплати) з дати списання грошових коштів з поточного рахунку платника (покупця або третьої особи, що не є стороною за цим договором, згідно п. 4.5 договору) (п. 4.3.1. договору).

Оплата решти 70% ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній специфікації (з урахуванням п. 4.2.1.1. договору), здійснюється на умовах відстрочення шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника у строк/термін, визначений сторонами у відповідній специфікації.

Покупець вважається таким, що виконав грошові зобов'язання по оплаті товару (дата оплати) з дати списання грошових коштів з поточного рахунку платника (покупця або третьої особи, що не є стороною за цим договором, згідно п. 4.5 договору) (п. 4.3.2 Договору).

Приймання товару по кількості та якості упаковки (окрім прихованих недоліків) здійснюється покупцем у момент прийому товару у місці поставки та підтверджується підписанням покупцем акту прийому-передачі товару (п. 5.1. договору).

Постачальник зобов'язаний поставити товар на умовах цього договору (п. 6.1.2. договору).

Покупець зобов'язаний: дотримуватися умов даного договору; прийняти товар та здійснити відповідні розрахунки згідно з умовами даного договору (п. 6.2.1. та п. 6.2.2. договору).

За умовами п.10.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31 грудня 2017 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Закінчення строку дії договору не позбавляє сторони від відповідальності за порушення, що мало місце під час дії договору.

30.03.2017 сторони підписали Додаток №1 до договору, в якому визначили товар (продукцію для сільгоспвиробництва), що підлягає поставці загальною вартістю 1 162 306,86 грн. з ПДВ (еквівалент ціни за од. виміру 27,12 дол. США). Сторонами погоджено графік оплати товару покупцем:

- авансова частина 348 692,06грн. (30%) згідно умов п. 4.3.1. договору;

- відстрочений платіж 813 614,79 грн. (70 %) не пізніше 15 жовтня 2017 (а.с.22).

30.03.2017 сторонами підписано Додаток №2 до договору, в якому погоджено товар (продукцію для сільгоспвиробництва), що підлягає поставці загальною вартістю 2 497 026,36 грн з ПДВ (еквівалент ціни за од. виміру 27,12 дол. США). При цьому сторонами погоджено графік оплати товару покупцем:

- авансова частина 749 107,91 грн. (30%) згідно умов п. 4.3.1. договору;

- відстрочений платіж 1747 918,45 грн. (70 %) не пізніше 15 жовтня 2017 (а.с.23).

15.05.2017 сторони підписали Додаток №3 до договору, в якому визначили товар, що підлягає поставці:

- Кассіус, ВП, гербіцид виробництво 2017 у кількості 42 л загальною вартістю 173 459,66 грн з ПДВ (еквівалент ціни за од. виміру 27,474 дол. США)

та погодили графік оплати товару покупцем:

- авансова частина 52 037,90 грн. (30%) згідно умов п. 4.3.1. договору;

- відстрочений платіж 121 421,76 грн. (70 %) не пізніше 15 жовтня 2017 (а.с.24).

15.05.2017 сторонами підписано Додаток №4 до договору, в якому визначено товар, що підлягає поставці:

- Кассіус, ВП, гербіцид виробництво 2017 у кількості 69 л загальною вартістю 284 969,45грн з ПДВ (еквівалент ціни за од. виміру 27,474 дол. США)

та погодили графік оплати товару покупцем:

- авансова частина 82490,84 грн (30%) згідно умов п. 4.3.1. договору;

- відстрочений платіж 199 478,62 грн (70 %) не пізніше 15 жовтня 2017 (а.с.25).

18.09.2017 сторонами підписано Додаток №5 до договору, в якому визначено товар, що підлягає поставці:

- Скарлет, МЕ, фунгіцид для протруювання насіння, виробництво 2016 у кількості 60 л;

- Бенефіс, МЕ, фунгіцид, виробництво 2017 у кількості 10 л,

загальною вартістю 58919,28 грн з ПДВ (еквівалент ціни за од. виміру 25,57дол. США) та погодили графік оплати товару покупцем:

- авансова частина 17 675,78 грн (30%) згідно умов п. 4.3.1. договору;

- відстрочений платіж 41243,49 грн (70 %) не пізніше 01 грудня 2017 (а.с.26).

18.09.2017 сторонами підписано Додаток №6 до договору, яким погоджено товар, що підлягає поставці:

- Бенефіс, МЕ, фунгіцид, виробництво 2017, у кількості 140 л загальною вартістю 128 886,24 грн з ПДВ (еквівалент ціни за од. виміру 25,57 дол. США) та погодили графік оплати товару покупцем:

- авансова частина 38 665,87 грн (30%) згідно умов п. 4.3.1. договору;

- відстрочений платіж 90 220,37 грн. (70 %) не пізніше 01 грудня 2017 (а.с.27).

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 4 305 567,85 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №255 від 03.04.2017 про поставку товар на суму 2 136 131,58 грн, на отримання якої Відповідачем оформлено довіреність № DKN16 від 03.04.2017 (а.с. 28, 37);

- №256 від 03.04.2017 про поставку товар на суму 1 076 171,34 грн, на отримання якої Відповідачем оформлено довіреність № 81 від 03.04.2017 (а.с. 29, 38);

- №301 від 07.04.2017 на поставку товару на суму 75314,16 грн, на отримання якої Відповідачем оформлено довіреність № DKN34 від 07.04.2017 (а.с.30, 39);

- №322 від 10.04.17 на поставку товару на суму 86135,52 грн, на отримання якої Відповідачем оформлено довіреність № 89 від 10.04.2017 (а.с.31, 40);

- №348 від 12.04.17 на поставку товару на суму 285 580,62 грн, на отримання якої Відповідачем оформлено довіреність № DKN35 від 10.04.2017 (а.с.32, 41);

- №614 від 22.05.17 на поставку товару на суму 173 459,66 грн, на отримання якої Відповідачем оформлено довіреність № 135 від 22.05.2017 (а.с.33, 42);

- №615 від 22.05.17 на поставку товару на суму 284 969,45 грн, на отримання якої Відповідачем оформлено довіреність № DKN95 від 22.05.2017 (а.с.34, 43);

- №1051 від 30.08.17 на поставку товару на суму 58 919,28 грн, на отримання якої Відповідачем оформлено довіреність № 185 від 30.08.2017 (а.с.35, 44);

- №1054 від 30.08.17 на поставку товару на суму 128 886,24 грн, на отримання якої Відповідачем оформлено довіреність № DKN234 від 30.08.2017 (а.с.36, 45).

Вказаний товар прийнято відповідачем без будь-яких заперечень щодо якості, кількості, вартості товару, що підтверджується підписом представника та печаткою підприємств позивача та відповідача.

Для здійснення оплати зазначеного товару, позивачем виставлено рахунки:

- №248 від 30.03.2017 на оплату товару вартістю 1 162 306,86 грн з ПДВ (а.с.46);

- №249 від 30.03.2017 на оплату товару вартістю 2 497 026,36 грн з ПДВ (а.с.47);

- №515 від 15.05.2017 на оплату товару вартістю 173 459,66 грн з ПДВ (а.с.48);

- №516 від 15.05.2017 на оплату товару вартістю 284 969,45 грн з ПДВ (а.с.49);

- №890 від 18.08.2017 на оплату товару вартість 58 919,28 грн з ПДВ (а.с.50);

- №891 від 18.08.2017 на оплату товару вартість 128 886,24 грн з ПДВ (а.с.51).

Відповідач згідно з п. 4.3.1. договору здійснив попередню оплату товару у загальному розмірі 1 291 670,36 грн (30% від суми товару, погодженого в додатках №№1-6) наступними платежами:

- 11.04.2017 у розмірі 348 692,06 грн за платіжним дорученням № (а.с.52);

- 11.04.2017 у розмірі 749 107,91 грн за платіжним дорученням № (а.с.53);

- 23.05.2017 у розмірі 85 490,84 грн за платіжним дорученням № (а.с.54);

- 23.05.2017 у розмірі 52 037,90 грн за платіжним дорученням № (а.с.55);

- 22.08.2017 у розмірі 17 675,78 грн за платіжним дорученням № (а.с.56);

- 22.08.2017 у розмірі 38 665,87 грн за платіжним дорученням № (а.с.57).

Отже, згідно умов п. 4.3.2. договору, з урахуванням здійсненої попередньої оплати, Відповідач мав сплатити відстрочений платіж - 70% вартості товару за специфікаціями 1-6 (додатками 1- 6):

- у розмірі 813 614,79 грн до 15.10.2017;

- у розмірі 1 747 918,45 грн до 15.10.2017;

- у розмірі 121 421,76 грн до 15.10.2017;

- у розмірі 199 476,62 грн до 15.10.2017;

- у розмірі 41 243,49 грн до 01.12.2017;

- у розмірі 90 220,37 грн до 01.12.2017.

Свої зобовязання зі сплати 70% вартості отриманого товару, у строк, визначений у додатках до договору та п.4.3.1 договору, Відповідач не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 3 013 897,49 грн.

19.02.2018 листом № 39 Відповідач визнав наявність кредиторської заборгованості перед Позивачем, вказав на важкий фінансовий стан підприємства та пропонував її погасити рівними частинами протягом п`яти місяців (а.с.58).

У відповіді на зазначений лист від 04.04.2018 № 404-4 Позивач не погодився з викладеними умовами та наполягав на оплаті всієї суми заборгованості протягом 7 днів з моменту отримання листа (а.с.59).

Несплата відповідачем решти заборгованості за поставлений товар і стали підставою звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем своїх зобов`язань з повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару; при цьому, судом визнані достатніми надані позивачем докази поставки товару, які в силу вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" засвідчують вчинення господарської операції, а доводи відповідача про укладення договору поставки представником з перевищенням повноважень визнані безпідставними, з урахуванням наявного у матеріалах справи протоколу загальних зборів товариства відповідача, яким надано право виконавчому органу товариства - директору, на укладення конкретного договору поставки - від 30.03.2017 № 30/03/2017-КОН.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що товар був отриманий відповідачем без будь-яких зауважень, відповідно до договору та додатків до нього кінцевий строк оплати товару відтермінований до 15.10.2017 та 01.12.2017, із загальної вартості товару на суму 4 305 567,85 грн. відповідачем сплачено 1 291 670,36 грн., тобто недоплаченим лишився товар на суму 3 013 897,49 грн, на момент прийняття рішення судом першої інстанції доказів погашення решти заборгованості відповідачем не надано, то господарським судом правомірно задоволено позов та стягнуто з відповідача на користь позивача 3 013 897,49 грн. заборгованості.

Правильність розподілу судових витрат, в тому числі стягнення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції не досліджує в силу вимог ст.269 ГПК України, оскільки вказаних доводів апеляційна скарга не містить.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неотримання товару Відповідачем, відсутність у матеріалах справи інших доказів поставки товару, зокрема, актів приймання-передачі товару, недоведеність в зв`язку з цим поставки товару видатковими накладними та довіреностями на отримання товару, то вони не приймаються колегією суддів, оскільки видаткова накладна є первинним бухгалтерським документом в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", тобто самостійним документом, що підтверджує факт вчинення господарської операції. До того ж, видаткові накладні підписані представником відповідача без будь-яких зауважень стосовно відсутності супровідних документів на товар, передбачених п.7.2 договору, а матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з приводу відсутності будь-яких супроводжувальних документів на товар, відшкодування завданих вказаними діями збитків, обумовлених договором (п.п.7.2, 9.7 договору), в тому числі рахунків, також у справі відсутні докази повернення товару або взяття його на відповідальне зберігання в зв`язку з неналежною якістю. Будь-яких доказів, що відповідач звертався до позивача з вимогою про надання супровідних документів на товар або з претензією про їх відсутність й застосування неустойки з цього приводу матеріали справи не містять, відповідачем до апеляційної скарги не надавались.

Більш того, колегія суддів зазначає, що в платіжних дорученнях про перерахування 30% авансових платежів № та № від 11.04.2017, № та № від 23.05.2017, № та № від 22.08.2017 є посилання на рахунки №248 та № 249 від 30.03.2017, №515 та № 516 від 15.05.2017, №890 та № 891 від 18.08.2017. Отже, матеріалами справи спростовані доводи скаржника стосовно відсутності пакету документів на товар, в тому числі рахунків, та, в зв`язку з цим, прострочення кредитора, а суд апеляційної інстанції, керується "презумпцією належного виконання зобов`язань", передбаченого ч.5 ст.12 ЦК України та вважає, що зобов`язання позивача з поставки та передання повного пакету документів на товар, в тому числі рахунків, виконано належним чином, а відсутність актів приймання-передачі товару не можуть спростувати відсутність поставки товару за наявності видаткових накладних, підписаних уповноваженими представниками сторін.

Посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 16.08.2016 по справі № 902/2/16 в аналогічному питанні стосовно актів приймання-передачі не приймаються колегією суддів, оскільки в даному випадку мова йшла про акти приймання-передачі послуг, які дійсно підтверджуються згаданими актами та не стосуються поставки товару.

Стосовно доводів апеляційної скарги про наявність обмежень у директора підприємства Відповідача на укладення правочинів сумою до 50 000 грн, що підтверджується записом у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, укладенням правочину на більшу суму, що є підставою для визнання правочину щодо поставки товару недійсним з підстав перевищення представником повноважень при його підписанні, то вони не приймаються колегією суддів, з наступних підстав.

В матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" від 30.03.2017 №30/03/2017-К, відповідно до якого вирішено укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" договір поставки продукції для сільгоспвиробництва №30/03/2017-КОН від 30.03.2017 на наступних умовах: загальна сума (ціна договору) 3 659 333,33 грн. з ПДВ; на умовах поставки DDP згідно Incoterms-2010; оплата товару в наступному порядку: 30% - авансова частина; 70% - відстрочений платіж; строк дії договору до 31 грудня 2017 року, та надано повноваження на підписання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" вказаного Договору та інших необхідних документів, супроводжуючих цей правочин, директору Товариства ОСОБА_2 (а.с.126).

Договір поставки від 30.03.2017, додатки до нього та довіреності на отримання товару, з боку відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" підписані директором ОСОБА_2, якому надано вищевказаним протоколом загальних зборів учасників товариства відповідні повноваження.

Таким чином, вказані дії не суперечать Статуту Відповідача та нормам чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів зауважує, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі, вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу.

Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

З урахуванням статті 98 ЦК України та з огляду на приписи статей 92, 203, 215, 241 ЦК України рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Отже, рішення загальних зборів учасників товариства відповідача, відображене в протоколі від 30.03.2017 № 30/03/2017-К, яким директора ТОВ "Коновалівське" уповноважено на укладення саме договору поставки від 30.03.2017 № 30/03/2017-КОН є тією достатньою підставою, з якою закон пов`язує дійсність правочину.

З огляду на спростування матеріалами справи, не приймаються доводи апеляційної скарги про відсутність вказаного рішення загальних зборів, всупереч Статуту, у Товариства.

Щодо доводів Відповідача про нездійснення загальними зборами товариства будь-яких дій, які б свідчили про схвалення ними спірного правочину, то вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, загальними зборами надано директору ОСОБА_2 повноваження на укладення та підписання саме спірного договору поставки та всіх супроводжуючих його документів, а платіжними дорученнями, які наявні у справі, позивачу від ТОВ "Коновалівське", яке виступає самостійно у договірних відносинах та якому загальними зборами надано право на укладення спірного договору, перераховані 30% авансового платежу, оформлені довіреності на отримання товару, отриманий товар за видатковими накладними, в подальшому надіслано лист від 19.02.2018 № 39, в якому визнана наявність кредиторської заборгованості перед Позивачем, що вказує на схвалення правочину, прийняття його до виконання.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення судом першої інстанції з відповідача процентів за час прострочення кредитора та невірного розрахунку інфляційних втрат оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки позовні вимоги містили вимогу лише про стягнення суми основного боргу, яку місцевий господарський суд задовольнив, вимог про стягнення процентів та інфляційних втрат позовні заява не містить та відповідного результату розгляду таких вимог резолютивна частина рішення не містить.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське", м.Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 у справі № 904/1935/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2018 у справі №904/1935/18 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14.01.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік