ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2019 р. Справа№ 910/1674/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. №09.1-04.1/2100/18 від 13.11.2018) Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018

у справі №910/1674/16 (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік Мега"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛК-Альянс"

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал"

4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Крокус К"

5) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання прав іпотекодержателя, визнання прав заставодержателя, зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників учасників справи:

від позивача: Галан М.А., довіреність № 19-0009/14188 від 13.03.2018

від відповідача: Холоденко Г.М., довіреність № б/н від 02.01.2019

від третьої особи-1: Онопрієнко В.Ф., довіреність № б/н від 08.01.2019

від третьої особи-2: не з'явились

від третьої особи-3: не з'явились

від третьої особи-4: не з'явились

від третьої особи-5: Костюченко І.В. довіреність № 27-270/19 від 04.01.2019

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" про визнання прав іпотекодержателя, визнання прав заставодержателя, зобов'язання вчинити певні дії за договором застави майнових прав від 05.06.2014.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" договорів банківського вкладу в частині повернення внесених позивачем на депозитний рахунок коштів. При цьому, позивач вказує, що оскільки банком було порушено вищенаведені договори, зобов'язання за якими забезпечено договором застави, то до Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України перейшли права вимоги за кредитними договорами з позичальниками, передані фонду в заставу. За доводами позивача, Публічне акціонерне товариство "Банк "Софійський" не вчиняє дій із передачі документів, які посвідчують права вимог банку, що позбавляє можливості позивача провести державну реєстрацію прав іпотекодержателя та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставних майнових прав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 залучено до участі у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік Мега", 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛК-Альянс"; 3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал"; 4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Крокус К".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі № 910/1674/16 позовні вимоги задоволено частково; визнано за Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України права іпотекодержателя: за іпотечним договором № 12/32/061, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 05.12.2014, зареєстрованим в реєстрі за №1755; за іпотечним договором № 32/1-1-2-16-Іп-84, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.12.2012, зареєстрованим в реєстрі за № 2750; за іпотечним договором № 12/32/025, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014, зареєстрованим в реєстрі за №1004; визнано за Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України права заставодержателя за договором застави обладнання № 12/32/026, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014, зареєстрованим в реєстрі за № 1007; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі № 910/1674/16 скасовано частково та прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі № 910/1674/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 залучено до участі у справу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 (повний текст складено 11.10.2018) у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд на підставі приписів ст. ст. 512-514, 546, 572, 589 ЦК України, ст. ст. 20, 23, 49, 51 Закону України «Про заставу» та умов договору застави, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки договір відступлення права вимоги до позичальників між сторонами у даній справі не укладався, а договір застави не містить умов щодо порядку відступлення відповідачем таких майнових прав.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України, 29.10.2018 подав апеляційну скаргу (вх. №09.1-04.1/2100/18 від 13.11.2018), просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі №910/1674/16 скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному дослідження усіх обставин, що мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт стверджує, що договір застави є змішаним правочином, так як містить в п. 4.2 договору умову щодо уступки прав вимоги з відкладальною умовою. Також позивач вважає, що оскільки в договорі застави визначено умови набуття Фондом права вимоги, то не потрібно укладати додаткових договорів про відступлення права вимоги.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018; встановлено відповідачу та третім особам процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також усім учасникам справи встановлено строк для подання заяв, клопотань, письмових пояснень, протягом п'яти днів з дня отримання вказаної ухвали.

04.12.2018 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа-5 просить відмовити Корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 залишити без змін. За доводами третьої особи-5 в частині відступлення права вимоги договір є неукладеним, оскільки сторонами, у відповідності до ст. 638 ЦК України, не було досягнуто згоди з усіх істотних умов даного виду правочину. Також Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що позивач є кредитором Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський", а тому його вимоги можуть задовольнятися у чітко встановленій Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку, в черговості унормованій законом.

10.12.2018 від Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу Корпоративному недержавному пенсійному фонду Національного банку України - без задоволення. Відповідач у відзиві зазначає, що дії позивача з врегулювання питання по укладенню договору уступки права вимоги до пред'явлення даного позову до суду свідчать про те, що між сторонами не було досягнуто усіх істотних умов відступлення прав у договорі застави, а тому, на переконання банку, такі права до позивача ще не перейшли. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не є фінансовою установою, а тому відступлення прав вимоги за кредитними договорами можуть бути передані лише рівнозначній установі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 розгляд справи призначено на 09.01.2019.

Представники третіх осіб 2, 3, 4 в судове засідання 09.01.2019 не з'явились.

Згідно виписки з пошукової системи поштових відстежень ПАТ «Укрпошта», поштові відправлення, надіслані на адреси за місцезнаходженням третьої особи 2, 4 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, поштове відправлення знаходить в точці видачі/доставки. На адресу суду апеляційної інстанції не повернуто поштові відправлення з відміткою відділення поштового зв'язку Укрпошта.

При цьому, надіслана на адресу місцезнаходження третьої особи-3, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ухвала суду повернута відділенням поштового зв'язку з відміткою: «за закінченням строку зберігання». Клопотань або заяв від даного учасника справи про зміну адреси не надходило та матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, судом апеляційної інстанції були вчинені необхідні дії спрямовані на належне повідомлення, зокрема, третіх осіб 2, 3, 4. Проте, апеляційний господарський суд позбавлений можливості забезпечити отримання кореспонденції особою, яка не вчиняє дій з її отримання, а тому така бездіяльність вказаних осіб не може бути підставою для порушення розумних строків розгляду апеляційної скарги, унормованих п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України.

Водночас, за змістом приписів ч. 1 ст. 9 ГПК України, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, треті особи 2, 3, 4 не були позбавлені права та можливості ознайомитись з відповідними ухвалами суду про відкриття і призначення справи до розгляду, які оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та розміщенні на офіційному веб-порталі судової влади України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в даному контексті також слід враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов'язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 46 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони та третьої особи, Північний апеляційний господарський суд, з огляду на обмеження розгляду апеляційної скарги процесуальними строками, дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи за відсутності представників третіх осіб 2, 3, 4.

Представник позивача в судовому засіданні 09.01.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 скасувати, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представники відповідача, третьої особи 1, 5 в судовому засіданні заперечили проти доводів апелянта та просили рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" (банк за договорами, відповідач у справі) та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України (клієнт за договорами, позивач у справі) були укладені депозитні договори:

- договір банківського строкового вкладу № 168Д-3/3 від 14.12.2012 (далі - депозитний договір-1);

- договір банківського строкового вкладу № 222Д-3/3 від 06.05.2014 (далі - депозитний договір-2);

- договір банківського строкового вкладу № 223Д-3/3 від 06.05.2014 (далі - депозитний договір-3).

Так, за умовами вказаних договорів клієнт надає банку грошові кошти (вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а банк виплачує проценти та повертає вклад і нараховані на нього проценти згідно умов договору.

Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України на виконання умов вищенаведених договорів перераховано кошти на вкладні (депозитні) рахунки. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Кінцевим строком повернення вкладу за договорами 1, 2, 3 є 06.11.2015, 09.11.2015 та 16.12.2015, відповідно.

Пунктом 8.4 депозитного договору-1, п.п. 9.5 депозитних договорів-2, 3 передбачено, що у разі виникнення необхідності дострокового повернення вкладу, включно із мінімальною сумою, зазначеною у п. 3.1 договору, клієнт зобов'язаний звернутись до банку не пізніше, як за 2 робочі дні до дати повернення з вимогою повного повернення вкладу, зазначивши при цьому день повернення вкладу на рахунок клієнта.

05.06.2014 в забезпечення виконання Банком своїх зобов'язань за депозитними договорами 1, 2, 3, Корпоративний недержавний пенсійний фонд НБУ (заставодержатель за договором, позивач у справі) та ПАТ "Банк "Софійський" (заставодавець за договором, відповідач у справі) був укладений договір застави майнових прав (далі - договір застави майнових прав) з наступними змінами, за умовами якого відповідач передав позивачу свої права вимоги до боржників за кредитними договорами № 32/1-1-2-16/3 від 02.04.2014, 32/1-1-2-16/2 від 05.09.2012 та кредитним договором № 010/32/011 від 27.03.2014.

03.11.2015 Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України, керуючись умовами договорів щодо права дострокового повернення вкладу, звернувся до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" з вимогою повернути вклад у загальній сумі 32 541 878,64 грн та нараховані відсотки за розміщення депозиту (а.с. 38 том І).

06.11.2015 відповідач листом № 32/3085 повідомив позивача про неможливість негайного повернення усієї суми вкладу та процентів, у зв'язку з чим запропонував укласти договори відступлення права вимоги за кредитним договором № 010/32/011 від 27.03.2014 (а.с. 38-39 том І).

Підставою звернення з даним позовом стало те, що відповідачем не було виконано вимоги Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України про передачу йому договорів, які підтверджують майнові вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" до позичальників, у зв'язку з чим позивач просить визнати за ним права:

- іпотекодержателя за іпотечними договорами № 12/32/061 від 05.12.2014, № 32/1-1-2-16-Іп-84 від 28.12.2012, № 12/32/025 від 28.04.2014;

- заставодержателя за договором застави обладнання № 12/32/026 від 28.04.2014;

- зобов'язати ПАТ "Банк "Софійський" направити/вручити боржникам та іпотекодавцям повідомлення про відступлення прав вимоги на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ;

- зобов'язати передати на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ документи, які підтверджують дійсність відступлених (переданих) прав вимоги: за кредитними договорами № 32/1-1-2-16/3 від 02.04.2013, № 32/1-1-2-16/2 від 05.09.2012, № 010/32/011 від 27.03.2014 та вказаними іпотечними договорами № 12/32/061 від 05.12.2014, № 32/1-1-2-16-Іп-84 від 28.12.2012, № 12/32/025 від 28.04.2014 та договором застави обладнання № 12/32/026 від 28.04.2014 за переліком документів, визначеним позивачем.

Цивільні зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 572 ЦК України).

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про заставу» (далі - Закону) передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Аналогічні приписи містить стаття 589 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Статтею 49 Закону унормовано заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Так, в п. 4.2 договору застави майнових прав сторонами було визначено, що у частині уступки права вимоги, цей договір укладено з відкладальною умовою відповідно до ст. 212 ЦК України. Право вимоги переходять до заставодержателя з наступного дня після настання строку виконання зобов'язання за депозитним договором, якщо вони не виконані належним чином.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ст. 12 Закону України «Про заставу» визначено зміст договору застави, згідно якої у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Статтею 23 Закону України «Про заставу» (в редакції на час звернення позивача з вимогою повернути вклад) при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. ст. 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовий аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що місцевим господарським судом вірно було констатовано, що позивач мав можливість набути прав вимоги до третіх осіб по кредитних договорах шляхом переходу цих прав в конкретному обсязі та на визначених умовах від первісного кредитора - банку, що було б підставою для переходу до нього також і прав по забезпечувальних зобов'язаннях, зокрема, прав заставодержателя та іпотекодержателя.

Натомість, договір відступлення прав вимог до позичальників за кредитними договорами № 32/1-1-2-16/3 від 02.04.2014, 32/1-1-2-16/2 від 05.09.2012 та № 010/32/011 від 27.03.2014 до позивача, як нового кредитора, між сторонами не укладався. Доказів відмови відповідача від укладення договорів відступлення прав вимоги позивачем, в порядку ст. 74 ГПК України, не представлено. Більше того, з наявної у справі належним чином засвідченої копії листа № 32/3085 від 06.11.2015 вбачається, що відповідачем запропоновано позивачу укласти договір відступлення права вимоги за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір застави майнових прав є змішаним правочином, тобто таким що містить умови про заставу і уступку права вимоги не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки сторонами договору не було узгоджено порядку переходу до заставодержателя права вимоги за кредитними правочинами, які забезпечені договорами іпотеки і застави. Тобто в договорі застави між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов про відступлення права вимоги, а тому твердження апелянта про наявність у договорі застави ознак змішаного правочину є безпідставними.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, а також з огляду на відсутність у договорі застави узгодженого між сторонами порядку набуття права вимоги за кредитними договорами у випадку настання відкладальної умови, та, відповідно, переходу права вимоги за договорами іпотеки і застави, судова колегія, на підставі приписів норм § 6 Глави 48 Книги п'ятої Цивільного кодексу України та Закону України «Про заставу», погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем прав іпотекодержателя та заставодержателя.

Оскільки судом вірно було встановлено відсутність підстав для задоволення вимог про визнання за позивачем прав іпотекожержателя та заставодержателя, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні похідних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії: направити/вручити боржникам та іпотекодавцям повідомлення про відступлення прав вимоги на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ та передати на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ документи, які підтверджують дійсність відступлених (переданих) прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами, договорам застави майнових прав, що є предметом даного спору, за переліком, документів визначеним позивачем.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі № 910/1674/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі №910/1674/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі №910/1674/16 залишити без змін.

3. Справу №910/1674/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 14.01.2019.