СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа № 922/2178/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Мартюхіна Н.О.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача - Гамор Н.В. - на підставі ордеру серії ЧН №058051 від 03.07.2018р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000314 від 16.03.2018р.;

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти", Черкаська область, Лисянський район, с. Дашуківка, (вх.№1260 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18 (суддя Новікова Н.А., ухвалене в м.Харків о 12:28год., дата складення повного тексту - 14.11.2018р.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти", Черкаська область, Лисянський район, с. Дашуківка,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс", Харківська область, Дворічанський район, смт. Дворічна,

про визнання недійсним договору поставки продукції №199 від 23.11.2015р.

ВСТАНОВИЛА:

06.08.2018р. Публічне акціонерне товариство "Дашуківські бентоніти" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс" про визнання недійсним договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015р. укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дашуківські бентоніти" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс", з усіма змінами та доповненнями (додатковими угодами) до нього.

В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на положення статей 92, 97, 145, 203, 204, 207, 215, 216, 237 Цивільного Кодексу України, посилався на недійсність договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015р., зокрема з тих підстав, що від імені ПАТ "Дашуківські бентоніти" договір поставки було підписано фізичною особою - ОСОБА_2, яка не мала жодних повноважень на його укладення, вказана особа, яка діяла начебто в якості голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" на підставі Статуту не мала відповідних повноважень, оскільки з 09.11.2015р. єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори, є ОСОБА_3, якого 09.11.2015р. було призначено виконуючим обов'язки голови правління, а з 27.02.2016р. - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", шо підтверджується протоколом засідання наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" № 6112015-1 від 09.11.2015р., випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців від 11.11.2015, протоколом засідання Наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" № 26022016 від 25.02.2016 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач стверджував, що відповідач укладаючи договір з позивачем, був обізнаний як із положеннями статуту ПАТ "Дашуківські бентоніти" так і з інформацією про те, що ОСОБА_3 э керівником ПАТ "Дашуківські бентоніти", що містилася і міститься в загальнодоступному та відкритому Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; крім того, позивач наголошував на тому, що продукція за оспорюваних договором позивачем не отримувалась, видаткові накладні не підписувались, а розрахунки за поставлений товар здійснювались незаконно на підставі рішень не уповноважених осіб.

У відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс" заперечувало проти задоволення позовних вимог, зокрема, з тих підстав, що на момент переговорів щодо укладання договору поставки повноваження голови правління позивача були перевірені та підтверджувалися довідкою АБ № 341104 з єдиного реєстру підприємців та організацій України, в якій керівником був зазначений ОСОБА_2 Крім того, відповідачем протягом 2015-2018 років на виконання умов договору було здійснено 5 поставок продукції, що підтверджується підписаними видатковими накладними, товаро - транспортними накладними та виписками, наданими АТ "ПроКредітБанк", а також підписанням позивачем відповідних документів без будь-яких заперечень. На думку відповідача ці обставини свідчать про прийняття позивачем поставленої продукції та породжує обов'язок сплати за вказаний товар.

З огляду на вищевикладене, відповідач наголошував на тому, що правові підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним відсутні.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18 в позові відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд під час розгляду даної справи погодився з доводами позивача про те, що починаючи з 09.11.2015р. єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори є ОСОБА_3 Отже, оспорюваний договір поставки продукції №199 було укладено фізичною особою ОСОБА_2, який не мав повноважень на його укладення. Разом з тим, в матеріалах справи наявні письмові докази, які свідчать про виконання сторонами умов оспорюваного договору, що зумовлює можливість застосування до спірних правовідносин статті 241 Цивільного кодексу України, оскільки схвалення правочину особою, яка представляє юридичну особу, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту.

Також місцевий суд зазначив, що оскільки матеріалами справи підтверджено факт виконання обома сторонами умов оспорюваного договору, прийняття договору до виконання, то договір є укладеним. А підстави вважати його недійсним та таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, відсутні.

Публічне акціонерне товариство "Дашуківські бентоніти" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодились та звернулись до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми як матеріального так і процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Апелянт наголошує на тому, що господарський суд першої інстанції вірно встановив той факт, що починаючи з 09.11.2015р. єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори, є ОСОБА_3

Апелянт стверджує, що оспорюваний договір поставки продукції №199 було укладено фізичною особою ОСОБА_2, який не мав повноважень на його укладення.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо наявності належних та допустимих доказів щодо подальшого схвалення оспорюваного договору позивачем.

Отже, в даному випадку, відсутні правові підстави для застосування положень статті 241 Цивільного кодексу України.

Зокрема, апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що всі товарно-транспортні документи про поставку продукції за оспорюваним правочином були підписані не уповноваженою особою ПАТ "Дашуківські бентоніти"; вся продукція отримана не уповноваженою на це особою ПАТ "Дашуківські бентоніти"; часткові розрахунки в особі повноважного керівника ПАТ "Дашуківські бентоніти" - ОСОБА_3 не здійснювались. Крім того, апелянт зауважує, що здійснення розрахунків за договором мають значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Апелянт стверджує, що саме з вини, недобросовісності та нерозумності дій відповідача було укладено оспорюваний договір. Отже, всі дії, які за висновками суду першої інстанції були вчинені позивачем на виконання умов договору, вчинені не уповноваженими особами за беззаперечної обізнаності та ігнорування даного факту відповідачем. Апелянт вважає, що за вказаних обставин саме ТОВ "Глобал Інвест Сістемс" має нести відповідальність та наслідки визнання недійсним договору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.12.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти" на рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18; встановлено відповідачу у справі строк до 03.01.2019р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 16.01.2019р.

03.01.2019р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 48), в якому заперечує проти вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти", просить відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18 залишити без змін.

09.01.2019р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду клопотання (вх.№184), в якому просить суд розглядати справу за відсутності його представника. Крім того, повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18 залишити без змін.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2019р. у зв'язку із відпусткою судді Гези Т.Д. для розгляду справи №922/2178/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А., суддя Мартюхіна Н.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2019р. у зв'язку із відпусткою судді Шутенко І.А. для розгляду справи №922/2178/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 16.01.2019р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, а відповідач про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.78), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, 23.11.2015р. між ТОВ "Глобал Інвест Сістемс" в особі директора Лебеденка І.В., що діє на підставі статуту з однієї сторони (надалі - постачальник) та ПАТ "Дашуківські бентоніти" в особі Голови правління ОСОБА_2, що діє на підставі статуту з іншої сторони (надалі - покупець) було укладено договір поставки продукції №199 (надалі - договір т.1 а.с.12-14), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію, яка не обтяжена та щодо якої відсутні претензії третіх осіб, а саме: контейнер МКПП у кількості та за ціною згідно рахунку та/або видаткової накладної, а покупець в порядку та на умовах, що визначені договором, зобов'язався прийняти та оплатити продукцію (пункти 1.1. та 1.2. договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору, на кожну партію поставки продукції постачальник надає покупцеві рахунок на оплату.

Відповідно до пункту 5.2. договору, оплата продукції здійснюється на умовах 100% оплати протягом 14-ти календарних днів після отримання продукції, у спосіб відповідно до пункту 5.4. договору, яким визначено, що оплата продукції покупцем за цим договором здійснюється шляхом перерахування необхідної суми грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, а саме: р/р 1018, БАНК ПАТ "ПроКредітБанк", МФО320984.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем було виставлено позивачу 4 рахунки на оплату товару, а саме за контейнери МКПП: рахунок на оплату №531 від 23.11.2015р. на загальну суму 26049,60грн., рахунок на оплату №231 від 09.06.2017р. на загальну суму 138480,00грн., рахунок на оплату №411 від 06.09.2017р. на загальну суму 135720,00грн., рахунок на оплату №27 від 26.01.2018р. на загальну суму 145920,00грн. (т.1 а.с.192, 196, 204, 210).

Позивачем в свою чергу, на підставі наданих рахунків на оплату, було проведено частково оплату за поставлений по видатковим накладним товар, що підтверджується платіжним дорученням №700 від 21.12.2015р., №918 від 24.07.2017р., №932 від 26.07.2017р., №951 від 27.07.2017р., №979 від 09.08.2017р., №1049 від 14.08.2017р., №1267 від 18.10.2017р., №1298 від 23.10.2017р., №1320 від 20.10.2017р., №425 від 15.03.2018р. на загальну суму 311169,60грн. (т.1 а.с.193, 196-201, 205-207, 211).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками (пункт 9.1. договору).

Дана угода містить підписи представників сторін та печатки підприємств.

Зі змісту даного документу вбачається, що з боку відповідача його підписано директором Лебеденко І.В. та з боку позивача - головою правління ОСОБА_2

Разом з тим, як зазначає позивач, від імені Публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти" договір поставки було укладено не уповноваженою особою - ОСОБА_2, оскільки з 09.11.2015р. єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори, є ОСОБА_3, якого 09.11.2015р. було призначено виконуючим обов'язки голови правління, а з 27.02.2016р. - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", що підтверджується протоколом засідання Наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" № 6112015-1 від 09.11.2015р., випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців від 11.11.2015, протоколом засідання Наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" № 26022016 від 25.02.2016 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У зв'язку із вказаними обставинами, 06.08.2018р. Публічне акціонерне товариство "Дашуківські бентоніти" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс" про визнання недійсним договору поставки продукції № 199 від 23.11.2015р. укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дашуківські бентоніти" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс", з усіма змінами та доповненнями (додатковими угодами) до нього (т.1 а.с.4-54).

Рішенням господарського суду Харківської області від у даній справі відмовлено в задоволенні позову (т.2 а.с.11-20).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 06.07.2015р. №6-301цс15.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статей 627 та 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, 23.11.2015р. між ТОВ "Глобал Інвест Сістемс" в особі директора Лебеденка І.В., що діє на підставі статуту з однієї сторони (надалі -постачальник) та ПАТ "Дашуківські бентоніти" в особі голови правління ОСОБА_2, що діє на підставі статуту з іншої сторони (надалі - покупець) було укладено договір поставки продукції №199, який за своєю правовою природою є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1 статті 712 Цивільного кодексу К України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на виконання умов вказаного договору протягом 2015-2018 років було здійснено 5 поставок товару, а позивачем було прийнято вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №99 від 15.02.2018р., №50 від 31.01.2018р., №580 від 28.09.2017р., №334 від 04.07.2017р., № 580 від 30.11.2015р. (т.1 а.с.69, 72, 76, 80, 84), експрес - накладними №9265 від 16.02.2018р., №0234 від 18.02.2018р. (т.1 а.с.70-71), товарно - транспортними накладними №0 від 31.01.2018р., №0 від 28.09.2017р., №4 від 04.07.2017р. (т.1 а.с.73, 77, 81).

Вказані документи підписано представниками сторін без будь - яких зауважень та скріплено печатками сторін.

Разом з тим, при зверненні до суду з відповідним позовом позивач наголошував на тому, що йому випадково стало відомо про укладання даного договору поставки продукції №199 від 23.11.2015р. та зазначав, що від імені ПАТ "Дашуківські бентоніти" договір поставки був укладений фізичною особою ОСОБА_2, який не мав жодних повноважень на його укладення, у зв'язку з чим договір підлягає визнання недійсним.

Отже, предметом розгляду у даній справі є спір про визнання недійсним договору поставки продукції від 23.11.2015р. №199.

Так, приписами статті 203 Цивільного кодексу України, встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 та частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання його недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини 1 статті 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Частиною першою статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа є учасником цивільних відносин.

У частині 2 статті 80 Цивільного кодексу України зазначено, що юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Згідно з частиною першою 1 статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Частиною 3 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Договір може бути визнаний недійсним у тому разі, якщо буде встановлено, що орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи, тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 Цивільного кодексу України), висновок про добросовісність поведінки органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді.

Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Матеріалами справи, а саме протоколом засідання Наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" від 30.10.2015р. підтверджується, що на час проведення аудиторської перевірки відкликано повноваження голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" ОСОБА_2 Виконуючим обов'язки голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" обрано заступника голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" із адміністративних питань Шліхту М.І. (т.1 а.с.107-108).

Відповідно до протоколу засідання Наглядової ради ПАТ "Дашуківські бентоніти" від 09.11.2015р. №6112015-1, виконуючим обов'язки голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" було призначено ОСОБА_3 (т.1 а.с.15-16).

Відповідно до наданої позивачем до позовної заяви виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 11.11.2015р. - ОСОБА_3 є виконуючим обов'язки голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" з 09.11.2015р. (т.1 а.с.17-18).

Відповідно до протоколу засідання Наглядової ради № 26022016 від 25.02.2016 відкликано та достроково припинено повноваження ОСОБА_2 як голови правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" із звільненням його з 26 лютого 2016 року із займаної посади на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Обрано ОСОБА_3 головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти" з 27 лютого 2016 року (т.1 а.с.19-20).

Тобто, на час укладення оспорюваного договору на підприємстві позивача було дві особи, які мали повноваження на укладення правочинів від імені ПАТ "Дашуківські бентоніти" .

Отже, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, починаючи з 09.11.2015р. єдиним повноважним керівником - головою правління ПАТ "Дашуківські бентоніти", який має право вчиняти юридичні дії від імені останнього без довіреності, у тому числі підписувати договори є ОСОБА_3, а отже колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оспорюваний договір поставки продукції №199 було укладено фізичною особою ОСОБА_2, який не мав повноважень на його укладення.

Разом з тим, відповідно до приписів статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Тобто, законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Таким чином, із змісту норми частини 1 статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 19.08.2014р. у справі № 5013/492/12.

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 5.1 оспорюваного договору, на кожну партію поставки продукції постачальник надає покупцеві рахунок на оплату. Оплата продукції здійснюється покупцем на підставі цього договору, при здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати в платіжному дорученні номер та дату цього договору або номер та дату рахунку виписаного постачальником на оплату продукції.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання укладеного між сторонами договору № 199 відповідачем було виставлено позивачу 4 рахунки на оплату товару, а саме за контейнери МКПП: рахунок на оплату №531 від 23.11.2015р. на загальну суму 26049,60грн., рахунок на оплату №231 від 09.06.2017р. на загальну суму 138480,00грн., рахунок на оплату №411 від 06.09.2017р. на загальну суму 135720,00грн., рахунок на оплату №27 від 26.01.2018р. на загальну суму 145920,00грн. (т.1 а.с.192, 196, 204, 210).

Позивачем на підставі наданих рахунків на оплату, було проведено часткову оплату за поставлений товар по видатковим накладним №99 від 15.02.2018р., №50 від 31.01.2018р., №580 від 28.09.2017р., №334 від 04.07.2017р., №580 від 30.11.2015р. (т.1 а.с. 69, 72, 76, 80, 84), що підтверджується платіжним дорученням №700 від 21.12.2015р., №918 від 24.07.2017р., №932 від 26.07.2017р., №951 від 27.07.2017р., №979 від 09.08.2017р., №1049 від 14.08.2017р., №1267 від 18.10.2017р., №1298 від 23.10.2017р., №1320 від 20.10.2017р., №425 від 15.03.2018р. на загальну суму 311169,60грн. (т.1 а.с.193, 196-201, 205-207, 211).

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської установи, яка обслуговує рахунок відповідача (р/р 1018, БАНК ПАТ "ПроКредітБанк", МФО320984) (т.1 а.с.86).

Судова колегія повторно наголошує на тому, що підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено, схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу), що узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-38гс14 і від 19 серпня 2014 року у справі №3-59гс14, Верховного Суду від 10.05.2018р. у справі №910/7820/17.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що дії позивача направлені на виконання договору, а саме: прийняття товару та його оплата, є конклюдентними діями, які свідчать про прийняття правочину позивачем, та в силу приписів статті 241 Цивільного кодексу України створили цивільні права та обов'язки у позивача з моменту укладення договору, у зв'язку із чим правові підстави для визнання недійсним договору поставки продукції від 23.11.2015р. №199 та відповідно скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином обставини справи і докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти" залишити без задоволення .

Рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2018р. у справі №922/2178/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна