Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2019 р.

Справа № 906/1119/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Шепетівський ремонтний завод" (м.Шепетівка)

до Приватної виробничо-комерційної фірми "Ленс" (м.Житомир)

про стягнення 82 883 грн 07 коп

Позивачем пред'явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 82883,07грн., з яких: 73465,92грн. передоплати за непоставлений товар по договору №0308-2018 від 03.08.18; 4274,54грн. пені; 5142,61грн. штрафу.

Ухвалою від 14.12.18 суд відкрив провадження у справі №906/1119/18 за вказаною позовною заявою та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Клопотань про інше від сторін до суду не надходило.

Позивач отримав вказану ухвалу 19.12.18, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції.

Ухвала, яка направлялась на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з відміткою поштового відділення:"за закінченням встановленого строку зберігання". Ухвала направлялася відповідачу за адресою: місто Житомир, вул.Київська,20. Іншої адреси відповідач не повідомляв.

Відповідно до ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, однак відповідач не скористався своїм правом надати заперечення по суті позову.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2018 між Державним підприємством "Шепетівський ремонтний завод" (покупець/позивач) та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Ленс" (продавець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу №0308-2018, за умовами якого продавець передає у власність покупцеві товарно-матеріальні цінності (товар), а покупець приймає та оплачує товар.

За п.1.1 договору, заявка вважається узгодженою сторонами якщо покупцем проведена оплата згідно рахунку-фактури, продавцем проведено відвантаження товару згідно видаткової накладної.

За п.4.1 договору, поставка товару здійснюється протягом 12 днів після зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

За п.3.2 договору, оплата проводиться в наступному порядку: передоплата в розмірі 80% від загальної суми партії товару сплачується протягом 10-ти календарних днів з дати виписки рахунку; остаточний розрахунок проводиться протягом 10-ти днів після отримання товару.

02.08.18 відповідачем виписаний рахунок-фактура №СФ-02/08 на загальну суму 91832,40грн. (а.с.13).

На виконання умов п.3.2 договору, позивач здійснив передоплату за товар в розмірі 80% від суми зазначеної в рахунку, що підтверджується платіжним дорученням №3392 від 11.09.18 на суму 73465,92грн. (а.с.14).

Таким чином, відповідач зобов'язаний був поставити обумовлений в рахунку товар на суму 91832,40грн. у строк до 23.09.18.

Відповідач не виконав свого обов'язку, не поставив позивачу товар, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду про повернення коштів в розмірі 73465,92грн. та про стягнення 4274,54грн. пені, 5142,61грн. штрафу за прострочення виконання зобов'язань згідно ст.231 ГК України.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач скористався передбаченим вказаною нормою правом щодо повернення коштів та надсилав відповідачу вимоги №2576 від 18.10.18, №2709 від 02.11.18 та 2748 від 06.11.18 (а.с.15,16,17), які залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 73465,92грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.7.3 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача становить 4274,54 грн.(а.с.4).

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.7.3 договору, за порушення термінів постачання товару, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , від суми недопоставки за кожний день прострочення поставки.

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд, перевіривши розрахунок пені, вважає його правильним, тому вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

Крім того, позивач з посиланням на ст.231 ГК України , просить стягнути з відповідача 7% штрафу від суми не повернутих коштів, що становить 5142,61грн. (а.с.2).

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.231 ч.2 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд, перевіривши розрахунок штрафу, вважає його правильним, тому вимога про стягнення штрафу підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач відзиву на позов та докази сплати боргу не надав.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Приватної виробничо-комерційної фірми "Ленс" (10014, м.Житомир, вул.Київська,20; код 25184679) на користь Державного підприємства "Шепетівський ремонтний завод" (30400, Хмельницька область, м.Шепетівка, вул.Гагаріна,10; 08396724) - 73465,92грн. боргу; 4274,54грн. пені; 5142,61грн. штрафу, 1762,00грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.01.19

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам (рек. з повідом.)