РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2019Справа № 910/13577/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І. О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 584 865,24 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.11.2018),

Представники учасників процесу згідно протоколу від 11.01.2019,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Щедро" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, Залізниця) про стягнення 760 658,43 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем під час здійснення перевезення вантажів у залізничних цистернах було допущено порушення строків доставки вантажу позивачу, у зв'язку з чим останній просить стягнути з відповідача, як перевізника, штраф у розмірі 760 658,43 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13577/18 для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.10.2018.

30.10.2018 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2018 було відкладено підготовче засідання у справі на 21.11.2018.

19.11.2018 через канцелярію суду від позивача надійшли пояснення на вимогу ухвали суду від 30.10.2018 та заява про зменшення позовних вимог.

21.11.2018 через канцелярію суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому було заявлено клопотання про поновлення строку для подання відзиву.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 було прийнято заяву позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" про зменшення позовних вимог, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 06.12.2018 та вирішено питання про часткове повернення судового збору позивачу у зв'язку з прийняттям заяви останнього про зменшення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 підготовче судове засідання відкладено на 12.12.2018.

За наслідками судового засідання 12.12.2018 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 11.01.2019.

Під час судового засідання 11.01.2019 представник Товариства надав пояснення по суті заявленого позову та просив його задовольнити, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові та відповіді на відзив.

Відповідач не направив свого представника для участі в судовому засіданні 11.01.2019, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення поштового відправлення 19.12.2018.

За приписами частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У період з 01.03.2018 по 30.08.2018 Залізниця надавала послуги позивачу з перевезення у залізничних вантажів у залізничних цистернах, згідно залізничних накладних №№: 48740021, 41421199, 41421249, 41757139, 44916336, 46400263, 43005420, 43005438, 46610476, 43063270, 43063296, 43103845, 43103837, 46993234, 43181635, 42341081, 10230278, 40230328, 40409609, 40355471, 40355463, 40612905, 40355489, 40355455, 40355448, 45238839, 45435914, 40824112, 40824120, 40824138, 40824153, 40824146, 40824179, 40824161, 45735529, 41225970, 41362716, 41362724, 41362732, 41362765, 41362773, 41362757. Копії вказаних залізничних накладних наявні в матеріалах справи.

Позивач стверджує, що відповідачем неналежно виконано умови договору в частині своєчасної доставки цистерн, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 584 865,24 грн.

Відповідач у своєму відзиві заперечує проти позову та зазначає, що Товариство при зверненні із позовом до суду невірно визначено суму штрафу у зв'язку із помилковим визначенням провізної плати або її відсутності в графі 34 провізних накладних. Крім того, Залізниця зауважувала про невірне визначення позивачем кількості діб прострочення. Також відповідач просить суд застосувати положення статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу на 80 %.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За змістом частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до частини 5 вищезазначеної статті умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 2 Статуту зазначено, що останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно пункту 1.2 Правил оформлення перевізних документів накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення.

Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ (пункт 1.3 цих Правил).

Частинами 1, 2, 5 статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року № 644, у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 8 червня 2011 року № 138, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею.

Вказаними правилами передбачено, що вантажна накладна заповнюється відправником та графа 34 має назву «Усього сплачено відправником (прописом)» та відображає загальну суму сплачену відправником, у той час як «Провізна плата» відображається у графах 31, 39.

Із наявних у матеріалах справи копій залізничних накладних №№: 48740021, 41421199, 41421249, 41757139, 44916336, 46400263, 43005420, 43005438, 46610476, 43063270, 43063296, 43103845, 43103837, 46993234, 43181635, 42341081, 10230278, 40230328, 40409609, 40355471, 40355463, 40612905, 40355489, 40355455, 40355448, 45238839, 45435914, 40824112, 40824120, 40824138, 40824153, 40824146, 40824179, 40824161, 45735529, 41225970, 41362716, 41362724, 41362732, 41362765, 41362773, 41362757 вбачається, що у графі 31 «Провізна плата» вказана сума сплачених грошових коштів, що спростовує заперечення Залізниці щодо відсутності провізної плати.

Відповідно до частини 1 статті 919 ЦК України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (частина 1 статті 313 ГК України).

Згідно зі статтею 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 41 Статуту залізниць України залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000. № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в МЮ України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць" (пункт 2.1. Правил).

Згідно з пунктом 2.4. наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до статті 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до Інформаційного листа ВГСУ України № 01-06/420/2012 від 04.04.12, нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно пунктом 8 Правил видачі вантажів оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Відповідно до розрахунку позивача, загальна сума штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів складає 584 865,24 грн.

Пунктом 130 Статуту передбачено, що пред'явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред'явлення до неї претензії. Відповідно до пунктів в) пункту 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі прострочення доставки вантажу - одержувач за умови пред'явлення накладної.

Відповідно до календарних дат прибуття вказаних вагонів на станції призначення згідно залізничних накладних №№ 48740021, 41421199, 41421249, 41757139, 44916336, 46400263, 43005420, 43005438, 46610476, 43063270, 43063296, 43103845, 43103837, 46993234, 43181635, 42341081, 10230278, 40230328, 40409609, 40355471, 40355463, 40612905, 40355489, 40355455, 40355448, 45238839, 45435914, 40824112, 40824120, 40824138, 40824153, 40824146, 40824179, 40824161, 45735529, 41225970, 41362716, 41362724, 41362732, 41362765, 41362773, 41362757 вагони доставлено відповідачем із порушенням встановленого пунктом 41 Статуту залізниць України терміну доставки.

Згідно з пунктом 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за № 865/5086, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, які завіряється підписом працівника станції. При цьому, підставами про збільшення термінів перевезення вантажу є, зокрема, тимчасові перерви в перевезені, яка трапилась з вини залізниці.

Як вбачається із залізничних накладних №№ 48740021, 41421199, 41421249, 41757139, 44916336, 46400263, 43005420, 43005438, 46610476, 43063270, 43063296, 43103845, 43103837, 46993234, 43181635, 42341081, 10230278, 40230328, 40409609, 40355471, 40355463, 40612905, 40355489, 40355455, 40355448, 45238839, 45435914, 40824112, 40824120, 40824138, 40824153, 40824146, 40824179, 40824161, 45735529, 41225970, 41362716, 41362724, 41362732, 41362765, 41362773, 41362757, вказані відмітки відсутні, наявні лише зауваження «Охорона залізниці 440800». Таким чином порушення термінів доставки вагонів сталося внаслідок вини відповідача, як перевізника.

Відповідач належними та допустимими доказами не спростував наведеного позивачем.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми штрафу, суд вважає його таким, що є арифметично вірним, відповідає приписам Статуту залізниць України, Правилам обчислення термінів доставки вантажу та матеріалам справи.

Крім того, суд вважає зазначити наступне.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проте, суд дійшов висновку про відсутність підстав зменшення розміру штрафу, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов'язує можливість зменшення розміру штрафу.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 584 865,24 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення відповідача не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. Крім того, за приписами пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Оскільки у межах розгляду цієї господарської справи Товариством була зменшена сума, заявлена до стягнення та подане відповідне клопотання про повернення судового збору, суд дійшов висновку про повернення 2636,90 грн з Державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедро» до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 584 865,24 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.11.2018) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" (49033, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 122, ЛІТ.Д-2; ідентифікаційний код 41162327) 584 865,24 грн (п'ятсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят п'ять гривень 24 копійки) штрафу та 8 772,98 грн (вісім тисяч сімсот сімдесят дві гривні 98 копійок) судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Щедро" (49033, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 122, ЛІТ.Д-2; ідентифікаційний код 41162327) з Державного бюджету України 2 636,90 грн (дві тисячі шістсот тридцять шість гривень 90 копійок) надмірно сплаченого судового збору.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21.01.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ