ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 910/10077/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Хрипуна О.О.

Суліма В.В

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Скаржинський М.В., адвокат, представник на підставі договору №0103/18 від 01.03.18

від відповідача: Баранов М.С. довіреність № 225-КМГ-4195 від 19.11.18

від третьої особи: Скачок А.А. довіреність № 108/31-56 від 09.01.19

розглянувши матеріали апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова

на рішення Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року (повний текст складено 08.11.2018 р.)

у справі № 910/10077/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова

до Київської міської ради,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Управління освіти Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації

про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради № 453/453 від 30.06.2016 р., -

в с т а н о в и в :

Відкрите акціонерне товариство "Меридіан" ім. С.П. Корольова звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради № 453/453 від 30.06.2016 р. (а.с.5-13).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі №910/10077/18 в позові відмовлено (а.с. 156-159).

Відкрите акціонерне товариство "Меридіан" ім. С.П. Корольова звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі №910/10077/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради № 453/453 від 30.06.2016 р. "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки управлінню освіти Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації на бульварі Івана Лепсе, 81-а у Солом'янському районі міста Києва для будівництва дитячого дошкільного закладу".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2018 року, апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова у судовій справі № 910/10077/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Сулім В.В., Хрипун О.О.

10 грудня 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Сулім В.В., Хрипун О.О.) відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10077/18, розгляд апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова на рішення Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі № 910/10077/18 призначено на 15 січня 2019 року.

У судовому засіданні 15 січня 2019 року представник ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представники Київської міської ради та Управління освіти Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні 15 січня 2019 року надали пояснення, в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

30 червня 2016 року Київською міською радою (далі - відповідач) прийнято рішення № 453/453 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки управлінню освіти Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації на бульварі Івана Лепсе, 81-а у Солом'янському районі міста Києва для будівництва дитячого дошкільного закладу", яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо вищезазначеної земельної ділянки орієнтовною площею 1,04 га (земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва) (а.с. 34, 35).

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Київської міської ради № 453/453 від 30.06.2016 р. прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, яке регулює питання передання земельної ділянки в постійне користування, основ містобудування та містобудівної діяльності та порушує його охоронюваний законом інтерес, оскільки зазначена у цьому рішенні земельна ділянка перебуває у позивача у постійному користуванні на підставі рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №1758 від 01.11.1982 р., яким її передано у постійне користування Виробничому об'єднанню ім. С.П. Корольова, правонаступником якого на його думку є позивач на підставі протоколу від 02.10.2000 р. № 2 Загальних зборів засновників останнього всі майнові та фінансові зобов'язання були передані відкритому акціонерному товариству "Меридіан" ім. С.П. Корольова.

Апеляційної скаргу мотивовано з підстав аналогічних до викладених у позовній заяві тим, що на думку позивача Київська міська рада, приймаючи рішення про передання у користування чи власність земельну ділянку в межах населеного пункту не врахувала положення cт.cт. 38, 39 ЗК України, чим порушила право скаржника на використання земельної ділянки, оскільки надала дозвіл на розробку проекту землеустрою Управлінню освіти Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації із зміною її функціонального призначення та без відповідних розпорядчих документів. Також за доводами позивача, судом першої інстанції не враховано наявності порушеного права позивача, оскільки не надано належної оцінки тому, що Виробниче об'єднання ім. С.П. Корольова передавало свої майнові права (в тому числі право постійного користування спірною земельною ділянкою) та фінансові зобов'язання не "іншим підприємствам, організаціям і установам", як вказано в оскаржуваному рішенні суду, а своєму правонаступнику - ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова. Також апелянт вказує, що оскільки на час винесення рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 1758 (01.11.1982 р.), щодо відведення земельної ділянки, яка є предметом Рішення Київської міської ради, в постійне користування ВО ім. С. П. Корольова. а також на час підписання останнього з ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова акту прийому-передачі майнових прав та фінансових зобов'язань від 02.11.2000р. право постійного користування не потребувало його державної реєстрації.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статей 140, 143 та 144 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, що здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, гак і через органи місцевого самоврядування; територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи управляють майном, що є в територіальній власності, вирішують інші питання, віднесені законом до їх компетенції; вирішуючи питання місцевого значення, органи місцевого самоврядування в межах визначених законом повноважень приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень міських, селищних, сільських рад, як органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин на їх території, належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Позивач у позові зазначає, що оспорюваним рішення порушено його право постійного користування спірною земельною ділянкою, наявне у нього внаслідок правонаступництва від Виробничого об'єднання ім. С.П. Корольова, яке останній набув на підставі рішення №1758 від 01.11.1982 р.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр", на яку посилається позивача, встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Земельного кодексу УССР 1970 р., у редакції чинній на момент прийняття рішення №1758 надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

01 листопада 1982 року рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №1758 земельну ділянку орієнтованою площею 0,8 га, яка знаходиться в Солом'янському районі м. Києва, за адресою: бульвар Лепсе,81-а для будівництва дитячого дошкілького закладу відведено Виробничому об'єднанню ім. С.П. Корольова (а.с. 37, 38).

За змістом ст. 20 Земельного кодексу УССР 1970 р., у редакції чинній на момент прийняття рішення №1758 відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Статтею 21 Земельного кодексу УССР 1970 р., у редакції чинній на момент прийняття рішення №1758 визначено, що видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

У рішенні №1758 не зазначено про те, що земельна відводиться Виробничому об'єднанню ім. С.П. Корольова саме у короткострокове тимчасове користування для будівництва дитячого дошкільного закладу, з огляду на що вказане рішення не є достатнім доказом для засвідчення у вказаної особи права тимчасового користування нею.

При цьому, доказів видачі Виробничому об'єднанню ім. С.П. Корольова державного акту на право користування землею - матеріали справи не містять.

З наявного у матеріалах справи протоколу від 02.10.2000 р. № 2 Загальних зборів засновників Виробничого об'єднання ім. С.П. Корольова, на який посилається позивач в обґрунтування наявності у себе права постійного користування (набуття його в результаті правонаступництва), вбачається, що зборами вирішено припинити діяльність створеного на рівноправних началах Виробничого об'єднання ім. С.П. Корольова, керуючись Статутом об'єднання ім. С.П. Корольова (пункт 9.1.) та статтею №34 Закону Україні "Про підприємства в Україні", майнові та фінансові зобов'язання виробничого об'єднання ім. С.П. Корольова за згодою засновників об'єднання передаються правонаступнику - ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова (а.с. 39-41).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року, у редакції чинній станом на момент складання протоколу від 02.10.2000 р. № 2 Загальних зборів засновників Виробничого об'єднання ім. С.П. Корольова, на який посилається позивач в обґрунтування обставин набуття ним права постійного користування спірною земельною ділянкою, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Доказів надання позивачу такого акту - матеріали справи не містять.

Щодо посилань апелянта на абз. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" слід зазначити наступне.

За змістом абз. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Разом з тим, положення вказаної статі не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про необхідність здійснення державної реєстрації своїх прав, а лише підтверджують їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Доказів здійснення державної реєстрації права користування позивачем спірною земельною ділянкою - матеріали справи не містять.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції позивач створений, згідно наказу Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України від 17.07.1994 № 927

Згідно п. 1.2 статуту позивача, його засновником є Міністерство машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України.

Відповідно до п. 2.3 вказаного статуту позивач є правонаступником заводу "Радіоприлад" ім. С.П. Корольова, перетвореного з державного підприємства у відкрите акціонерне товариство відповідно до Державної програми приватизації майна державних підприємств та Указу Президента України від 15.06.1993 р. № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств "

Згідно п. 1 Указу Президента України від 15.06.1993 р. № 210/93 "Про корпоратизацію підприємств" корпорацією є переутворення державних підприємств, закритих акціонерних товариств, більш як 75 відсотків статутного фонду яких перебуває у державній власності, а також науково-виробничих об'єднань, правовий статус яких раніше не був приведений у відповідність з чинним законодавством, у відкриті акціонерні товариства.

При цьому, засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

Як на час створення позивача (17.07.1994), так і на час підписання позивачем з Виробничим об'єднанням ім. С.П. Корольова акту прийому-передачі майнових прав та фінансових зобов'язань від 02.11.2000 р., управління майном, що перебувало у загальнодержавній власності, здійснювалося у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 р. № 8-92 "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності".

Пунктом 1 вказаного Декрету покладено на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності, крім майнових комплексів підприємств, установ, організацій, управління якими здійснюють відповідні служби Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України згідно з законодавчими актами України.

Згідно п. 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 № 8-92 міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади діють відповідно до покладених на них повноважень, зокрема: приймають рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію підприємств, установ і організацій, заснованих на загальнодержавній власності (надалі - підприємства); затверджують статути (положення) підприємств, контролюють їх дотримання та приймають рішення у зв'язку з порушенням статутів (положень); укладають і розривають контракти з керівниками підприємств; здійснюють контроль за ефективністю використання і збереженням закріпленого за підприємствами державного майна; дають згоду Фонду державного майна України на створення спільних підприємств будь-яких організаційно-правових форм, до статутного фонду яких передається майно, що є загальнодержавною власністю.

Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 № 8-92 передбачена заборона підприємствам, що є у загальнодержавній власності, передавати безоплатно закріплене за ними майно іншим підприємствам, організаціям і установам, а також громадянам.

Таким чином, наданий позивачем протокол № 2 загальних зборів засновників Виробничого об'єднання ім. С.П. Корольова від 02.10.2000 р. не є належним доказом того, що позивач є правонаступником права Виробничого об'єднання ім. С.П. Корольова на відведену останньому земельну ділянкою для будівництва дитячого дошкільного закладу.

Крім того, з наявного у матеріалах справи протоколу розширеного засідання правління ВАТ "СПК Меридіан" від 16.05.2000 р. № 2 вбачається, що на вказаних засіданнях вирішено передати до комунальної власності Жовтневого району із балансу на баланс будівлі дитячого закладу / незавершене будівництво/ ВАТ "СПК Меридіан" разом із земельною ділянкою за адресою бульвар Лепсе, 81-а (а.с. 39-41)

У наявному в матеріалах справи Витязі з Акту прийому-передачі майна та фінансових засобів Виробничого об'єднання ім. С.П. Корольова до правонаступника ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова від 02.11.2000 /підстава протокол №2 від 02.10.2000/ зазначено, що Виробниче об'єднання ім. С.П. Корольова передає, а ВАТ "Меридіан" ім. С.П. Корольова приймає корпус незавершеного будівництва дитячого садка та земельну ділянку за адресою: бульвар Лепсе,81-а, яке планувалось для будівництва дитячого садка (а.с. 42).

Також в матеріалах справи наявне Розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва від 21.12.2000 р. №1732, яким згідно з постановою КМУ від 19.02.1996 №222 та Указом президента від 15.06.1999 №648/99 прийнято до комунальної власності територіальної громади Жовтневого району окремо стоячу будівлю дитячого закладу (незавершене будівництво) ВАТ СПК "Меридіан", за адресою бул. І. Лепсе, 81-а (а.с. 88).

Крім того, на час створення позивача та на час підписання позивачем з Виробничим об'єднанням ім. С.П. Корольова акту прийому - передачі майнових прав та фінансових зобов'язань від 02.11.2000 р. відповідно до ч. 4 ст. 86 ЦК Української РСР від 18.07.1963 р., у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 16.12.1993 р. № 3718-ХІІ, відносини власності регулювалися Законом України "Про власність", цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Частина 1 ст. 20 Закону України "Про власність" визначала акціонерні та господарські товариства як суб'єкти права колективної власності.

Статтею 21 цього Закону були встановлені підстави виникнення права колективної власності, до яких віднесені: добровільне об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян; інших цивільно-правових угод.

Разом з цим, відповідно до ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції, чинній на час створення позивача (наказ Міністерства машинобудування, військово -промислового комплексу і конверсії України від 17.07.1994 р. № 927) та на час підписання позивачем з Виробничим об'єднанням ім. С.П. Корольова акту прийому-передачі майнових прав та фінансових зобов'язань від 02.11.2000 р., на якаий посилається позивач) товариство є власником: майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Наданий позивачем протокол № 2 загальних зборів засновників Виробничого об'єднання ім. С.П. Корольова від 02.10.2000 р. та витяг з акту прийому - передачі майнових прав та фінансових зобов'язань, що укладений між ним та Виробничим об'єднанням ім. С.П. Корольова від 02.11.2000 р. не є актом органу державної виконавчої влади в розумінні п. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 р. № 8-92 "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" .

Частиною 2 ст. 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Оскільки позивачем не доведено наявності у себе права, яке підлягає захисту у судовому порядку, колегія суддів дійшла висновку, що поданий позивачем позов є передчасним, а відповідно таким, що задоволенню не підлягає.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції той факт, що позивачем не доведено обставин наявності у нього відповідного права, порушеного оскаржуваним рішенням, свідчить про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі № 910/10077/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова на рішення Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі № 910/10077/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Меридіан" ім. С.П. Корольова на рішення Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі № 910/10077/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі №910/10077/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, покласти на Відкрите акціонерне товариство "Меридіан" ім. С.П. Корольова.

4. Справу №910/10077/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287- 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.О. Хрипун

В.В. Сулім

Дата складення повного тексту - 18.01.2019 р.