ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа№ 910/13319/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Звада Р.В. довіреність № 18-0014/19787 від 06.04.18;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2018 про повернення позовної заяви у справі №910/13319/18 (суддя Усатенко І.В.) за позовом Національного банку України до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва звернувся Національний банк України з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» про визнання недійсним договору №015 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-883А від 11.09.2007, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» і зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, отримані згідно договору №015 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-883А від 11.09.2007.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі №910/13319/18 позовну заяву Національного банку України залишено без руху, у зв'язку з недотриманням вимог, передбачених п.п. 4, 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, а саме не зазначенням у п. 2 прохальної частини позову (друга позовна вимога) конкретного переліку документів, які слід зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та відсутністю належним чином оформлених документів підтверджуючих обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 26.10.2018 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2018 позовну заяву Національного банку України повернуто позивачу на підставі ч. 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Дана ухвала суду мотивована тим, що всупереч вимогам ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, у позовній заяві не наведено чіткий та конкретний перелік документів, які саме Національний банк України просить суд зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант». Також, суд першої інстанції дослідивши заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви та акт приймання-передачі документів від 30.09.2015, на який заявник посилався, зауважив, що перелік документів зазначений у акті не містить детального опису та реквізитів цих документів, а отже, позивач не звільняється від обов'язку згідно зі статтею 162 Господарського процесуального кодексу України сформулювати вимоги позову таким чином, щоб вони не звучали абстрактно або умовно. Крім того, позивачем не надано належним чином оформлених документів підтверджуючих обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, оскільки позивач не усунув недоліки викладені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 02.11.2018, позовна заява підлягає поверненню.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2018 у справі №910/13319/18 про повернення позовної заяви і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом не надано належної оцінки змісту заяви позивача про усунення недоліків позовної заяви. Крім того, за твердженнями апелянта, місцевий господарський суд при винесенні оскаржуваної ухвали вийшов за межі своїх повноважень, оскільки на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, залишення позовної заяви без руху чи повернення заяви, суддя не може здійснювати оцінку доказів по справі та вірність обраного позивачем способу захисту.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Відповідачі правом на участь своїх представників не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від відповідачів до суду не надійшло.

Враховуючи належне повідомлення відповідачів, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, остання розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» було укладено договір №015 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-883А від 11.09.2007.

Актом приймання-передачі від 30.09.2015 до договору №015 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-883А від 11.09.2007 товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» передано товариству з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» такі документи:

- оригінал кредитного договору №27/10-883А від 11.09.2007, з усіма додатковими договорами, змінами та доповненнями;

- договори забезпечення, а також додаткові угоди до вказаних договорів;

- усі інші документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (управителем від банку на підставі договору про передавання в управління непроданих активів від 20.11.2013) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позивальника;

- документи, що пов'язані із виконанням кредитного договору.

Національний банк України звернувся до суду з позовом:

1) про визнання недійсним договору №015 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором №27/10-883А від 11.09.2007;

2) про зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи, отримані згідно договору №015 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором №27/10-883А від 11.09.2007.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Приписами ч. 2 вказаної статті передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу (ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України).

Як вже раніше зазначалося, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі №910/13319/18 позовну заяву Національного банку України залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - сім днів з дня вручення ухвали та встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: уточнення заявлених вимог у частині способу захисту - які саме документи, отримані згідно Договору №015 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором №27/10-883А від 11.09.2007, позивач просить суд зобов'язати ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» повернути ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М»; подання документів (доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги) в оригіналах або в належним чином засвідченій копіях та належної якості; подання до суду інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви у письмовому вигляді.

На виконання вимог вказаної ухвали, до суду було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Як вбачається зі змісту вказаної заяви позивач конкретизує та уточнює позовну вимогу, зазначену у п. 2 прохальної частини позовної заяви, а саме - просить суд зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» оригінал кредитного договору №27/10-883А від 11.09.2007 з усіма додатковими договорами, змінами та доповненнями (згідно п. 1 акту приймання-передачі від 30.09.2015), що було отримано на виконання договору №015 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) (а.с. 22).

Таким чином, з огляду на викладене, у заяві про усунення недоліків позовної заяви позивачем було уточнено предмет позову та чітко визначено документ (оригінал кредитного договору №27/10-883А від 11.09.2007 з усіма додатковими договорами, змінами та доповненнями), який Національний банк України просить суд зобов'язати повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», а отже, місцевий господарський суд не дослідив в повному обсязі заяву позивача про усунення недоліків, що призвело до неправомірного повернення матеріалів позовної заяви.

Крім того, суд першої інстанції повертаючи позовну заяву позивачу, фактично вдався до правової оцінки наявних в матеріалах справи доказів, якими останній обґрунтовує свої вимоги, що суд не може робити на стадії відкриття провадження у справі.

Утім, якщо у суду виникли питання щодо предмету позову чи доказів, то вони можуть бути предметом з'ясування та розгляду в межах підготовчого провадження.

Так, завданнями підготовчого провадження, згідно приписів ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з'ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні суд, зокрема, з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше (п. 7 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, суд першої інстанції мав би з'ясувати та остаточно визначити предмет позову, всі необхідні обставини і докази в межах здійснення підготовчого провадження.

Разом з тим, позовна вимога, яка була уточнена у заяві про усунення недоліків, не є єдиною в контексті спору у даній справі. Повертаючи позовну заяву, суд фактично відмовив у доступі до правосуддя, як за першою позовною вимогою без будь-яких причин, так і за другою позовною вимогою, яка була уточнена та чітко визначена позивачем.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Залишаючи позовну заяву без руху, Господарський суд міста Києва зокрема, посилався на відсутність оригіналів або належним чином оформлених документів (доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги) в матеріалах позовної заяви.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно пункту 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Так, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем до заяви про усунення недоліків позовної заяви додано належним чином засвідчені копії документів (докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги), окрім належно засвідчених договору №015 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) та звіту про незалежну оцінку вартості майнових прав виготовлений суб'єктом оціночної діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Консалтинг», так як оригінали зазначених документів, за твердженнями Національного банку України, не перебувають в його розпорядженні.

З наведеного вбачається, що позивачем було частково усунено недолік позовної заяви щодо надання належним чином засвідчених копій документів, проте місцевий господарський суд в ухвалі про повернення позовної заяви про даний факт не вказав, при цьому в тексті оскаржуваної ухвали суд зазначив, що позивачем взагалі не було усунено недоліки позовної заяви.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі ч. 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, справа №910/13319/18 підлягає передачі на розгляд Господарського суду міста Києва.

Підпунктом в) п. 4 ч.1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2018 про повернення позовної заяви у справі №910/13319/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2018 про повернення позовної заяви у справі №910/13319/18 скасувати.

3. Справу №910/13319/18 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 18.01.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова