ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1592/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд Державного майна України, м. Київ
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 454386,73 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, довіреність № 01-26/6765 від 20.11.2018; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія МК № 001438 від 28.09.2018;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 01.01-14/4768-18 від 31.07.2018;

третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Харківобленерго", м. Харків (позивач), звернувся до господарського суду з позовом до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків (відповідач), про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 1.01 від 03.01.2018, укладеного між сторонами даного спору, в розмірі 454386,73 грн., яка складається з:спожитої електричної енергія (технологічні втрати (платні) в розмірі 355274,96 грн. (тарифна складова - 296062,47 грн., ПДВ 20% - 59212,49 грн.), пені в розмірі 55786,02 грн., 3% річних в розмірі 9564,15 грн., інфляційних витрат в розмірі 33761,60 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 14.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 09.07.2018 о 10:30 год. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд Державного майна України, м. Київ.

09.07.2018 третьою особою, через канцелярію суду, надано пояснення (вх. № 19597), в яких зазначено, що заборгованість комунальних підприємств не дає змоги АТ "Харківобленерго" у повному обсязі розрахуватися з ДП «Енергоринок» за куповану електроенергію, через що, вже з 1 вересня 2016 року НКРЕКП введено щодобові утримання грошових коштів з рахунку компанії на користь ДП "Енергоринок" у сумі 2,9 млн. грн. З огляду на зазначене, на сьогодні АТ "Харківобленерго" змушене власними коштами розраховуватися з ДП «Енергоринок» за безоплатно спожиту відповідачем електроенергію. Таким чином, фінансовий стан, у якому опинилося АТ "Харківобленерго", через неплатежі комунальних підприємств, становить загрозу безпеці функціонування єдиної енергетичної системи. Враховуючи викладене, Фонд Державного майна України просить суд задовольнити позовні вимоги АТ "Харківобленерго" у повному обсязі.

23.07.2018 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 21148), в якому відповідач посилається на те, що сутність предмету розгляду вказаної справи полягає у специфічності визначення особливої технологічної величини - втрат електричної енергії, які входить до структури вартості спожитої е/е та визначення розміру яких є ключовим етапом для достовірного встановлення остаточної вартості спожитої е/е за Договором №1.01 від 01.03.2008, укладеного між сторонами спору. Саме ця розрахована в односторонньому порядку позивачем величина, щомісячно додається до показників приладів обліку та пред'являється до сплати відповідачеві. Однак, внаслідок ухилення позивача від надання розрахункових документів та вихідних даних, перевірити обґрунтованість розрахунку даних втрат електричної енергії у КП «Харківводоканал» не має можливості. В той же час, відповідачем були виявлені та зафіксовані відповідними актами суттєві порушення з боку відповідача, які прямо впливають на правильний розрахунок пред'явлених у даному позові сум. Так, наданими відповідачем актами обстеження від 27.03.2018, 14.12.2017, 06.12.2017, 14.06.2018, які було складено на підставі п.4.4 Договору №1.01 від 01.03.2008, були виявлені та зафіксовані факти наявності приєднання інших споживачів, які не передбачені схемою електропостачання та розподілу електричної енергії до Договору №1.01 від 01.03.2008. Вказані сторонні споживачі е/е не є субспоживачами КП «Харківводоканал», а представляють собою коло самостійних контрагентів АТ "Харківобленерго" з якими позивач перебуває в договірних відносинах без будь - якого відома та участі з боку КП "Харківводоканал". А, отже, вартість всіх понесених втрат електричної енергії віднесені до сплати КП "Харківводоканал", робить розрахунки позивача арифметично невірними незаконними та такими, що не встановлюють настання зобов'язання КП "Харківводоканал" щодо остаточного розрахунку за спожиту електричну енергію.

Ухвалою господарського суду від 23.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 14 вересня 2018 року.

02.08.2018 позивачем, через канцелярію суду, надано відповідь на відзив (вх. № 22392), в якому позивач зазначає, що розрахунки втрат електричної енергії здійснюється відповідно до Методичних рекомендацій визначення технологічних витрат електричної енергії в трансформаторах і лініях електропередавання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.06.2013 № 399, умов Договору № 1.01, додатків № № 8, 11; 11А, які підписані уповноваженими представниками двох сторін та скріплені печатками підприємств. Щомісяця, постачальником проводяться нарахування за спожиту електричну енергію, в тому числі технологічних втрат (платних втрат) та виставляється рахунок на оплату, який отримує споживач. Враховуючи вищезазначене, у відповідача є усі можливості, розрахункові документи та вихідні дані для перевірки обґрунтованості розрахунків електричної енергії. Щодо наданих відповідачем актів обстеження, позивач зауважив, що дані акти складені в односторонньому порядку представниками КП "Харківводоканал" не передбачені жодним нормативним актом та не породжують жодних правових наслідків, спрямованих на врегулювання відносин між сторонами за договором. А, отже, позивач вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, тому такими, що підлягають задоволенню.

17.08.2018 відповідачем, через канцелярію суду, надано заперечення на відповідь на відзив (вх. № 23769), в яких відповідач наголошує, що позивачем у період з травня 2016 року по червень 2017 року було невірно розраховано суми, що підлягають оплаті споживачем, а саме нараховано надмірні суми, які не повинні сплачуватися відповідачем у відповідності до положень Договору №1.01 та норм законодавства. Так, АТ "Харківобленерго" було неправомірно застосовано тариф за 2 класом споживача, при визначенні вартості спожитої КП "Харківводоканал" електричної енергії без врахування положень підпункту 4 п.3.1 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, який відносить КП "Харківводоканал" до споживачів 1 класу "незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу", які визначені Додатком №ЗЛ до Договору №1. Окрім цього, на думку відповідача, з наданих АТ "Харківобленерго" розрахунків суми позовних вимог, а також вартості електричної енергії вбачається порушення Компанією вимог п. 6.28 Правил користування електричною енергією, а саме щодо пропорційного розподілу втрат електричної енергії між всіма споживачами електричної енергії (в тому числі сторонніми, наявність яких зафіксована доданими відповідачем актами. Підприємство відповідача, за твердженням відповідача, неодноразово звертався до АТ "Харківобленерго" з проханням надати відповідні вихідні дані, які підтверджують правильність проведених постачальником нарахувань, проте жодної відповіді не отримало.

Ухвалою господарського суду від 12.09.2018 призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3. Провадження у справі 922/1592/18 зупинено.

24.09.2018 матеріали справи № 922/2592/18 направлено до Харківського апеляційного господарського суду, у зв'язку з поданням АК "Харківобленерго" апеляційної скарги на ухвалу господарського суду від 12.09.2018.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 апеляційну скаргу АТ Харківобленерго задоволено. Ухвалу господарського суду Харківської області від 12 вересня 2018 року по справі №922/1592/18 про призначення експертизи та зупинення провадження у справі скасовано. Справу №922/1592/18 передано на розгляд господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 03.12.2018 призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 05 грудня 2018 року о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду від 05.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1592/18 до судового розгляду по суті на 06.12.2018 о 12:00 год.

Протокольними ухвалами від 05.12.2018, 20.12.2018 у судових засіданнях оголошено перерву на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 08.01.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.01.2019 проти позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 08.01.2019 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.01.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

03 січня 2008 між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (відповідач, постачальник) та Комунальним підприємством «Виробничо-технологічне підприємство «Вода», приєднаним на підставі Рішення Харківської міської ради від 12.01.2011 №132/11, до Комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод», перейменованого з 23.12.2011 на Комунальне підприємство "Харківводоканал", (позивач, споживач) укладений Договір про постачання електричної енергії № 1.01 (далі - Договір № 1.01). 03.01.2008 між сторонами Акціонерною компанією «Харківобленерго» (далі Позивач, Постачальник) та Комунальним підприємством Виробничо-технологічне підприємство Вода укладено договір про постачання електричної енергії № 1.01 (далі Договір), відповідно до розділу 1 Предмет договору якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невідємними частинами.

Додатковими угодами до договору від 03.01.2008 №1.01, які укладені між АК «Харківобленерго» (постачальник), КП «ВТП «Вода» (споживач), КП КГ «Харківкомуночиствод» (новий споживач) (яке в подальшому перейменоване у КП «Харківводоканал») починаючи з листопада 2011 року по жовтень 2017 року, сторони визначили, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Також положеннями цих додаткових угод передбачено, що новому споживачу за цими угодами передаються всі права споживача, що передбачені договором про постачання електричної енергії №1.01 від 03.01.2008, новий споживач приймає на себе всі обов`язки споживача, що передбачені договором про постачання електричної енергії №1.01 від 03.01.2008.

У відповідності до Закону України Про акціонерні товариства, 07.06.2018 АК Харківобленерго проведено державну реєстрацію змін до Статуту, стосовно зміни назви на Акціонерне товариство Харківобленерго.

Відповідно до п. 9.11 Договору 1.01 цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2004 року, а в частині розрахунків до їх повного завершення. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Враховуючи, що жодною із сторін Договору 1.01 не було заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, Договір був продовжений на 2018 рік.

Відповідно до п.п. 2.2.1., 2.2.2 Договору 1.01 постачальник зобов'язується виконувати умови цього договору; постачати споживачу електроенергію як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділів 6, 7 Договору, відповідно до додатку №1 Договірні величини електроспоживання на____рік та додатку №2 Порядок розрахунків .

В свою чергу відповідач як споживач згідно п. 2.3.1., 2.3.3. Договору 1.01 зобовязується виконувати умови цього договору; оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії згідно з умовами додатку №2 Порядок розрахунків (ч.2 п.10.2 ПКЕЕ).

Пунктом 1.1. Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ України № 28 від 31.07.1996р. ((надалі ПКЕЕ) передбачено, що електрична енергія (активна) енергоносій, який виступає на ринку як товар, що відрізняється від інших товарів особливими споживчими якостями та фізико-технічними характеристиками (одночасність виробництва та споживання, неможливість складування, повернення, переадресування), які визначають необхідність регулювання та регламентації використання цього товару.

Відповідно до п.п. 1 п. 8.1. ПКЕЕ, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України.

Згідно із п. 10.2. ПКЕЕ, споживач зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії відповідно до умов договору. Пунктом 7.2. Договору 1.01 урегульовано, що в разі встановлення розрахункових засобів обліку не на межі балансової належності електричних мереж Електропередавальної організації та Споживача, обсяг спожитої електроенергії визначається шляхом збільшення (зменшення) обсягів електричної енергії, визначених відповідно до показів розрахункових засобів обліку, на величину обсягу розрахункових втрат електроенергії у ділянці електричної мережі (з урахуванням трансформаторів) від межі балансової належності до місця встановлення розрахункових засобів обліку. Розрахунки втрат виконуються на підставі галузевих нормативно-технічних документів та оформлюються додатком №11а Розрахунок втрат електричної енергії в мережах Споживача.

До Договору 1.01 укладено Додаток № 8 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, Додаток №11 Схема для розрахунку платних втрат та Додаток №11а Розрахунок витрат електричної енергії в мережах Споживача за кожною точкою приєднання електричних мереж Відповідача до електричних мереж Позивача окремо.

Водночас, п.п. 4.2.1. п. 4.2. Договору 1.01 передбачена відповідальність споживача за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3.-2.3.4. Договору з порушенням термінів, визначених додатком №2 Порядок розрахунків, у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, та компенсаційні нарахування трьох відсотків річних з простроченої суми та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2 Порядок розрахунків.

Пунктом 1 додатку № 2 «Порядок розрахунків» до договору розрахунковий період сторонами встановлено з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Згідно п. 5 додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору 1.01. остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого Постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 «Акт про використану електричну енергію».

Для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 (трьох) робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі «Харківенергозбут» рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 5 (пяти) банківських днів з дня його отримання. В разі неявки Споживача для отримання рахунку Постачальник направляє рахунок Споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим Споживачем з дня його відправлення.

На підставі показів розрахункових засобів обліку електричної енергії (у відповідності до додатку 3.1 «Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію») оформлюється звіт про обсяг спожитої електричної енергії у формі додатку № 9 до цього Договору (п. 7.3 Договору), зазначений звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період Споживач зобовязаний щомісяця у встановлений Договором строк надавати Постачальнику (п. 2.2.4 Договору).

Пунктом 1.2. ПКЕЕ встановлено, що технологічні витрати електричної енергії на передачу електричної енергії електричними мережами (технологічні витрати електричної енергії) це сума втрат електричної енергії в елементах мереж.

За твердженнями позивача, останній у травні та червні 2017 року поставив (продав) відповідачу електричну енергію (технологічні платні втрати) в кількості 215345 кВт/г вартістю 360522,49 грн (в т.ч. ПДВ) у травні 2017 року та 208246 кВт/г в кількості 208246 кВт/г вартістю 355274,96 грн., тоді, як відповідач повністю не розрахувався за поставлену електричну енергію (технологічні втрати). Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду з даним позовом, за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач у травні та червні 2017 року поставив (продав) відповідачу електричну енергію (технологічні втрати (платні) в кількості 215345 кВт/г вартістю 360522,49 грн (в т.ч. ПДВ) у травні 2017 року та 208246 кВт/г в кількості 208246 кВт/г вартістю 355274,96 грн, що підтверджується Звітом про обсяги спожитої за травень 2017 р. електричної енергії - Додатком №9 до договору 1.01 та Звітом про обсяги спожитої за червень 2017р. електричної енергії - Додатком №9 до договору 1.01, в яких відображено відомості про точки обліку, коефіцієнти, типи виміру, номери лічильників, попередні та поточні показники, різниця між ними, а також споживання, втрати та відомості про загальний обсяг споживання електричної енергії та які підписані відповідачем.

За результатами розрахункового періоду та на підставі звіту про споживання електричної енергії за травень 2017, АТ «Харківобленерго» було видано рахунки № 0001.01 за використану електричну енергію (платні втрати) на суму 360522,49 грн., де 300435,41 грн., ПДВ (20%) - 60097,08 грн.).

06.06.2017 рахунок було отримано уповноваженим представником КП «Харківводоканал» ОСОБА_4 (на підставі наказу № 356 від 13.04.2017), що підтверджується підписом у книзі реєстрації видачі документації споживачам за травень 2017 року.

Таким чином, у відповідності до п. 5 додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору строк оплати настав через 5 (пять) банківських днів з дня його отримання, а саме 14.06.2017 року.

За результатами розрахункового періоду та на підставі звіту за червень 2017 АТ «Харківобленерго» було видано рахунок № 0001.01 за використану електричну енергію (платні втрати) на суму 355274,96 грн. (де електрична енергія 296062,47 грн., ПДВ (20%) 59212,49 грн.).

Згідно зі п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, документом, який підтверджує відправлення поштової кореспонденції, є відповідний розрахунковий документ поштового відділення (чек).

Рахунок було направлено рекомендованим листом на адресу КП «Харківводоканал» 06.07.2017, що підтверджується реєстром відправлень рекомендованих листів (відповідно до п. 5 додатку №2 до Договору).

У відповідності до п. 5 додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору строк оплати настав через 5 (пять) банківських днів з дня його отримання, а саме 13.07.2017 року.

Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного цивільного права. У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, під час укладення договору сторони є вільними у виборі умов договору, на власний розсуд та за взаємною згодою визначають умови, порядок розрахунків і платежів.

Ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, контрагент вважатиметься таким, що прострочив зобовязання, у випадку, якщо не оплатить надані послуги протягом встановленого умовами договору строку з моменту отримання рахунку.

Відповідач свої зобовязання щодо оплати виставлених рахунків у відповідності до положень п. 5 додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору обсягу поставленої електричної енергії виконав не своєчасно, не в повному обсязі, сплативши 19.07.2017 на користь позивача за втрати електричної енергії лише 360522,49 грн. Сума здійснених оплат не заперечувалась відповідачем в ході розгляду справи.

Водночас, суд зауважує про те, що корегуючи акти щодо виставлених позивачем рахунків, складено не було.

З огляду на положення ст.ст. 253, 530 ЦК України та п.п. 5, 6 додатку № 2 до договору, строк виконання вказаного грошового зобовязання відповідачем, станом на момент розгляду даної справи, настав та відповідні обставини не спростовуються відповідачем.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 73-80 ГПК України, не надано доказів сплати вартості за спожиту у червні 2017 електричної енергії в більшій частині або в повному обсязі, також відповідачем не надано відповідного контррозрахунку. Факт невиконання відповідного грошового зобовязання відповідачем не заперечується та не спростовується.

Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що через встановлення актами обстеження від 27.03.2018, 14.12.2017, 06.12.2017, 14.06.2018, приєднань інших споживачів електроенергії, які не передбачені схемою електропостачання та розподілу електричної енергії до договору №1.01 від 01.03.2008, розрахунки вартості технологічних втрат за травень-червень 2017 року є арифметично невірними, оскільки зазначені акти складені без дотримання умов Договору 1.01. та не охоплюють період, за який здійснюється стягнення травень, червень 2017 року. Крім того, складання такого роду актів не передбачено ані чинним законодавством, ані умовами Договору 1.01, а повноваження осіб, які складали зазначені акти, жодним чином не підтверджено.

Водночас суд зазначає, що згідно п. 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національною комісією з питань регулювання електроенергетики, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Правила), постачальником електричної енергії - є суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії.

Відповідно до Статуту АТ "Харківобленерго" та Ліцензій №№ 399829 та 399830 предметом діяльності Компанії є передача, постачання і розподіл електричної енергії.

Згідно положень "Правил постачання електричної енергії" - це надання електричної енергії споживачу за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору".

Як вбачається з матеріалів справи, АТ "Харківобленерго" будь-які акти щодо наявності приєднання інших споживачів, які не передбачені схемою електропостачання та розподілу електричною енергією до договору № 1.01 від 01.03.2008, не складало.

Суд відзначає, що відповідно до статей 6, 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, посилання відповідача, що підприємство у даному випадку діє в межах своєї компетенції, як електропередавальна організація в межах повноважень, не має нормативно-правового обґрунтування.

Таким чином, надані акти не можуть розцінюватись судом, як належний, допустимий та достовірний доказ, у розумінні ст.ст.76,77,78 ГПК України.

Щодо обґрунтованості нарахувань втрат електричної енергії, суд зазначає, що розподіл таких втрат здійснюється пропорційно до частки споживання усіма субспоживачами передбачено укладеним сторонами договору

Згідно с. 5 Закону України «Про електроенергетику» державна політика в електроенергетиці базується, зокрема, на принципу додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма субєктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії.

Відповідно до положень Правил користування електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.96 р. (з наступними змінами та доповненнями), які були чинні на момент здійснення спірних правовідносин:

- споживачем електричної енергії це юридична або фізична особа - суб'єкт господарської діяльності, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору;

- технологічні витрати електричної енергії на передачу електричної енергії електричними мережами (технологічні витрати електричної енергії) це сума втрат електричної енергії в елементах мереж, витрат електричної енергії на власні потреби підстанцій та витрат електричної енергії на плавлення ожеледі.

П. 6.25 ПКЕЕ встановлено, що порядок визначення (розрахунковим шляхом) технологічних втрат електричної енергії в мережах на ділянці від місця встановлення розрахункових засобів обліку до межі балансової належності зазначається в договорі.

П. 6.26 ПКЕЕ визначено, що величина технологічних втрат електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача, що повязані з передачею електричної енергії в електричні мережі інших субєктів господарювання, визначаються цим споживачем або за домовленістю електропередавальною організацією розрахунком шляхом відповідно до однолінійної схеми електропостачання. Погоджений електропередавальною організацією порядок розрахунків цієї величини та її значення зазначається у відповідних договорах.

Ч. 2 п. 6.27. ПКЕЕ встановлено, що розрахунок обсягу технологічних втрат електричної енергії в мережах споживача (основного споживача) здійснюється відповідно до методичних рекомендацій, затверджених центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління в електроенергетиці.

Згідно п. 6.28 ПКЕЕ технологічні втрати електричної енергії в мережах споживача розподіляються між суб'єктами господарювання пропорційно обсягу переданої цими мережами належної електричної енергії відповідним суб'єктам господарювання, включаючи споживача-власника цих мереж.

За визначенням, наведеним у ОСОБА_3 складання балансу електроенергії в електричних мережах 0,38-150кВ, аналізу його складових і нормування технологічних витрат електроенергії, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 17.12.2003 р. № 757 (надалі по тексту ОСОБА_3):

Технологічні витрати електроенергії в електричних мережах - кількість електроенергії, яка дорівнює сумі втрат електроенергії в елементах електричних мереж, що виникають в них під час передачі електроенергії, витрат електроенергії на власні потреби підстанцій і розподільчих пунктів та витрат електроенергії на плавлення ожеледі;

Небаланс електроенергії на шинах об'єкта (підстанції, електростанції) - розрахована у відносних одиницях похибка вимірювання кількості електроенергії на підставі технічних характеристик, кількості засобів вимірювання і кількості електроенергії, що надійшла на шини об'єкта та віддана з шин об'єкта через кожен засіб обліку;

Нетехнічні втрати електроенергії в електричних мережах - частина звітних технологічних витрат електроенергії, що виникає під час постачання електроенергії та обумовлена похибками вимірювання надходжень та віддач електроенергії розрахунковими засобами обліку, а також заниженням віддачі електроенергії споживачам через крадіжки електроенергії, недостовірність обчислення обсягу постачання електроенергії споживачам за фактичною оплатою з використанням роздрібних цін на електроенергію, помилки під час визначення обсягу споживання електроенергії за розрахунковий місяць за усередненими значеннями споживання електроенергії споживачами без зняття у цьому розрахунковому періоді фактичних показів розрахункових засобів обліку електроенергії, неодночасне зняття показів розрахункових засобів обліку, наявність сезонної складової та роботу розрахункових засобів обліку з похибками вимірювань, що перевищують їх нормовані значення;

Нормативне значення метрологічних втрат електроенергії - складова значення нетехнічних втрат електроенергії, що дорівнює добутку абсолютної величини припустимого небалансу електроенергії в електричній мережі, який обчислений на основі нормованих значень похибок вимірювання засобів обліку електричної енергії, та відпуску електроенергії в мережу.

Методика розрізняє технологічні витрати електроенергії в електричних мережах, які повинні бути розраховані у відповідності до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 399 від 21.06.2013 року «Про Методичні рекомендації визначення технологічних втрат електричної енергії в трансформаторах і лініях електропередовання та нетехнічні витрати (нетехнічні втрати) електроенергії в електричних мережах.

Також за визначенням, наведеним у Положенні про порядок подання, визначення та затвердження економічних коефіцієнтів нормативних технологічних витрат електроенергії затвердженої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1110 від 15.08.2013 року (надалі по тексту Положення):

Звітне значення технологічних витрат електроенергії в електричних мережах (далі - ЗЗТВЕ) - обсяг електроенергії, що визначається різницею між обсягом надходжень і обсягом віддач електроенергії, які визначені за показниками розрахункових засобів обліку електроенергії;

Нормативне значення технологічних витрат електроенергії (далі - НЗТВЕ) - складова ЗЗТВЕ, що дорівнює сумі значень технічних розрахункових втрат в елементах електричних мереж, нормативних витрат електроенергії на власні потреби підстанцій і розподільних пунктів та плавлення ожеледі.

Небаланс - різниця між звітним та нормативним значеннями технологічних витрат електроенергії, що виникають під час її передачі споживачам та (або) іншим енергопостачальникам.

Тобто незважаючи на той факт, що у Положення не визначено, що відноситься до нетехнічних витрат (нетехнічні втрат), однак проаналізувавши ОСОБА_3 та той факт, що небаланс фактично є понаднормативними технологічними витратами електроенергії або нетехнічними витратами (нетехнічні втратами) електроенергії в електричних мережах.

Характер нетехнічних витрат (нетехнічних втрат) та причини їх виникнення, які не у всіх випадках залежать від енергопостачальника, зумовлюють необхідність врахування цих витрат у виробничій діяльності енергопостачальника з метою їх компенсування через встановлення роздрібних тарифів на електричну енергію в порядку, встановленому вищезазначеним Положенням.

З огляду на зазначені наведені правові норми, умови договору, схеми електропостачання та розподілу електричної енергії та схеми розрахунку платних втрат, які є невід'ємними додатками до договору, позивачем були здіснення нарахування вартості всіх понесених втрат втрат електричної енергії віднесені до сплати відповідачу та які визначені у рахунках.

Крім того, розрахунок втрат електричної енергії в електричних мережах КП Харківводоканал, за спірний період, виконувався позивачем, як постачальником електричної енергії, за регульованим тарифом на закріпленій території у відповідності до умов договору з урахуванням норм Правил та методичних рекомендацій, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.06.2013 №399, а також на підставі даних, визначених саме відповідачем у звітах щодо обсягів споживання ним електричної енергії.

Щодо застосування при здійсненні розрахунку заборгованості та виставленні рахунку за спожиту електроенергію (платні втрати) тарифу у травні-червні 2017 року, виходячи із 1 класу напруги за всіма точками обліку, то суд вважає, що позивачем правомірно, у відповідності до умов Договору 1.01. застосовано тарифи, встановлені НКРЕП, у відповідності до додатку 3.1. до договору 1.01. від 03.01.2008 Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію.

В той самий час, постанова Верховного Суду по справі №922/4198/17 від 28.11.2018, на застосуванні положень якої наполягає відповідач, регулює правовідносини сторін за іншим правочином Договором № 4 від 07.05.2004, яким визначено інші умови, точки обліку та порядок розрахунків, таким чином положення вказаної постанови не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання своїх грошових зобовязань за договором, а вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію (платні втрати) за договором 1.01 за травень та червень 2017 року в сумі 355274,96 грн. - є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 55786,02 грн. за період з 14.06.2017 по 13.01.2018 , 3% річних в сумі 9564,15 грн. за період з 14.06.2017 по 30.04.2018, інфляційних втрат в сумі 33761,60 грн., нарахованих у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за період травень червень 2017, а саме несплатою спожитою електричної енергії, суд зазначає наступне.

Судом досліджено умови договору про постачання електричної енергії №1.01 від 03 січня 2008 року та встановлено, що рахунок надісланий відповідачу має бути оплачений споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання.

В матеріалах справи наявні належні докази направлення відповідачу рахунків на оплату за спірні періоди, проте останнім не було сплачено заборгованість з поставки електроенергії.

Ч.1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.3.15. договору правом позивача за договором є вимагати відшкодування збитків, завданих позивачу, як постачальнику за договором внаслідок порушення відповідачем умов цього договору та ПКЕЕ, сплати пені, 3% річних та індексу інфляції.

Крім того обов`язок споживача своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії чітко передбачено п. 2.2.5 договору.

Згідно ч.1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 55786,02 грн. за період з 14.06.2017 по 13.01.2018 , 3% річних в сумі 9564,15 грн. за період з 14.06.2017 по 30.04.2018, інфляційних втрат в сумі 33761,60 грн. правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: ОСОБА_3, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_5 України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених Акціонерним товариством "Харківобленерго" позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, ) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 179, ) заборгованість в розмірі 454386,73 грн., яка складається зі: спожитої електричної енергія (технологічні втрати (платні) в розмірі 355274,96 грн. (тарифна складова - 296062,47 грн., ПДВ 20% - 59212,49 грн.) на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823; пені в розмірі 55786,02 грн., 3% річних в розмірі 9564,15 грн., інфляційних витрат в розмірі 33761,60 грн., а також судові витрати в розмірі 6815,80 грн. на п/р 5 в АТ "ОСОБА_6 Аваль" м. Київ, МФО 380805.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 16.01.2019.

Суддя ОСОБА_5

справа № 922/1592/18