ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" січня 2019 р.

м. Одеса

Справа № 916/2593/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В. А.

розглянувши справу №916/2593/18

за позовом: Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (01135, м. Київ, пр.. Перемоги, 14, ) в особі відокремленого підрозділу – Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, Митна площа, 1, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Готель Одеса” (65026, м. Одеса, вул. Приморська, буд. 6А, )

про стягнення 55 086,74грн.

Представники:

Від позивача: не з’явився;

Від відповідача: не з’явився;

Суть спору: Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” в особі відокремленого підрозділу – Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Готель Одеса” заборгованості у сумі 55 086,74грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за договором про спільне використання електричних мереж ДП “ОМТП” №КД-16776 від 21.12.2011р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.11.2018р. було відкрито провадження по справі №916/2593/18. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв’язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача сторін, суд встановив наступне.

21.12.2011 р. між Державним підприємством “Адміністрація морських портів У країни” в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Власник мереж) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Готель Одеса” (Користувач) було укладено договір про спільне використання електричних мереж № КД-16776 (далі - Договір), згідно з умовами якого Власник мереж зобов’язався забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених Користувачу до використання, а Користувач - своєчасно сплачувати за використання електричної мережі, отримання послуг, в тому числі за перетікання реактивної електричної енергії (п. 1.1 Договору).

Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених додатком №2 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін». (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.2.3 Договору (з урахування додаткової угоди від 29.12.2018р.) Власник мереж зобов’язався щомісяця до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надавати Користувачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних мереж, Акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), оформлені з боку Власника мереж.

Користувач зобов’язався здійснювати плату за використання електричних мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 1 “Порядок розрахунків” (п. 4.1 Договору).

Згідно з п.7.3 Договору (з урахування додаткової угоди від 29.12.2018р.) оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого Акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) протягом 10 банківських днів з дати отримання рахунка.

Відповідно до п.7.4 Договору на підставі показників засобів обліку (Додаток № З “Перелік місць встановлення розрахункових електролічильників”) електричної енергії оформлюється Акт здачі - прийняття робіт (надання послуг).

На виконання умов договору та на підтвердження наданих за період з листопада 2017р. по серпень 2018р. послуг, Власником мереж були направлені Користувачу такі акти здачі - прийняття робіт (надання послуг):

- за листопад 2017р. - №1615 від 31.11.2017р. на суму 2 694,91грн. (повернуто підприємством поштового зв’язку 09.01.2018р. через закінчення терміну зберігання);

- за грудень 2017р. - №1815 від 31.12.2017р. на суму 3 947,68грн. (повернуто підприємством поштового зв’язку 12.02.2018р. через закінчення терміну зберігання);

- за січень 2018р. - №0107 від 31.01.2018р. на суму 5 368,20грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 09.03.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- за лютий 2018р. - №0213 від 28.02.2018р. на суму 7 424,03 грн. (повернуто підприємством поштового зв’язку 10.04.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- за березень 2018р. - №0404 від 31.03.2018р. на суму 6 874,38грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 07.05.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- за квітень 2018р. - №0517 від 30.04.2018р. на суму 6 604,09грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 12.06.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- за травень 2018р. - №0680 від 31.05.2018р. на суму 4 060,93грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 09.07.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- за червень 2018р. - №0830 від 30.06.2018р. на суму 3 730,86грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 09.08.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- за липень 2018р. - №0994 від 30.07.2017р. на суму 3 937,86грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 07.09.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- за серпень 2018р. - №1149 від 31.08.2018р. на суму 3 842,77грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 06.10.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

Відповідно до зазначених актів здачі-прийняття робіт, Власником мереж було виставлено Користувачу рахунки:

- №562517 від 01.12.2017 р. на суму 2 694,91грн. (повернуто підприємством поштового зв’язку 09.01.2018р. через закінчення терміну зберігання);

- №562632 від 02.01.2018р. на суму 3 947,68грн. (повернуто підприємством поштового зв’язку 12.02.2018р. через закінчення терміну зберігання);

- №560050 від 01.02.2018р. на суму 5 368,20грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 09.03.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- №560155 від 01.03.2018р. на суму 7 424,03 грн. (повернуто підприємством поштового зв’язку 10.04.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- №560279 від 02.04.2018р. на суму 6 874,38грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 07.05.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- №560390 від 02.05.2018р. на суму 6 604,09грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 12.06.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- №560516 від 01.06.2018р. на суму 4 060,93грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 09.07.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- №560634 від 02.07.2018р. на суму 3 730,86грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 09.08.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- №560754 від 01.08.2018р. на суму 3 937,86грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 07.09.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

- №560888 від 03.09.2018р. на суму 3 842,77грн (повернуто підприємством поштового зв’язку 06.10.2018 р. через закінчення терміну зберігання);

Отже за посиланнями позивача сума основного боргу за надані Користувачу послуги відповідно до умов Договору, Актів здачі–прийняття робіт (надання послуг) та рахунків за період з листопада 2017р. по серпень 2018р. становить 48 485,56грн.

Позивачем неодноразово висувалися вимоги в досудовому порядку до Відповідача щодо необхідності відшкодування витрат, на адресу Відповідача було надіслано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунки, але їх було повернуто з відміткою, що адресат за даною адресою не зареєстрований.

Крім того, Позивачем на адресу Відповідача надсилались претензії з вимогою сплатити наявну заборгованість, проте вказані претензії були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Посилаючи на неналежне виконання Товариства з обмеженою відповідальністю “Готель Одеса” зобов’язань за договором про спільне використання електричних мереж № КД-16776 від 21.12.2011р., щодо належної оплати вартості отриманих послуг, Державне підприємство “Адміністрація морських портів України” в особі відокремленого підрозділу – Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) звернувся до суду з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Згідно з положеннями ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог чинного законодавства.

Виходячи з вищевказаних норм Цивільного кодексу України, суб'єкт господарювання має можливість укладати договори, визначати зміст або утримуватися від їх укладання на свій розсуд.

Судом встановлено, 21.12.2011 р. між Державним підприємством “Адміністрація морських портів У країни” в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Власник мереж) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Готель Одеса” (Користувач) було укладено договір про спільне використання електричних мереж № КД-16776 (далі - Договір), згідно з умовами якого Власник мереж зобов’язався забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених Користувачу до використання, а Користувач - своєчасно сплачувати за використання електричної мережі, отримання послуг, в тому числі за перетікання реактивної електричної енергії.

Згідно з ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГК України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Абзац 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Користувач зобов’язався здійснювати плату за використання електричних мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 1 “Порядок розрахунків” (п. 4.1 Договору).

Згідно з п.7.3 Договору (з урахування додаткової угоди від 29.12.2018р.) оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого Акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) протягом 10 банківських днів з дати отримання рахунка.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов’язання щодо оплати належним чином не виконав, внаслідок чого склалась заборгованість за спожиту енергію у розмірі 48 485,56грн. за період листопад 2017р. – серпень 2018р. Доказів оплати вказаної суми заборгованості на момент розгляду справи не представлено.

Враховуючи викладене, проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані позивачем докази та викладені ним правові позиції, суд вважає заявлені Державним підприємством “Адміністрація морських портів У країни” в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" позовні вимоги про стягнення з відповідача 48 485,56грн. основного боргу, такими, що відповідають дійсними обставинам справи та такими що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов’язання.

Відповідно до п.8.2.1. Договору, у разі порушення строків оплати, встановлених Договором, Відповідач несе відповідальність у вигляді оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобов’язань за договором №КД-16776 від 21.12.2011р., а саме не сплатив позивачу вартість отриманих послуг, що зумовило нарахування останнім пені в сумі 6 022,14грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки –грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов’язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено що наданий розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства щодо періоду розрахунку пені, в зв’язку з чим судом самостійно здійснено перерахунок пені.

Так, здійснивши перерахунок пені, суд доходить висновку що розмір пені який підлягає задоволенню становить 5997,43грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права” передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних в розмірі 579,04грн. Розглянувши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов’язань, суд доходить висновку, що вказаний розрахунок було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв’язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Готель Одеса” трьох відсотків річних в сумі 579,04грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Наведенні позивачем докази у встановленому законом порядку Відповідачем не спростовані.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі відокремленого підрозділу – Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, проте враховуючи здійснений судом перерахунок пені підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (01135, м. Київ, пр.. Перемоги, 14, ) в особі відокремленого підрозділу – Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, Митна площа, 1, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Готель Одеса” (65026, м. Одеса, вул. Приморська, буд. 6А, ) – задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Готель Одеса” (65026, м. Одеса, вул. Приморська, буд. 6А, ) на користь Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (01135, м. Київ, пр.. Перемоги, 14, ) в особі відокремленого підрозділу – Одеської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” (адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, Митна площа, 1, ) основний борг в сумі 48 485(сорок вісім тисяч чотириста вісімдесят п’ять) грн. 56коп., пеню в сумі 5 997 (п’ять тисяч дев’ятсот дев’яносто сім)грн. 43коп., 3% річних в розмірі 579 (п’ятсот сімдесят дев’ять)грн.. 04коп. та судовий збір в сумі 1 761 (одна тисяча сімсот шістдесят одна)грн. 21коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 січня 2019 р.

Суддя К.Ф. Погребна