ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа№ 910/5400/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Калатай Н.Ф.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача : Пономаренко А.Є. ( договір №927/18 від 29.12.2018);

від відповідача : Дубчак С.Є. (довір. №01/01/07-752/д від 26.11.2018)

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" та Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018

у справі № 910/5400/18 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України"

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Шевченківський р-нний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві

про стягнення 52 501, 27грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі №910/5400/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення матеріальних втрат у сумі 52501,27 грн. задовольнити частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" інфляційну складову боргу у сумі 5 907, 76грн., судовий збір у сумі 1052, 84 грн. У решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 49948139, відповідач на виконання судового рішення у справі № 910/16502/15 сплатив стягнуті судом суми у примусовому порядку. Проте, вказані кошти надійшли на рахунок ПАТ "НАК "Надра України" тільки 20.11.2017 р., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, наявними у матеріалах справи.

- заявивши до стягнення матеріальні втрати за період з 16.09.2015 р. по 20.11.2017 р., позивач здійснив їх нарахування не лише на основний борг у сумі 90 298,74 грн., а й на пеню у сумі 19 588,64 грн.; інфляційні нарахування у сумі 36 842,53 грн.; 3% річних у сумі 1 392,85 грн., а також на суму судового збору у 2 962,46 грн., що були стягнуті судовим рішенням.

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 в справі № 910/5400/18 частково в частині відмови в позовних вимогах, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Укрнафта» на користь ПАТ «НАК «Надра України» три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2 695,36 грн., інфляційні збитки за прострочення зобов'язання в розмірі 11 617,29 грн., а всього 14 312,65 грн.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не звільняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум;

- 3% річних та інфляційні не відносяться до неустойки в розумінні цивільного та господарського законодавства України, а є окремими фінансовими санкціями.

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 в справі № 910/5400/18 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- моментом виконання рішення є стягнення грошових коштів з рахунку боржника (ПАТ «Укрнафта»), а не надходження коштів на рахунок стягувача (позивача) рішення суду є таким, що порушує ст. 599 Цивільного кодексу України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року;

- господарським судом міста Києва помилково визнано перерахування коштів, здійснених 20.11.2017р. від Державної виконавчої служби на рахунок позивача, як виконання, здійснене ПАТ «Укрнафта», однак моментом фактичного виконання рішення суду є списання (надходження) коштів з рахунку ПАТ «Укрнафта» на рахунок виконавчої служби.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України", розгляд справи призначено до розгляду на 16.01.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", розгляд справи призначено на розгляду на 16.01.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 об'єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" та Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" у справі № 910/5400/18.

В судове засідання апеляційного господарського суду 16.01.2019 не з'явилась третя особа.

Судовою колегією встановлено, що третя особа про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 про призначення до розгляду справи на 16.01.2019), явка учасників судового процесу не визнана обов'язковою, про причини неявки в судове засідання третя особа суд не повідомила, судова колегія, з урахуванням думки позивача та відповідача щодо розгляду справи у відсутності третьої особи ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача судова колегія встановила.

19.12.2013 між ПАТ "НАК "Надра України", як виконавцем, та ПАТ "Укрнафта", як замовником, укладено договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/2950-Р-119М/13. Відповідно до умов цього договору (п.п.1.1, 1.2 договору) виконавець зобов'язується виконати для замовника, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити роботи з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування з метою видобування корисних копалин на Монастирчанському родовищі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2015 р. по справі № 910/16502/15, з ПАТ "Укрнафта" на користь ПАТ "НАК "Надра України" був стягнутий основний борг у сумі 90 298,74 грн.; інфляційні нарахування у сумі 36 842,53 грн.; 3% річних у сумі 1 392,85 грн., що були нараховані відповідачу за період з 25.11.2014 р. по 16.06.2015 р.; пеня у сумі 19 588,64 грн., що була нарахована за період з 25.11.2014 р. по 23.05.2015 р., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2 962,46 грн. (всього 151 085,22 грн.). Вказане рішення набрало законної сили 15.09.2015 р.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищевказаним рішенням були встановлені обставини невиконання відповідачем умов договору № 7/2950-Р-119М/13 від 19.12.2013 р. та визначено обов'язок замовника сплатити позивачу вартість наданих послуг.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2015 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва був виданий наказ № 910/16502/15, який стягувач (позивач) пред'явив до виконання Шевченківському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження № 49948139, відповідач на виконання судового рішення у справі № 910/16502/15 сплатив стягнуті судом суми у примусовому порядку. Проте, вказані кошти надійшли на рахунок ПАТ "НАК "Надра України" тільки 20.11.2017р., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, наявними у матеріалах справи.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач вказує про те, що оскільки відповідач у період з 16.09.2015р. по 20.11.2017р. користувався присудженими на користь ПАТ "НАК "Надра України" грошовими коштами в сумі 151 085,22 грн., то позивач вважає, що ПАТ "Укрнафта" має відшкодувати йому інфляційну складову боргу у сумі 42 604,15 грн. та 3 % річних у сумі 9 897,12 грн.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За приписом ч.5 статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, що виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

У даному випадку у відповідача виникло грошове господарське зобов'язання, яке було встановлене судовим рішенням та яке боржником - ПАТ "Укрнафта" виконане невчасно у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із системного аналізу положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу Україні (вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 12.04.2017 у справі № 913/869/14, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16), отже кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних з моменту невиконання та до повного виконання грошового зобов'язання (судового рішення).

Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних, нарахованих на суму основного зобов'язання, є такими, що заявлені правомірно.

Разом з тим, як вбачається із позову, заявивши до стягнення матеріальні втрати за період з 16.09.2015р. по 20.11.2017р., позивач здійснив їх нарахування не лише на основний борг у сумі 90 298,74 грн., а й на пеню у сумі 19 588,64 грн.; інфляційні нарахування у сумі 36 842,53 грн.; 3% річних у сумі 1 392,85 грн., а також на суму судового збору у 2 962,46 грн., що були стягнуті судовим рішенням.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції яка вважає такий розрахунок позивача не обґрунтованим з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Зобов'язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу, тощо).

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Водночас, згідно з позицією, викладеною Верховним Судом України у Аналізі практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві від 01.07.2014 р. неустойка - це спосіб забезпечення виконання основного зобов'язання, а в разі невиконання такого зобов'язання, вона перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Пеня за своєю правовою природою - є лише стимулом боржника здійснити повне виконання взятих на себе основних зобов'язань, а судове рішення у даному випадку не є новим грошовим зобов'язанням (новацією), оскільки воно не створює нового зобов'язання, а лише констатує факт наявності заборгованості за договором.

Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму пені у розмірі 19 588,64 грн., стягнутої рішенням суду у справі № 910/16502/15, є необгрунтованим. В цій частині з рішенням суду позивач погоджується.

Щодо нарахування матеріальних втрат на інфляційну складову боргу у сумі 36 842,53 грн. та 3% річних у сумі 1 392,85 грн., які також були стягнуті судовим рішенням у справі № 910/16502/15, то як зазначає позивач (скаржник) 3% річних та інфляційні не відносяться до неустойки в розумінні цивільного та господарського законодавства України, а є окремими фінансовими санкціями.

З такими доводами судова колегія не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Постановлене судом рішення про стягнення основної заборгованості та матеріальних втрат лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Після винесення вказаного рішення нараховані матеріальні втрати не змінюють свою правову природу та не включаються до суми основного боргу (вказана позиція викладена у Аналізі Верховного Суду України практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві від 01.07.2014р.).

Положення ст.625 Цивільного кодексу України щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних надають право застосовувати їх лише до суми грошового зобов'язання - основного боргу. Вказаною нормою не надається право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних знову ж таки на інфляційні втрати та 3 % річних, зокрема, на вже стягнуті рішенням суду, оскільки правова природа інфляційної складової боргу та 3 % річних є похідною від основного зобов'язання.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно зазначає про необгрунтованість позовних вимог також в частині нарахування матеріальних втрат на інфляційну складову боргу у сумі 36 842,53 грн. та 3% річних у сумі 1 392,85 грн., що були стягнуті рішенням господарського суду міста Києва від 03.09.2015 р. у справі № 910/16502/15.

Щодо нарахування позивачем матеріальних втрат на суму судового збору, покладеного вказаним рішенням суду на відповідача в розмірі 2 962,46 грн. судова колегія зазначає про те, що оскільки судовий збір не виник з порушеного зобов'язання (з невиконання умов договору про проведення моніторінгу та наукового супроводження надрокористування № 7/2950-Р-119М/13 від 19.12.2013р.) та не був складовою частиною основної заборгованості за договором, а є лише платою за подання відповідного позову до суду згідно із Законом України "Про судовий збір" місцевим господарським судом в цій частині позовних вимог також відмовлено обґрунтовано.

З урахуванням наведеного, правомірно заявленими вимогами є матеріальні втрати на суму основного боргу у розмірі 90 298,74 грн., стягнутого рішенням господарського суду м.Києва від 03.09.2015 р. у справі № 910/16502/15.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивач невірно визначив період нарахування матеріальних втрат, оскільки сплата відповідачем боргу відбулась 11.11.2016 р., що є датою надходження коштів від ПАТ "Укрнафта" на рахунок органу Державної виконавчої служби згідно із меморіальним ордером № 227/12 від 11.11.2016 р. на суму 5 449 542,31 грн. не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Відповідач посилається на платіжну вимогу № 227/12 від 31.10.2016 р., виставлену Державною виконавчою службою, та меморіальний ордер № 227/12 від 11.11.2016 р. Однак, з указаної вимоги вбачається, що зазначена в ній до сплати сума 8 597 427,34 грн. є більшою, ніж та, яка була фактично стягнута за рішенням суду. А у призначенні платежу меморіального ордеру № 227/12 від 11.11.2016 р. вказано про "стягнення на підставі ст. 1071 ЦК України, ст.ст. 48, 52, 56 Закону України "Про виконавче провадження" на користь ПАТ "НАК "Надра України", ОСОБА_4, ОСОБА_5.". Отже, твердження позивача про те, що виконання рішення суду відбулось саме 11.11.2016 р., є не доведеними. У той же час, за відсутності вказівки на призначення платежу Шевченківський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на свій розсуд визначив суми та періоди сплати заборгованості, стягнутої судом, тому сплачені кошти на рахунок позивача (стягувача) перерахував 20.11.2017 р.

Крім того, пунктом 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", передбачено, що моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. А як вбачається з банківської виписки, наявної у матеріалах справи, датою зарахування коштів на рахунок ПАТ "НАК "Надра України" є 20.11.2017 р., відтак - датою виконання судового рішення у справі № 910/16502/15 є саме 20.11.2017 р. При цьому, в день фактичного виконання грошового зобов'язання (20.11.2017 р.) прострочення зобов'язання не було, а тому цей день не може бути включеним у період, за який здійснюється нарахування інфляційних збитків та 3% річних. Отже, кінцевим днем нарахування матеріальних втрат є 19.11.2017 р.

Здійснивши перерахунок матеріальних втрат, виходячи із встановлених вище обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 25 463,12 грн. та 3 % річних у сумі 5 907,76 грн.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018р не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 у справі № 910/5400/18 залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/5400/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний 21.01.2019р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Н.Ф. Калатай

С.І. Буравльов