ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.01.2019 м. Ужгород Справа № 907/472/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Кут Л.В.

розглянувши позовну заяву Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк", м. Ужгород до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро ліс трейд", м. Ужгород про стягнення суми 7 880 021,02 грн.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1 - представник за довіреністю №73/18 від 23.05.2018;

від відповідача - ОСОБА_2 - представник за довіреністю №11/1 від 18.09.2018

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 7 880 021,02 грн. заборгованості за Договором кредитної лінії №02-1/3л-65-17 від 15.12.2017, у тому числі 5 500 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 445 527,87 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 514 287,67 грн. пені за несвоєчасний розрахунок, 45 205,48 грн. трьох відсотків річних та 1 375 000,00 грн. штрафу, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 526, 530, 549, 651, 1048, 1054 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 230 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.07.2018 у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України судом було відкрито загальне позовне провадження та призначено дату підготовчого засідання на 21.08.2018.

Ухвалою суду від 21.08.2018 підготовче засідання було відкладено на 19.09.2018.

У підготовчому засіданні 19.09.2018 за згодою представників сторін у відповідності до вимог ст. 177 ГПК України було оголошено перерву до 01.10.2018 для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обґрунтування заявлених позовних вимог та їх заперечень.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2018 було продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 17.10.2018.

У підготовчому засіданні 17.10.2018 за згодою представників сторін у відповідності до вимог ст. 177 ГПК України було оголошено перерву до 29.10.2018 для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обґрунтування заявлених позовних вимог та їх заперечень.

Ухвалою суду від 29.10.2018 підготовче засідання за згодою сторін було відкладено на 26.11.2018.

Ухвалою суду від 26.11.2018 з метою надання додаткового часу для позасудового врегулювання спору продовжено строк підготовчого провадження, а підготовче засідання за згодою сторін відкладено на 13.12.2018.

Ухвалою суду від 13.12.2018 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.2019.

У судовому засіданні 14.01.2019 розпочато розгляд справи по суті.

Представник позивача просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Вказує на те, що внаслідок невиконання відповідачем укладеного між сторонами Договору кредитної лінії від 15.12.2017 року станом на 25.07.2018 року відповідач достроково не повернув кредит, в результаті чого допустив заборгованість перед позивачем у розмірі 5 500 000 грн. за тілом кредиту, 445 527,87 грн. відсотків за користування кредитом, 514 287, 67 грн. пені за несвоєчасний розрахунок, 45 205,48 грн. трьох відсотки річних та 1 375 000,00 грн. штрафу, які позивач просить стягнути на його користь.

Представник відповідача у поданому суду відзиві вказує на те, що Договір кредитної лінії від 15.12.2017 року припинився з 31.03.2018 року у звязку з вимогою позивача достроково повернути кредит, а тому правових підстав нараховувати відсотки за користування кредитом з 01.04.2018 року немає.

Вважає, що позивач безпідставно нарахував відповідачу штраф в розмірі 1 375 000 грн. згідно п. 7.1 Договору кредитної лінії, так як відповідач не допускав нецільове використання коштів.

Вказує, що позивач не подав розгорнутий розрахунок заборгованості, а тому його правильність неможливо перевірити, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову через недоведеність належними і допустимими доказами.

З підстав, викладених у відзиві відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому вказує на описку в позовній заяві в частині посилання на п. 7.1 Договору кредитної лінії. Вірним є посилання на п. 7.1.1 вказаного Договору, зміст якого і наведено в позові. Саме на підставі цього п. 7.1.1 Договору і було нараховано штраф.

Вказує, що розгорнутий розрахунок заборгованості було подано 19.09.2018 року в судовому засіданні, він є у матеріалах справи, з якими відповідач знайомився.

Наголошує, що сторони договору домовилися, що нарахування відсотків відбувається за період фактичного користування кредитом (п. 3.3, 3.7, 4.2.7, 8.5, 8.6 Договору кредитної лінії), а тому позивач правомірно нарахував плату за користування кредитними коштами , що відповідає Закону (ст. 525, 526, 536, 599, 631, 1049, 1048 ЦК України).

У засіданні суду 14.01.2019 судом розглянуто клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, яке задоволено судом з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду від 14.01.2019.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 14.01.2019, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.12.2017 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний інвестиційний банк як кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю Євро ліс трейд як позичальником було укладено Договір кредитної лінії № 02-1/3л-65-17, далі Договір кредиту.

Пунктом 1.1. Договору кредиту Кредитор відкриває Позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в сумі 5 500 000 грн. зі сплатою 18 % річних на строк з 15.12.2017 року до 14.12.2018 року.

Згідно з п. 1.2. Договору кредиту надання коштів здійснюється окремими частинами (кожна частина окремо - "Транш", а у сукупності - "Транші") в межах кредитної лінії з встановленим максимальним лімітом заборгованості на умовах визначених цим Договором та Додатковими правочинами до нього.

Метою кредитування відповідно до п. 1.3. цього Договору є поповнення обігових коштів.

Моментом (днем) надання Траншів Кредиту вважається день першої оплати з позичкового рахунку Позичальника розрахункових документів Позичальника або перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в сумі відповідного Траншу кредиту (п. 3.2 Договору кредиту).

Моментом (днем) повернення Траншу Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Кредитора: суми Траншу Кредиту, відсотків за Кредит та можливих штрафних санкцій, визначених цим Договором, якщо інше не випливає з умов цього Договору (п. 3.2 Договору кредиту).

Відповідно до п. 3.7. Договору кредиту нарахування відсотків за користування Траншем Кредиту здійснюється у валюті Кредиту щомісячно за фактичну кількість днів користування відповідним Траншем Кредиту в періоді (28-29-30-31/365-366).

Пунктом 3.8. цього ж Договору кредиту передбачено, що сплата відсотків здійснюється у валюті Кредиту на рахунок Кредитора не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

Свої зобов'язання за Договором кредиту позивач виконав повністю, зокрема у відповідності до п. 1.1. Договору кредиту Кредитор відкрив Позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в сумі 5 500 000 грн. зі сплатою 18 % річних на строк з 15.12.2017 року до 14.12.2018 року.

Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача позивач надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 5 400 000 грн. 15.12.2017 року та 100 000 грн. - 22.12.2017 року, а всього 5 500 000 грн.

У випадку невиконання позичальником будь-яких зобовязань, визначених цим договором, протягом більше 15 днів, термін сплати траншів кредиту вважається таким, що настав, а позичальник зобовязаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити відсотки за користування кредитом та нараховані штрафні санкції (п. 7.4 Договору кредиту). Суд вважає, що пункт 7.4 Договору кредиту є згодою сторін на розірвання договору за певної умови.

У випадку порушення умов Договору кредиту кредитор має право припиняти кредитування і достроково стягувати надані транші кредиту (п. 5.1.5 Договору кредиту).

У випадку порушення позичальником умов цільового використання траншів кредиту, визначеного п. 1.3 цього договору, кредитор має право вимагати від позичальника сплатити штраф у розмірі 25 % від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням (п. 7.1 Договору кредиту).

У випадку порушення позичальником умов, визначених п. 1.1 цього договору, кредитор має право вимагати від позичальника сплатити штраф у розмірі 25 % від розміру максимального ліміту заборгованості кредитної лінії, що зазначені в п. 1.1 цього договору (п. 7.1.1 Договору кредиту). Судом встановлено, що позивач зазначив в позовній заяві як підставу позову зміст саме цього пункту Договору кредиту, хоча навів невірне посилання на п. 7.1 цього ж Договору. Пунктом 1.1 Договору кредиту передбачено обовязок позичальника сплачувати 18 % річних протягом строку з 15.12.2017 року до 14.12.2018 року, і за порушення цього обовязку передбачено штраф.

У випадку прострочення позичальником строків повернення траншів кредиту позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно повернутої суми траншів кредиту та відсотків за користування за кожен день прострочення, що діє у період, за який сплачується пеня (п. 7.2 Договору кредиту).

Судом встановлено, що з Договору кредиту у позичальника виникло зобовязання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами у такому порядку, а саме :

1) за грудень 2017 року слід було сплатити до 15.01.2018 року 43 052 грн. = 18 641 грн.+ 24 411 грн. :

18 641 грн. = (5 400 000 грн. * 18 % / 365 днів * 7 днів з 16 до 22.12.2017)

24 411 грн. = 5 500 000 грн. * 18 % / 365 днів * 9 днів з 23 до 31.12.2017)

Позичальник сплатив 29.12.2017 року 45 764,39 грн., переплата склала 2 712, 39 грн. = 45 764,39 грн. 43 052 грн. Вказану переплату слід зарахувати у погашення тіла кредиту, так як іншої заборгованості у позичальника не було (5 500 000 грн. 2 712,39 грн. = 5 497 287,61 грн.).

2) за січень 2018 року слід було сплатити до 15.02.2018 року 84 040,7 грн. = 5 497 287,61 грн. * 18 % / 365 днів * 31 день

Позичальник сплатив 16.02.2018 року суму 19 081,9 грн., 28.02.2018 року суму 13 808,07 грн. та 51 192,22 грн., а всього 84 082,19 грн., що є повним виконанням зобовязання, однак з простроченням ;

3) за лютий 2018 року слід було сплатити до 15.03.2018 року 75 907,75 грн. = 5 497 287,61 грн. * 18 % / 365 днів * 28 днів.

Однак, позичальник не сплатив заборгованість у вигляді відсотків за користування кредитом за лютий 2018 року в розмірі 75 907,75 грн. до 15.03.2018 року. Отже, відповідач порушив умови Договору кредиту в частині сплати 18 % відсотків за користування кредитними коштами за лютий 2018 року, обовязок сплати яких встановлено пунктами 1.1, 3.8 Договору кредиту.

Правовим наслідком вказаного порушення відповідно до п. 7.4 Договору кредиту є розірвання цього Договору за згодою сторін з дати 31.03.2018 року, яка є терміном виконання всіх кредитних зобовязань та припинення договору, що відповідає пункту 1 частини 1 ст. 611, частині 1 ст. 651 ЦК України. З цих же підстав позивач у претензії від 18.09.2018 року вимагав від відповідача сплатити усю заборгованість протягом 7 днів з моменту отримання претензії. Іншим правовим наслідком несплати позичальником відсотків за лютий 2018 року є право кредитора стягнути з боржника штраф, передбачений пунктом 7.1.1 Договору кредиту.

Правовим наслідком факту розірвання Договору кредиту та неповернення кредитних коштів є право позивача на стягнення з відповідача пені, передбаченої п. 7.2 Договору кредиту, але в межах строку дії договору, та право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Позивач зазначає, що станом на 25.07.2016 року Боржник вищевказані умови Договору кредиту не виконав, та за ним обліковується заборгованість за Договором кредиту в розмірі 7 880 021,02 грн., в тому числі: 5 500 000 грн. - сума заборгованості за кредитом; 445 527,87 грн. сума заборгованості зі сплати відсотків, нарахованих з грудня 2017 року до 10.07.2018 року; 514 287,67 грн. - заборгованість із нарахованої пені нарахованої з 17.04.2017 року до 25.07.2018 року; 45 205,48 грн. - заборгованість із нарахованих 3%, нарахованих з 17.04.2017 року до 25.07.2018 року; 1 375 000 грн. штраф.

Зважаючи на вищенаведене, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини сторін врегульовані нижченаведеними нормами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

В силу частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості відповідача, складений позивачем (а.с. 68). Відповідач не надав власного розрахунку заборгованості.

Між сторонами немає спору щодо факту припинення дії Договору кредиту 31.03.2018 року (субота), а тому в силу дії п. 7.4 договору у позичальника виник обовязок повернути кредитору кредитні кошти в розмірі 5 497 287,61 грн. не пізніше 02.04.2018 року (понеділок), що відповідає п. 4.2.7 Договору кредиту, ст. 1054 ЦК України.

Судом перевірено розрахунок пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на тіло кредиту в розмірі 5 497 287,61 грн. за період з 17.04.2018 року по 12.07.2018 року (87 днів, 17 % * 2) та за період з 13.07.2018 року по 25.07.2018 року (13 днів 17,5 % * 2), що складає 514 034,04 грн. пені = (5 497 287,61 грн. * 34 % /365 днів *87 днів) + (5 497 287,61 грн. * 35 % /365 днів * 13 днів). Однак, так як пеня є договірною неустойкою, а договір припинився 31.03.2018 року, то правових підстав для нарахування пені за період з 17.04.2018 року по 12.07.2018 року немає, а тому суд відмовляє у стягненні пені з відповідача.

Судом перевірено розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми 5 497 287,61 грн. за період з 17.04 по 25.07.2018 року (100 днів), а тому суд стягує з відповідача на користь позивача 45 183,19 грн. = 5 497 287,61 грн. * 3 % / 365 днів * 100 днів.

Сторони Договору кредиту встановили як базу нарахування штрафу за несплату відсотків за користування кредитними коштами тіло кредиту (п. 7.1.1 Договору кредиту), що суперечить частині 2 ст. 549 ЦК України (Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання). Суд вважає, що 25 % штрафу слід нараховувати на суму прострочених відсотків. Однак, в силу презумпції правомірності правочину суд стягує з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 25 % від тіла кредиту в розмірі 5 497 287,61 грн., що дорівнює 1 374 321,9 грн.

У звязку з розірванням Договору кредиту за згодою сторін з 31.03.2018 року договірне зобовязання позичальника зі сплати 18 % річних за користування кредитними коштами припинилося, а тому кредитор втратив право вимагати у позичальника плату за користування кредитними коштами з 31.03.2018 року. Отже, нарахування договірних відсотків за користування кредитом правомірне лише до 31.03.2018 року. Позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованість за відсотками за період з грудня 2017 року по 10.07.2018 року. Суд вважає, що з відповідача слід стягнути відсотки за користування кредитом з 16.12.2017 року по 31.03.2018 року. При цьому позичальник користувався кредитом в розмірі 5 400 000 грн. з 16.12.2017 року, з 23.12.2017 року в розмірі 5 500 000 грн., а з 01.01.2018 року - 5 497 287,61 грн. За період з 29.12.2017 року по 07.06.2018 року позичальник сплатив кредитору 175 250,21 грн., які були зараховані позивачем як відсотки.

Дана позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 14.02.2018 р. справа № 564/2199/15-ц, відповідно до яких встановлено, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор натравив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

В свою чергу, 15 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 761/13715/13-ц, провадження № 61-11145св18 (ЄДРСРУ № 75970017) в черговий раз підтвердив позицію викладену у пунктах 91-93 Постанови ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Виходячи з вищенаведених фактів з позичальника слід стягнути різницю між нарахованими та сплаченими відсотками за користування кредитними коштами з 16.12.2017 року до 31.03.2018 року виходячи з такого :

(5 400 000 грн. * 18 % / 365 * 7 днів (16-22.12.2017) + (5 500 000 грн. * 18 % / 365 * 9 днів (23.12.2017 року до 31.12.2017 року) = 43 052 грн.

5 497 287,61 грн. * 18 % / 365 днів * 31 день січня 2018 року = 84 082,19 грн.

5 497 287,61 грн. * 18 % / 365 днів * 28 днів лютого 2018 року = 75 945,2 грн.

5 497 287,61 грн. * 18 % / 365 днів * 31 день березня 2018 року = 84 082,19 грн.

Всього кредитор нарахував відсотків за період з 16.12.2017 року до 31.03.2018 року : 43 052 грн. + 84 082,19 грн. + 75 945,2 грн. + 84 082,19 грн. = 287 161,58 грн.

Позичальник сплатив відсотки за цей же період згідно з розрахунком кредитора 129 846,58 грн. = 45 764,39 грн. + 19 081,9 грн. + 13 808,07 грн. + 51 192,22 грн.

Кошти, сплачені відповідачем після розірвання договору 31.03.2018 року слід зарахувати на підставі ст. 534 ЦК України у погашення відсотків. Отже, з відповідача слід стягнути різницю між сумами 287 161,58 грн. і 175 520,21 грн. = 111 641,37 грн. відсотків.

Отже, відповідачем було порушено право позивача на повернення тіла кредиту та отримання плати за користування кредитними коштами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви в частині, які визнані судом обґрунтованими, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами частково доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме : з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором кредитної лінії №02-1/3л-65-17 від 15.12.2017 року в розмірі 7 028 434,07 грн., у тому числі 5 497 287,61 грн. заборгованості за тілом кредиту, 111 641,37 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 16.12.2017 до 31.03.2018 року, 45 183,19 грн. трьох відсотків річних за період з 17.04.2018 до 25.07.2018 року та 1 374 321,9 грн. штрафу.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 7 880 221,02 грн. 100 %, суд стягує 7 028 434,07 грн, що складає 89,19 %. Позивач сплатив 118 200,32 грн. судового збору, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 105 422,87 грн. = 118 200,32 грн. * 89,19 %.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро ліс трейд" (88000, м. Ужгород, вул. Озерна, буд. 12, ідентифікаційний код 41526218) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (88000, м. Ужгород, вул. Гойди, 10, ідентифікаційний код 19355562) заборгованість за Договором кредитної лінії №02-1/3л-65-17 від 15.12.2017 року в розмірі 7 028 434,07 грн. (Сім мільйонів двадцять вісім тисяч чотириста тридцять чотири грн. 07 коп.), у тому числі 5 497 287,61 грн. заборгованості за тілом кредиту, 111 641,37 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 16.12.2017 до 31.03.2018 року, 45 183,19 грн. трьох відсотків річних за період з 17.04.2018 до 25.07.2018 року та 1 374 321,9 грн. штрафу, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 114 323 грн. 35 коп. (сто чотирнадцять тисяч триста двадцять три грн. 35 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 17.01.2019.

Суддя О. Ф. Ремецькі