ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2438/18

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Байєр», м. Київ,

до відповідача приватного підприємства «Белвет», м. Біла Церква,

про стягнення 400 297,49 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, довіреність від 27.12.2018;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Байєр», м. Київ (далі ТОВ «Байєр»), звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 01.11.2018 до відповідача приватного підприємства «Белвет», м. Біла Церква (далі ПП «Белвет»), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 400 297,49 грн. з яких: 303 558,39 грн. основного боргу за Договором поставки від 11.05.2017 № ES-2017-12, 79 192,11 грн. пеня, 6 886,45 грн. 3% річних, 10 680,54 грн. інфляційні втрати, та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 004,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.05.2017 між ТОВ «Байєр» та ПП «Белвет» укладено договір поставки №ES-2017-2, відповідно до умов якого продавець зобовязався поставити та передати у власність покупця дезінфекційні, ветеринарні засоби та засоби захисту рослин, належним чином зареєстровані на території України у відповідності до вимог чинного законодавства України (далі - товар), а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар у строки і на умовах визначених цим договором.

На виконання умов договору №ES-2017-2 від 11.05.2017 (з врахуванням умов додаткової угоди) позивач поставив відповідачу товар на суму 370 558,39 грн., що підтверджується видатковою накладною № від 30.06.2017. Однак, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, у звязку з чим за ним утворилась прострочена заборгованість у розмірі 303 558,39 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача нараховану у звязку із простроченням грошового зобовязання передбачену договором пеню у розмірі 79 192,11 грн., та згідно ст. 625 ЦК України 10 680,54 грн. інфляційних втрат та 6 866,45 грн. 3 % річних.

Також, 05.11.2018 позивач звернувся до господарського суду з заявою від 01.11.2018 про забезпечення позову, в якій просить господарський суд вжити заходів забезпечення позову в порядку статей 136-139 ГПК України шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу, та грошові кошти, які обліковуються на розрахункових рахунках відповідача ПП «Белвет» в розмірі ціни позову 400297,49 грн. та судового збору в сумі 6004,47 грн.

Ухвалою суду від 07.11.2018 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2438/18, постановлено, що справа розглядатиметься в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі №911/2438/18 призначено на 03.12.2018.

Ухвалою суду від 07.11.2018 заяву ТОВ «Байєр» від 01.11.2018 про забезпечення позову у справі №911/2438/18 шляхом накладення арешту на майно відповідача ПП «Белвет» та грошові кошти, які обліковуються на розрахункових рахунках відповідача ПП «Белвет», в розмірі ціни позову 400 297,49 грн. та судового збору в сумі 6 004,47 грн. залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 03.12.2018 підготовче судове засідання відкладено на 17.12.2018.

03.12.2018 від ПП «Белвет» до господарського суду Київської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

13.12.2018 від ТОВ «Байєр» до господарського суду Київської області надійшов супровідний лист з додатками.

Ухвалою суду від 17.12.2018 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.2019.

В судове засідання 14.01.2019 зявився представник позивача. Відповідач уповноваженого представника в судове засідання 14.01.2019 не скерував, відзив на позов не подав, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується залученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Так, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 07.11.2018 відповідач отримав 20.11.2018, копію ухвали від 03.12.2018 отримав 08.12.2018, копію ухвали від 17.12.2018 відповідач отримав 21.12.2018.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши позов ТОВ «Байєр» до ПП «Белвет» про стягнення 400 297,49 грн., всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Так, 11.05.2017 між ТОВ «Байєр» та ПП «Белвет» укладено договір поставки №ES-2017-2, відповідно до умов якого:

- продавець зобовязується поставити та передати у власність покупця дезінфекційні, ветеринарні засоби та засоби захисту рослин, належним чином зареєстровані на території України у відповідності до вимог чинного законодавства України (далі - товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар у строки і на умовах визначених цим договором (пункт 1.1 договору);

- асортимент товару, його кількість та базова ціна визначаються в додатку №1, який є його невідємною частиною. Базова ціна ціна продукції без врахування знижок, яка встановлюється компанією з метою подальшої реалізації (перепродажу) продукції і є однаковою для всіх клієнтів та дійсною протягом господарського сезону (пункт 2.1 договору);

- поставка товарів здійснюється самовивозом за рахунок покупця на умовах FCA склад продавця («Інкотермс 2010») зі складу продавця, який вказується додатково продавцем в розпорядженні на відвантаження, якщо інше письмово не погоджено сторонами. Покупець зобовязується виконувати вимоги Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів (пункт 2.2 договору);

- товар поставляється покупцеві партіями відповідно до попередніх письмових заявок покупця за умови підтвердження продавцем наявності заявлених асортименту та кількості товару на складі продавця (пункт 2.3 договору);

- видаткові та податкові накладні надсилаються покупцю поштою не пізніше 7 робочих днів з дати фактичного відвантаження товару зі складу (п.2.4 договору);

- товар оплачується шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця та вважається оплаченим на дату надходження платежу на розрахунковий рахунок продавця (пункт 4.1 договору);

- при цьому сторони погодили, що за наявності декількох непогашених зобовязань з оплати (простроченої заборгованості) у покупця, оплата зараховується продавцем у відповідності з черговістю строків оплати по непогашеним зобовязанням (включаючи нараховані штрафні санкції). Сторони також домовились і покупець підписанням цього договору надає свою згоду на те, що в разі існування простроченої заборгованості, всі поточні оплати покупця за цим договором зараховується в рахунок погашення такої заборгованості (пункт4.4 договору);

- покупець зобовязується повністю розрахуватись за товар відповідно до п.5 додатку 2, якщо інше додатково не обумовлено сторонами (пункт 4.6 договору);

- у разі невиконання покупцем своїх зобовязань згідно цього договору, покупець має відшкодувати збитки продавця та сплатити штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобовязань по оплаті товарів (пункт 7.3 договору);

- у випадку, якщо оплата за придбану продукцію надійшла частково від покупця на банківський рахунок продавця протягом терміну, вказаного у рахунку-фактурі та видатковій накладній, покупець зобовязати сплатити постачальнику неустойку у розмірі визначеному у п.7.3 договору, за кожен день прострочення оплати (пункт 7.4 договору);

- даний договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до 31.12.2017 (пункт 12.1 договору).

Сторонами також погоджено та підписано:

Додаток №1 до договору поставки №ES-2017-2 від 11.05.2017 «Специфікація на продукцію виробництва Енвайронментал Сайєнс та план закупівель».

Додаток № 2 до договору поставки №ES-2017-2 від 11.05.2017, яким зокрема погоджено умови надання знижок, а також термін оплати товару у період з 15 січня 2017 по 15 грудня 2017, на умовах відстрочення платежу 14 календарних днів з дати отримання товару (пункт 4.1 Додатку 5).

Додаток № 3 до договору поставки №ES-2017-2 від 11.05.2017 «Ліміт».

Додаток № 4 до договору поставки №ES-2017-2 від 11.05.2017 «Зразок розпорядження на відвантаження».

Додаток № 5 до договору поставки №ES-2017-2 від 11.05.2017 «Зразок довіреності».

27.06.2017 між ТОВ «Байєр» та ТОВ «Белвет» укладено додаткову угоду №1 д до договору поставки №ES-2017-2 від 11.05.2017 відповідно до умов якої сторони погодили, внести зміни в пункт 4.1 договору розділу 4 «Термін оплати» додатку №2 виклавши його в наступній редакції:

- оплата вартості товару за цим договором здійснюється на розрахунковий рахунок продавця з 15 січня по 15 грудня 2017 року. Допускається відвантаження товару на умовах відстрочення платежу в межах строку 14 календарних днів з дати отримання товару. На відвантаження препарату Сольфак EW50 відстрочення платежу становитиме 240 календарних днів з дати відвантаження.

Умови даної додаткової угоди не поширюються на відвантаження препарату Сольфак EW50 здійснені до моменту набрання чинності даною додатковою угодою. Всі інші умови договору та додатків до нього, не змінені в цій додатковій угоді, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують їх обовязковість для себе. Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання повноважними представниками сторін та є невідємною частиною договору поставки №ES-2017-2 від 11.05.2017.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

На виконання вищевказаного договору поставки позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товару (Сольфак EW50) на загальну суму 370 558,39 грн., що підтверджуються залученою до матеріалів справи копією видаткової накладної № від 30.06.2017.

Сторони в умовах договору поставки №ES-2017-2 від 11.05.2017 в редакції додаткової угоди №1 від 27.06.2017 погодили, що на відвантаження препарату Сольфак EW50 відстрочення платежу становитиме 240 календарних днів з дати відвантаження, відтак кінцевим строком оплати за вищевказаною накладною є 25.02.2018, а з наступного для (26.02.2018) наступає прострочення боржника.

Згідно долученої до матеріалів справи банківської виписки по рахунку позивача, відповідач оплатив поставлений за видатковою накладною № від 30.06.2017 товар частково, у сумі 67 000,00 грн.

Отже, проаналізувавши подані позивачем первинні документи та здійснивши повторний розрахунок заборгованості, суд встановив, що вартість поставленого та неоплаченого відповідачем товару складає 370 558,39 грн. (загальна вартість поставленого товару) 67 000,00 грн. (часткова оплата) = 303 558,39 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обовязок доведення факту належної оплати за отриманий товар закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобовязань за договором та сплати коштів за поставлений товар не представив, доказів предявлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, якості та вартості товару, суду не надав, відповідно доводи позивача не спростував.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 303 558,39 грн. є обґрунтованою, належно доведеною та підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі.

У зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача, на підставі п.7.4 договору поставки №ES-2017-2 від 11.05.2017 пеню в сумі 79 192,11 грн. нараховану за прострочення оплати товару, за період з 25.02.2018 по 01.11.2018 та 6 866,45 грн. 3% річних за період з 25.02.2018 по 01.11.2018, 10 680,54 грн. інфляційних втрат за період березень 2018 жовтень 2018 року.

Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше встановлено сторонами в умовах договору в пункті 7.6, в кому сторони погодили, що п.6 ст. 232 ГК України не буде застосовуватись щодо цього договору.

Суд зазначає, що позивачем невірно визначено дату прострочення заборгованості, вірною датою виникнення прострочення є 26.02.2018, а не 25.02.2018, як твердить позивач.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем також невірно визначено і періоди розрахунку, зокрема включено дати часткових оплат.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку пені, суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 67 205,53 грн., у звязку з чим вказану вимогу позивача слід задовольнити частково.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат становить 5889,45 грн. та 9 998,75 грн. відповідно, а відтак вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов товариства з обмеженою відповідальністю «Байєр» частково, приймає рішення про стягнення з приватного підприємства «Белвет» 303 558,39 грн. основного боргу, 67 205,53 грн. пені, 5 889,45 грн. 3% річних та 9 998,75 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п.2. ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається судом у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Байєр» задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства «Белвет» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. 2-га Інтернаціональна, буд. 22, код 36969534)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Байєр» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 4-Б, код 22911794)

303 558,39 грн. (триста три тисячі пятсот пятдесят вісім гривень тридцять девять копійок) основного боргу,

67 205,53 грн. (шістдесят сім тисяч двісті пять гривень пятдесят три копійки) пені,

5 889,45 грн. (пять тисяч вісімсот вісімдесят девять гривень сорок пять копійок) 3% річних,

9 998,75 грн. (девять тисяч девятсот девяносто вісім гривень сімдесят пять копійок) інфляційних втрат,

5 799,78 грн. (пять тисяч сімсот девяносто девять гривень сімдесят вісім копійок) судового збору;

Наказ видати після набрання рішенням законної сили

3. В іншій частині вимог в позові відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 17.01.2019.

Суддя О.В. Конюх