РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2019Справа № 910/15209/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний

комбінат імені Ілліча»

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 7 883,33 грн.

представники учасників сторін не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 7 883,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок незабезпечення відповідачем збереження вантажу під час перевезення, вагон № 52371044 з вантажем (кокс доменний), прибув з недостачею вантажу 1850 кг, що за розрахунком позивача становить 7 883,33 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.11.2018 відкрито провадження у справі № 910/15209/18 та призначено судове засіданні у порядку спрощеного позовного провадження на 18.12.2018.

12.12.2018 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання 18.12.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.12.2018 відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження на 15.01.2019.

22.12.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що комерційний акт, доданий до позовної заяви, складений та підписаний уповноваженими особами. Крім того, позивач зазначив, що у перевізному документі (накладній) та у комерційному акті вказується фактична вага, показник масової частки загальної вологи, який визначається споживачем або виробником, використовується для визначення сухої маси, яка надійшла, тому позивач використовує дані про вагу саме з графи «вага фактична».

У судове засідання 15.01.2019 представники сторін не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач скористався правом надати відзив на позовну заяву.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

16.08.2018 ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці до залізничної станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці відправлено згідно з залізничною накладною № 51274892 у вагоні № 52371044 та за накладною (досилковою) № 46302808 від 21.08.2018 вантаж - кокс доменний (вологий), вантажоотримувачем якого був позивач.

23.08.2018 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, на додаток до акту станції Пологи, виявлено недостачу вантажу у вагоні № 52371044, про що був складений комерційний акт № 485604/1193 від 23.08.2018.

У комерційному акті № 485604/1193 від 23.08.2018 зазначено, що загальна маса вантажу у вагоні № 52371044, яка значиться у перевізному документі (накладна № 51274892, посилочна накладна № 4632808) становить нетто 45950 кг. При переважуванні виявилося, що фактична маса вантажу становить нетто 44 100 кг, що менше ваги накладної на 1850 кг.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу у вагоні № 52371044, яка була розрахована позивачем відповідно до довідок вантажовідправника з урахуванням норми недостачі вантажу 2%, становить 7 883,33 грн.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Як встановлено судом, 30.08.2018 ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) на адресу приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (вантажоодержувача) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці до залізничної станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці відправлено згідно з залізничною накладною накладною № 51274892 у вагоні №52371044 та за накладною (досилковою) № 46302808 від 21.08.2018 вантаж - кокс доменний (вологий).

Згідно з ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Наявний в матеріалах справи комерційний акт № 485604/1193 від 23.08.2018 підтверджує недостачу вантажу у вагоні № 52371044, що становить 1850 кг.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

У комерційному акті №485604/1193 від 23.08.2018 зазначено, що навантаження в вагоні вище рівня бортів на 600мм, шапкоподібне, маркування нанесено вапном смугою 400-600мм вздовж вагона; по ходу руху поїзду над 1-4 люками наявна виїмка розміром 4800мм*на ширину вагону*400мм, що не відповідає навантаженню, зазначеному в попутному комерційному акті № 463003/140 від 21.08.2018 ст. Пологи Придніпровської залізниці, маркування на місці виїмки порушене; вагон прибув технічно справний, протікання вантажу немає; зважування відбувалося у присутності уповноважених осіб; зважуванням встановлено, що фактична маса вантажу менше задокументованої на 1850 кг; при повторному зважуванні нестача підтвердилась.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що комерційний акт складений з порушенням вимог, встановлених п. 10 Правил складання актів, оскільки з тексту комерційного акту вбачається, що останній підписаний заступником ДС ОСОБА_5, агентом комерційним ОСОБА_2, прийомоздавачем ОСОБА_3, комерційним агентом ОСОБА_4 та скріплені штампом «Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці». При цьому, у розділі «Д» комерційного акту зазначено, що «завідуючого вантажним двором немає по штату». Таким чином, суд дійшов висновку, що комерційний акт, доданий до позовної заяви, складений та підписаний уповноваженими особами, що повністю узгоджується з вимогами п. 10 Правил. Судом також взято до уваги, що комерційний акт складався працівниками самого відповідача та на станції відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

У матеріалах справи наявний рахунок-фактура № 92142156 від 16.08.2018, в якому визначено вартість вугілля, що перевозилось у вагоні № 52371044.

На підтвердження оплати вантажу позивачем надано платіжне доручення № від 28.09.2018, згідно з яким позивачем був оплачений придбаний у вантажовідправника ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» товар - кокс доменний.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Розрахунок фактичної недостачі вантажу здійснюється наступним чином:

маса нетто при відправленні 45950 кг; норма недостачі 45950 х 2% =919 кг; недостача 1850 кг; вартість 1 тонни з ПДВ - 8467,60 грн.; сума недостачі з урахуванням природних втрат: 1850 кг (сума недостачі) - 919 кг (норма недостачі) = 931 кг; вартість нестачі вантажу становить 7883,33 грн. (8467,60 х 0,931 т).

Таким чином, загальна сума збитків (вартості недостачі вантажу) за розрахунком позивача становить 7883,33 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд встановив, що даний розрахунок арифметично вірний.

Щодо заперечень відповідача про неправильно розраховану вагу вантажу при розрахунку, суд зазначає, що графа рахунку вантажовідправника № 92142156 від 16.08.2018 «вага наведена» визначається попередньо за документами (умовами договору, специфікації, заявкою на відвантаження тощо), а вже після того, коли вантаж фактично завантажений по вагонам, та зважений при прийманні до перевезення, вантажовідправником вноситься інформація до графи «вага фактична», яка співпадає з вагою, вказаною в сертифікаті якості на відвантажену партію (окремо по кожному завантаженому вагону та на партію в цілому), тому при розрахунку суми збитку (втраченого вантажу), позивач обґрунтовано використовує дані про вагу, взяту саме з графи «вага фактична». При цьому, розмір (вага) нестачі вантажу, прийнятого до перевезення без нестачі, насамперед підтверджується належними доказами - описаними вище комерційним актом від 23.08.2018 та залізничною накладною № 51274892.

Щодо ціни за одну тонну вантажу, то судом встановлено, що згідно сертифікату якості № 25658 підсумкова вага (нетто) по вагону №52371044, в якому була виявлена нестача, склала 45,95 т, а у рахунку-фактурі від 16.08.2018 у графі «вага фактична», зазначена вага відповідно до сертифікату якості - позиція № 12 в рахунку, при цьому вартість коксу доменного в графі рахунку «ціна без ПДВ 7396,58 грн.» відноситься до «ваги наведеної», адже ця вага визначається за документами, а вже після фактичного завантаження товару по вагонам та їх зважування заповнюється графа «вага фактична», яка повністю кореспондує з вагою, вказаною в сертифікаті якості після фактичного відвантаження коксу.

Відтак, щоб отримати кінцеву суму вартості відвантаженого товару позивач обґрунтовано врахував загальну суму рахунку графи «сума без ПДВ, грн.», ділив на кількість вантажу з графи «вага фактична», у результаті чого було отримано ціну за одну тонну коксу доменного в розмірі: 629071,73 грн./89,150 грн. = 7056,33 грн. без ПДВ, і додавши 20% ПДВ, отримав ціну в розмірі 8467,60 грн. за одну тонну вантажу, яка і була застосована позивачем при здійсненні розрахунку недостачі в позовній заяві.

З урахуванням викладеного, заперечення відповідача проти позову судом відхиляються.

За приписами ст.ст. 224, 225 ГК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням чинного законодавства та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому для перевезення вантажу.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що внаслідок втрати частини вантажу при перевезенні позивачу були завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь приватного акціонерного товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1, ідентифікаційний код 00191129) збитки, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 7883,33 грн. (сім тисяч вісімсот вісімдесят три грн. 33 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.01.2019.

Суддя О.Г. Удалова