СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2019 р. Справа № 922/652/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді: при секретарі судового засідання за участю представників сторін від Прокуратури від позивача від відповідачаЧернота Л.Ф. Пелипенко Н.М., Пушай В.І. Телеснюк І.В. Ногіна О.М. - прокурор відділу Прокуратури Харківської області за службовим посвідченням №032167 від 11.02.2015 р. Сінько Ю.Ю. - довіреність №08-21/20/2-19 від 02.01.2019 р. Яблонська Н.Г. (адвокат) - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ПГ №000168 від 09.11.2018 р.
розглянувши апеляційну скаргу (вх.№819 Х/3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Тен", м. Харків
на рішення господарського суду Харківської області
від14.06.2018р. (повний текст складено та підписано 20.06.2018р.)
у справі№922/652/18 (суддя - Байбак О.І.)
за позовом доЗаступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Тен", м. Харків
простягнення 349 658,13 грн.

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Тен", м. Харків про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 349 658,13 грн. Також, останній просив залучити до участі у справі прокуратуру Харківської області.

Частиною 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.06.2018 року (повний текст складено та підписано 20.06.2018 р.) у справі №922/652/18 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Тен" на користь Харківської міської ради грошові кошти у розмірі орендної плати в сумі 349658,13 грн. та судовий збір у сумі 5 244,87 грн.

Рішення мотивоване, зокрема з тих підстав, що з моменту припинення рішенням XXXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 27.04.2005 № 88/05 договору на право тимчасового користування землею №2551 від 04.10.2001, за яким ТОВ "Полі-Тен" орендував земельну ділянку для розміщення власних нежитлових будівель по вул. Лодзька, 7 у м. Харкові, у нього, як власника цих будівель, які знаходяться на земельних ділянках, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Харкова, виник обов'язок укласти з Харківською міською радою відповідний договір оренди зазначених земельних ділянок. У зв`язку з невиконанням зазначеного обов`язку, ТОВ "Полі-Тен" використовує земельні ділянки загальною площею 0,2472 га по вул. Лодзька, 7 у м. Харкові без оформлених у встановленому порядку правовстановлювальних документів та сплати орендної плати, внаслідок чого Харківська міська рада була позбавлена можливості отримати у спірному періоді дохід у розмірі орендної плати в сумі 349 658,13 грн. від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим останній завдано збитки на зазначену суму у вигляді упущеної вигоди (неодержавного доходу).

Відповідач, з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н, від 10.07.2018 р., в якій останній просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 р. у справі №922/652/18 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що господарським судом першої інстанції не встановлено обставини щодо того, чи були наявні підстави для припинення спірного Договору на підставі рішень сесій Харківської міськради від 27.04.2005 №88/05 та від 22.11.2006 №179/06 та чи направлялися відповідачеві або чи отримувались останнім копії цих рішень та чи було відомо відповідачеві про їх наявність, а також про анулювання Договору органом Держгеокадастру.

Скаржник зазначає, що при відсутності зрозумілих до виконання рішень позивача щодо припинення Договору, судом першої інстанції не враховано і не застосовано правила статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочииу, оскільки, жодних беззаперечних та зрозумілих доказів щодо дати припинення Договору, або щодо визнання Договору недійсним (анулювання Договору) в судовому порядку матеріали справи не містять.

Також, скаржник стверджує, що при винесені оскаржуваного рішення, враховуючи наявність у матеріалах справи недостатньо зрозумілих, щоб дозволити заявнику передбачати наслідки своїх дій, рішень позивача, не застосовано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, що є порушенням ч. 4 ст. 11 ГПК України.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції також порушено принцип змагальності сторін, встановлений в ч.1 ст. 13 ГПК України, оскільки, судом при винесенні рішення відхилені законні клопотання відповідача і враховано лише позицію позивача та прокурора.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2018 р. визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шевель О. В., судді: Тарасова І. В., Крестьянінов О. О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 р. (головуючий суддя - Шевель О. В., судді: Тарасова І. В., Крестьянінов О. О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Тен", м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 14.06.2018р. у справі №922/652/18 та призначено розгляд справи №922/652/18 на 13.08.2018р. о 14:30 год.

26.07.2018 р. від заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор зазначив, що викладені в апеляційній скарзі доводи не містять правового обґрунтування, а деякі викладені в ній висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 р., керуючись ст.ст. 228,234 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі №922/652/18 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №922/3412/17.

Указом Президента України від 29.12.2017 року №454/2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Донецький апеляційний господарський суд та Харківський апеляційний господарський суд та утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Указом Президента України від 28.09.2018 року № 295/2018 «Про переведення суддів» було переведено суддів Донецького апеляційного господарського суду та Харківського апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди, що ліквідуються, припиняють здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлень голів новоутворених судів про початок роботи новоутворених судів.

03.10.2018 року, враховуючи Указ Президента України №295/2018 від 28.09.2018 р. «Про переведення суддів», повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду було оприлюднено в газеті Голос України №185 (6940), а, отже, Харківський та Донецький апеляційні господарські суди припинили здійснювати правосуддя.

Приписами частини 5 та 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Розпорядженням Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018 р. «Про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційних господарських судів», у зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Харківським апеляційним господарським судом, доручено відділу документального забезпечення та контролю здійснити передачу судових справ, що перебували у провадженні Харківського апеляційного господарського суду, зокрема, до Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2018р. у справі №922/652/18 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий, суддя-доповідач - Чернота Л. Ф., судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О., що відповідає вимогам ст.8 Закону України Про судоустрій і статус суддів

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Тен", м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 14.06.2018 року (повний текст складено та підписано 20.06.2018 року) у справі №922/652/18 прийнято до провадження Східного апеляційного господарського суду у складі судової колегії Чернота Л.Ф. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О. Зобов'язано учасників справи повідомити Східний апеляційний господарський суд про результат перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №922/3412/17.

27.11.2018 р. до канцелярії Східного апеляційного господарського суду від Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 надійшло клопотання №04-08-1063-18 від 26.11.2018 р., за змістом якого останній повідомив про прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 20.11.2018 року, якою касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено частко, справу №922/3412/17 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17, ухвалою Східного апеляційного господарського суду провадження у справі №922/652/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Тен", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 р. у справі № 922/652/18 (повний текст складено та підписано 20.06.2018 року) поновлено та розгляд апеляційної призначено на 09.01.2019 року о 14:00 год. у складі колегії суддів: головуючий суддя Чернота Л. Ф., судді: Пушай В.І., Радіонова О.О.

08.01.2019 р. від ТОВ «Полі-Тен» надішли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній повідомляє апеляційний суд про те, що правова позиція ТОВ «Полі-Тен» у справі №922/652/18 повністю відповідає висновкам Верховного Суду у справі №922/3412/17.

Також, останній посилається на ст.78 ГПК України і відзначає, що на даний час докази, наявні у справі, у своїй сукупності, не дають змоги встановити, що спірний договір було припинено 27.04.2005 року, докази наявні у справі, навпаки, свідчать про те, що спірний договір був діючим станом на 22.11.2006 року (тобто, після дати 27.04.2005 року), припинення спірного договору (в договірному або судовому порядку) в більш пізні дати позивачем у даній справі не доведено. Тому, вважає, що у відповідача немає підстав для оскарження рішень ХМР або м. Харків ГУ Держеокадастру у Харківській області, оскільки їх зміст на думку відповідача не свідчить про припинення спірного договору до дати розгляду цієї справи в суді.

Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 р. "Щодо повторного автоматичного розподілу справ" у зв'язку із знаходженням у відпустці, судді Радіонової О.О., яка входить до складу колегії суддів, відповідно п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи №922/652/18 (провадження №819 Х/З).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2019 р. у справі №922/652/18 (провадження №819 Х/З) сформовано колегію суддів у складі: головуючий, суддя-доповідач Чернота Л.Ф та судді Пелипенко Н.М., Пушай В.І., що відповідає вимогам ст.8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання у відповідності до вимог ст.223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

У судовому засіданні 09.01.2019 р. представник відповідача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 р. у справі № 922/652/18 у повному обсязі. Зазначив, що відповідач має належну правову підставу для користування спірною ділянкою - договір №2551 на право тимчасового користування землею від 04 жовтня 2001 року, діючий і дотепер, тому, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 09.01.2019 р. заперечував проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, вважає рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 р. у справі № 922/652/18 законним, прийнятим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, стверджував, що відповідач не є власником земельної ділянки та не є постійним землекористувачем. Оскільки не відноситься до осіб, визначених статтею 9 Земельного кодексу України. Таким, чином, сплата відповідачем плати за землю у вигляді земельного податку не відповідає положенням діючого законодавства.

Також, прокурор посилався на пудпункт 14.1.147 пункту 1 ст. 14 та пункту 288.1 ст.288 Податкового кодексу України, яким передбачено, що плата за землю повинна здійснюватися у формі орендної плати за землю, розмір якої визначається укладеним між сторонами договором оренди землі.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено наступне.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 3 ст.4 Господарського процесуцального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до статті 53 Господарського процесуцального кодексу України, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Звертаючись до відповідного суду господарської юрисдикції із заявою про захист державних та суспільних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва, яка розглядається як один з дієвих засобів утвердження верховенства права, зміцнення законності та господарського правопорядку. Прокурор - особливий суб'єкт господарського процесу і його участь у господарському судочинстві зумовлена необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у виключних випадках і порядку, передбачених законом (ст. 131-1 Конституції, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно зі ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земля та її надра є об'єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», в Україні від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

При цьому, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України, територіальна громада м. Харкова як власник спірної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Як зазначає прокурор в позовній заяві, вивченням питання наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних правовідносин, місцевою прокуратурою встановлено порушення вимог чинного законодавства під час використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, розташованої на території Немишлянського району міста Харкова.

Також встановлено, що Харківською міською радою до теперішнього часу не вживались заходи представницького характеру, спрямовані на усунення порушень, які допущені під час використання землі без правовстановлюючих документів під об'єктом нерухомості та позову до ТОВ "ПОЛІ - ТЕН" з цим же предметом та з цих же підстав до судів не подавалося.

Окрім цього, економічна ситуація, що складається на цей час у державі, обумовлює необхідність збільшення надходжень до бюджету, в тому числі в сфері земельних відносин, реалізації заходів щодо економного та раціонального використання економічних ресурсів держави, зокрема природного ресурсу землі.

Розглянувши зазначені доводи прокурора, суд першої інстанції правомірно визнав їх такими, що можуть бути підставами для його звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, в процесі здійснення господарської діяльності ТОВ "Полі-Тен" використовує належні йому на праві власності об'єкти нерухомості (виробничі та складські приміщення), які розташовані на земельній ділянці комунальної власності загальною площею 0,2472 га, за адресою по вул. Лодзька (раніше - Лодзинська), 7 у м. Харкові.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно № 113363044 від 08.02.2018 та за інформацію КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 22.08.2017 ТОВ "Полі-Тен" належать на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 2592,7 м , а саме: нежитлові будівлі літ. Л-2 площею 1361 м2, літ. М-1 площею 319,6 м2, літ. Т-1 площею 880,3 м , а також нежитлові приміщення №№ 1-5 площею 31,8 м2 в літ. 3-1 по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 08.05.2001, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради.

Матеріали справи також свідчать про те, що з метою експлуатації вищевказаних об'єктів нерухомості 04.10.2001 між Виконавчим комітетом Харківської міської ради та ТОВ "Полі-Тен" укладено договір на право тимчасового користування землею №2551, відповідно до умов якого Виконавчий комітет Харківської міської ради надав ТОВ "Полі-Тен" в оренду земельну ділянку за адресою м. Харків, вул. Лодзька, 7 з метою обслуговування належних нежитлових приміщень

Проте, рішенням XXXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 27.04.2005 №88/05 «Про припинення та надання у користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам»ТОВ "ПОЛІ - ТЕН" припинено право користування частиною земельної ділянки, площею 0,6674 га по вул. Лодзькій, 7 у м. Харкові та припинено дію договору на право тимчасового користування землею від 22.10.2001 № 2551, за добровільною відмовою користувача (лист ТОВ "ПОЛІ - ТЕН" від 30.01.2004 № 3). Цим же рішенням ТОВ "Полі-Тен" зобов'язано оформити в установленому порядку право користування земельними ділянками, що залишились у користуванні.

Крім того, іншим рішенням рішення 7 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 22.11.2006 № 179/06 вирішено припинити право користування ТОВ "Полі-Тен" частиною земельної ділянки площею 0,1009 га по вул. Лодзінській,7 (нині - вул. Лодзька) за його добровільною відмовою (лист ТОВ «ПОЛІ - ТЕН» від 24.08.06 № 11); вирішено договір на право тимчасового користування землею, реєстраційний № 2551 від 22.10.2001 року, вважати таким, що припиняє дію з дня державної реєстрації договору оренди землі з новим землекористувачем-громадянкою ОСОБА_9 вирішено надати громадянці ОСОБА_9 в оренду строком до 01.10.2011 року земельну ділянку площею 0,1009 га по АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлових приміщень (гаражний бокс та СТО).

Однак, ТОВ "Полі-Тен" до цього часу не вжито жодних заходів щодо оформлення правовстановлювальних документів на земельні ділянки, на яких знаходяться належні останньому на праві власності нежитлові будівлі літ. Л-2 площею 1361 м2, літ. М-1 площею 319,6 м2, літ. Т-1 площею 880,3 м2 , а також нежитлові приміщення №№ 1-5 площею 31,8 м2 в літ. 3-1 по АДРЕСА_1, а саме, не укладено договір оренди землі та не здійснено його державної реєстрації.

Зокрема, відповідно до інформаційних довідок Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.08.2017 р. та відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.08.2017 р. рішення Харківської міської ради щодо надання у користування ТОВ "Полі-Тен" земельних ділянок по вул. Лодзька, 7 у м. Харкові не приймались та відповідні договори оренди земельних ділянок не укладались.

Також, згідно з інформацією Департаменту діловодства Харківської міської ради від 31.07.2017 р. ТОВ "Полі-Тен" не зверталося до міської ради з метою оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки за вищевказаною адресою.

Крім того, відповідно до інформації Східної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 06.09.2017 ТОВ "Полі-Тен" не обліковується як платник плати за земельні ділянки за адресою: вул. Лодзька, 7 у м. Харкові.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, ТОВ "Полі-Тен", що є платником єдиного податку третьої групи зі ставкою 5% та перебуває на спрощеній системі оподаткування, та, зокрема, за період 2015 - 2017 сплатило єдиний податок в наступних розмірах: за 2015 рік - 5661 грн., за 2016 рік - 8700 грн.. за 2017 рік -23500 грн.

У зв'язку з тим, що ТОВ "Полі-Тен" використовує земельні ділянки загальною площею 0,2472 га по вул. Лодзька, 7 у м. Харкові без оформлених у встановленому порядку правовстановлювальних документів, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 18.12.2017 проведено обстеження, а також топографо-геодезичну зйомку вищевказаних земельних ділянок та належних ТОВ "Полі-Тен" нежитлових приміщень про що складено відповідний акт від 18.12.2017. Згідно з зазначеним актом встановлено, що ТОВ "Полі-Тен" для експлуатації та обслуговування 3 нежитлових будівель загальною площею 2560,9 м2 використовуються земельні ділянки площами 0,0037 га, 0,0312 га та 0,2160 га.

З посиланням на зазначені обставини, Прокурор та Харківська міська рада вказують, що ТОВ "Полі-Тен", володіючи на праві власності вказаними нежитловими приміщеннями після припинення договору на право тимчасового користування землею №2551 від 04.10.2001 р. згідно з рішенням рішенням XXXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 27.04.2005 №88/05 «Про припинення та надання у користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам» з урахуванням вимог ст. ст. 120, 125 ЗК України мав укласти з Харківською міською радою договір оренди земельних ділянок з метою обслуговування зазначених приміщень. Проте, оскільки такий договір не було укладено, Прокурор та Харківська міська рада вважають, що ТОВ "Полі-Тен" зберігає за рахунок позивача кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельними ділянками за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а Харківська міська рада втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати ТОВ "Полі-Тен" за рахунок Харківської міської ради.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ТОВ "Полі-Тен" вищезазначених земельних ділянок без правовстановлювальних документів у період з 01.04.2015 по 28.02.2018, згідно з яким їх розмір становить за зазначений період становить 349659,13 грн.

Обставини щодо стягнення на користь Харківської міської ради безпідставно збережених ТОВ «ПОЛІ - ТЕН» коштів у розмірі орендної плати за період з 01.04.2015 р. по 28.02.2018 у сумі 349659,13 грн. стали підставами для звернення прокурора до господарського суду з позовом по даній справі.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду України.

Згідно з п. «а» ст.80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 120 Земельного кодексу України унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 1 ст. 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст.ст. 125, 126 ЗК України та ст. 182 ЦК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В пункті п.2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, зокрема зазначено, що правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, він відповідно до п. 14.1.72 статті 14 Податкового кодексу України не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а тому єдиною можливою для нього формою плати за землю як землекористувача може бути лише орендна плата(стаття 288 Податкового кодексу України), яка є регульованою ціною.

Як зазначено вище, 04.10.2001р. між Виконавчим комітетом Харківської міської ради та ТОВ "Полі-Тен" укладено договір на право тимчасового користування землею №2551, відповідно до умов якого Виконавчий комітет Харківської міської ради надав ТОВ "Полі-Тен" в оренду земельну ділянку за адресою м. Харків, вул. Лодзька, 7 з метою обслуговування належних нежитлових приміщень. Проте, рішенням XXXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 27.04.2005 № 88/05 «Про припинення та надання у користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам ТОВ "Полі-Тен" припинено право користування частиною земельної ділянки, площею 0,6674 га по вул. Лодзькій, 7 у м. Харкові та припинено дію договору на право тимчасового користування землею від 22.10.2001 № 2551, за добровільною відмовою користувача (лист ТОВ "Полі-Тен" від 30.01.2004 №3). Цим же рішенням ТОВ "Полі-Тен" зобов'язано оформити в установленому порядку право користування земельними ділянками, що залишились у користуванні.

Згідно з листом відділу у м. Харків Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 23.04.2018 № 1271/116-18 договір на право тимчасового користування землею №2551 від 22.10.2001 по вул. Лодзинській (нині вул. Лодзька), 7 анульовано 27.04.2005 згідно з рішенням XXXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 27.04.2005 № 88/05.

Пунктом «а» статті 141 Земельного кодексу України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачено добровільну відмову від права користування земельною ділянкою.

Отже, наведеними доказами в їх сукупності підтверджується припиненя договору на право тимчасового користування землею №2551 від 04.10.2001, у зв`язку з добровільною відмовою відповідача від права користування за цим Договором.

При цьому, відмова відповідача від користування частиною орендованої земельної ділянки зумовлює припинення права користування всією земельною ділянкою, оскільки відповідно до положень статті 79 -1 Земельного кодексу України, об`єктом цивільних прав є лише сформована земельна ділянка із визначеними площею, межами та присвоєним кадастровим номером, а не її частина, а тому при відмові від користування частиною земельної ділянки за Договором, її частина, від користування якої відповідач не відмовився не є сформованою земельною ділянкою, відповідно й не може бути об`єктом цивільних прав за Договором як істотна умова договору оренди землі згідно зі статтями 3, 15 Закону України «Про оренду землі».

Зважаючи на наведені обставини та норми, суд першої інстанції правомірно зазначив, що з моменту припинення Договору на право тимчасового користування землею №2551 від 04.10.2001 у ТОВ "Полі-Тен", як власника нежитлових будівель, які знаходяться на земельних ділянках, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Харкова, виник обов'язок укласти з Харківською міською радою відповідний договір оренди зазначених земельних ділянок.

Однак, відповідно до інформаційних довідок Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.08.2017 р. та відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.08.2017 р. рішення Харківської міської ради щодо надання у користування ТОВ «ПОЛІ - ТЕН» земельних ділянок по вул. Лодзька, 7 у м. Харкові не приймались та відповідні договори оренди земельних ділянок не укладались. При цьому, згідно з інформацією Департаменту діловодства Харківської міської ради від 31.07.2017 р. ТОВ "Полі-Тен" не зверталося до міської ради з метою оформлення правовстановлювальних документів на земельні ділянки за вищевказаною адресою, на яких розміщено власне майно відповідача.

При цьому, суд першої інстанції правомірно відхилив як безпідставні посилання ТОВ "Полі-Тен" на те, що станом на момент винесення даного судового рішення договір на право тимчасового користування землею №2551 від 04.10.2001 є діючим, зокрема з тих підстав що воно ніколи не зверталося до Харківської міської ради з листами від 30.01.2004 №3 та від 24.08.06 №11 про добровільну відмову від зазначеного договору, на підставі яких Харківською міською радою і приймалися рішення від 27.04.2005 №88/05 та від 22.11.2006 №179/06.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції, матеріали даної справи не містять вказаних листів ТОВ "Полі-Тен", а Харківська міська рада в додаткових поясненнях (вх. №17114 від 18.06.2018) пояснила, що дані листи підлягали зберіганню лише протягом 3 років та відповідно були знищені на підставі наказу Міністерства Юстиції України від 12.04.2012 №578/5. Однак, за наявності діючих рішень XXXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 27.04.2005 №88/05 та рішення 7 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 22.11.2006 №179/06, відсутність вказаних листів не свідчить про не підтвердження факту припинення Договору.

Зокрема, згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної в місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Оскільки рішення XXXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 27.04.2005 №88/05 є діючим та таким, що підлягає виконанню, ТОВ "Полі-Тен" в передбаченому законом порядку не оскаржувалося, відповідно договір на право тимчасового користування землею № 2551 від 04.10.2001 є припиненим у зв'язку з добровільною відмовою користувача відповідно до п. «а» статті 141 Земельного кодексу України.

Водночас, за змістом статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Матеріали даної справи не містять доказів державної реєстрації права користування або оренди ТОВ "Полі-Тен" на земельні ділянки по вул. Лодзька, 7 у м. Харкові, в т.ч. на підставі вказаного договору на право тимчасового користування землею № 2551 від 04.10.2001 р.

Згідно з листом відділу у м. Харків Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 23.04.2018 №1271/116-18 договір на право тимчасового користування землею №2551 від 22.10.2001 по вул. Лодзинській (нині вул. Лодзька), 7 анульовано 27.04.2005 р. згідно з рішенням XXXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 27.04.2005 р. №88/05.

Посилання ТОВ "Полі-Тен" на те, що рішенням 7 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 22.11.2006 р. №179/06, Харківська міська рада визнала факт продовження дії договору на право тимчасового користування землею № 2551 від 04.10.2001 р. правомірно відхилено господарським судом першої інстанції як безпідставні, з огляду на те, що дане рішення будь-яким чином не скасовує та не змінює зміст попереднього рішення XXXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 27.04.2005 №88/05 про припинення цього договору, а останнє рішення, як вже було зазначено вище, є чинним та таким, що підлягає виконанню.

Також, скаржник безпідставно посилається на положення статті 204 Цивільного кодексу України в обґрунтування своїх доводів щодо того, що Договір не припинив свою дію, оскільки зазначена стаття встановлює презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, в той час як у спірних правовідносинах сторонами не оспорюється правомірність правочину-відсутність передбачених статтею 215 ЦК України підстав для визнання Договору недійсним з моменту його укладення, а спірне питання щодо припинення права користування відповідача за Договором, у зв`язку з його добровільною відмовою, не стосується правомірності правочину, оскільки припинення цього права за наведеною підставою законом не пов`язується з правомірністю правочину(зокрема для припинення права користування не вимагається наявність підстав для визнання договору оренди землі недійсним).

Обґрунтовано пославшись на наведені підстави, суд першої інстанції правомірно зазначив, що з моменту припинення договору на право тимчасового користування землею №2551 від 04.10.2001 р., ТОВ "Полі-Тен" використовує частину земельні ділянки загальною площею 0,2472 га по вул. Лодзька, 7 у м. Харкові для розміщення власних об`єктів нерухомого майна без оформлених у встановленому порядку правовстановлювальних документів.

При цьому, у зв`язку з наведеним порушенням з боку відповідача, позивач не отримав у спірному періоді орендну плату, яку він отримав би від відповідача в разі виконання останнім обов`язку з укладення Договору оренди земельної ділянки із вчиненням дій передбачених законодавством дій щодо формування такої ділянки як об`єкта цивільних прав.

Проте, зазначену спірну суму суд кваліфікував як збитки у вигляді упущеної вигоди, пославшись при цьому, що аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 3-210гс14, від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 12.04.2017 р. у справі №922/207/15, від 07.12.2016 р. у справі №922/1009/15 та в Постанові Верховного Суду від 25.05.2018 р. по справі № 922/2976/17.

Відповідно до ч. 4 статті 236 Господарського процессуального кодексу України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду України.

Як зазначено вище, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2018р., керуючись ст.ст. 228,234 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі №922/652/18 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №922/3412/17 за аналогічними правовідносинами.

У зв`язку з прийняттям Великою Палатою Верховного Суду постанови від 20.11.2018 року, якою касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено частко, справу №922/3412/17 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, ухвалою Східного апеляційного господарського суду провадження у справі №922/652/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Тен", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 р. у справі № 922/652/18 (повний текст складено та підписано 20.06.2018 року) поновлено.

В наведеній постанові щодо неодержаної органом місцевого самоврядування суми орендної плати внаслідок невиконання власником нерухомого майна обов`язку з оформлення права користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій це майно розташовано викладено наступну правову позицію, якої дотримується суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов'язаннях. Натомість для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в даній справі є стягнення з власника об'єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об'єкти розміщені.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені.Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Як зазначено вище, відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці.

При цьому, матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною.

Відтак, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі №922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі №922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах №922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

Кваліфікація судом першої інстанції спірної суми як збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) не є підставою для зміни чи скасування рішення суду, оскільки висновок суду по суті спору є вірним та суд відповідно до ч. 4 статті 264 Господарського процесуального кодексу України при застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм на момент прийняття оскаржуваного рішення керувався позицією Верховного суду,викладеною в постанові від 25.05.2018 р. у справі №922/2976/17, яка була наявна на час прийняття рішення, в той час як постанова Великої палати Верховного суду від 20.11.2018 року, у справі №922/3412/17, якою керується суд апеляційної інстанції, на той час не існувала.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам закону, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника, відповідно до умов статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 86, 129, 236, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Тен", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 р. (повний текст 20.06.2018 р.) по справі №922/652/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2018 р. (повний текст 20.06.2018 р.) у справі №922/652/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 09.01.2019 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 11.01.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя В.І. Пушай