Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/910/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

секретаря судового засідання: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - директор;

від відповідача: ОСОБА_2 - керівник на підставі наказу №3-ОД від 09.01.2019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами загального позовного провадження, в режимі відеоконференції, справу за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства "СЕВІД" (м. Херсон)

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (смт. Новогуйвинське, Житомирська обл.)

про стягнення 2105603,86 грн

Приватне виробничо-комерційне підприємство "Севід" звернулося з позовом до суду про стягнення з ДП "Житомирський бронетанковий завод" заборгованості за договором №381/ДК від 03.11.2017.

14.01.2019 від ПВКП "Севід" надійшли копії документів на підтвердження витрат, понесених підприємством на професійну правничу допомогу у розмірі 20120,00 грн та транспортних витрат для забезпечення участі уповноваженого представника в засіданні суду.

Представник позивача в судовому засіданні вказав, що відповідно до умов договору №381/ДК від 03.11.2017 ПВКП "Севід" поставило ДП "Житомирський бронетанковий завод" продукцію, за яку підприємство не розрахувалося, що стало підставою для звернення до суду. Водночас просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи у сумі 2782,82 грн.

Представник відповідача в засіданні суду факт поставки товару підтвердив. Зазначив, що продукція, яка поставлялася ПВКП "Севід" використовувалася підприємством відповідно до умов державного контракту на виконання робіт за державним оборонним замовленням. Несвоєчасне фінансування призвело до виникнення заборгованості за договором №381/ДК від 03.11.2017. При цьому оплата за товар за умовами договору сплачується після проходження вхідного контролю якості на кожну окрему партію продукції. Однак матеріали справи не містять таких доказів, а тому позов є безпідставним.

Представник позивача щодо вказаних доводів заперечував, оскільки акт вхідного контролю якості є внутрішнім документом ДП "Житомирський бронетанковий завод".

Суд дослідив в судовому засіданні документи, а саме: договір №381/ДК від 03.11.2017, специфікацію №1 до договору, видаткові накладні №РН-000212 від 18.12.2017, №РН-000221 від 27.12.2017, №РН-0000012 від 02.02.2018, №РН-0000026 19.02.2018, вимогу про сплату заборгованості, тощо.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2017 між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" та Приватним виробничо-комерційним підприємством "Севід" укладено договір поставки №381/ДК (а.с. 16-18), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану у специфікаціях (надалі продукція) на умовах та в строки, передбачені договором (п.1.1 договору).

Згідно з п. 2.1 договору, кількість, ціна, номенклатура продукції вказується у специфікаціях, що є невідємною частиною договору.

Як передбачено п. 3.2 договору, постачання продукції здійснюється партіями. Асортимент та кількість кожної партії визначає покупець на надає відповідне замовлення постачальнику. Асортимент та кількість кожної партії повинні відповідати продукції, визначеної специфікацією. Надання замовлення можливе засобами телефонного або факсимільного звязку. Факт надання замовлення покупцем на партію продукції підтверджується виставленим постачальником рахунком та проведеною покупцем оплатою за продукцію, визначену у специфікації. Постачальник зобовязаний повідомити покупця про прогнозовану дату поставки продукції не пізніше 3 (трьох) днів до дати поставки.

Відповідно до п. 3.3 договору, право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладної.

За п. 4.1 договору поставка продукції здійснюється за цінами, визначеними у відповідній специфікації і включають всі податки, збори, й інші обовязкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші витрати, повязані з поставкою продукції.

Загальна сума договору складається із сум специфікацій, які є невідємною частиною договору (п. 4.2 договору).

У п. 5.1 сторони погодили, що оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунка). Оплата за поставлену продукцію здійснюється за умовах, вказаних у специфікаціях. Датою оплати продукції вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.2 договору).

Так, у специфікації №1 на постачання обладнання, яка є додатком №1 до договору поставки №381/ДК визначено умови поставки і оплат, за якими постачальник здійснює поставку 18 комплектів двома партіями: 1) перша партія складає 10 комплектів на суму 5524200,04 грн на умові 50% - передоплата та 50% протягом 5 (пяти) робочих днів після поставки та проходження вхідного контролю "ЖДТЗ"; 2) друга партія складає 8 комплектів на суму 4419360,00 грн на умові 50% - передоплата та 50% - протягом 5 (пяти) робочих днів після поставки та проходження вхідного контролю "ЖДТЗ". Доставка здійснюється постачальником за власний рахунок (а.с. 19).

На виконання умов договору приватне виробничо-комерційне підприємство "Севід" поставило товар на суму 2750420,04 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-000212 від 18.12.2017 (а.с. 22), 27.12.2017 - на суму 2089109,18 грн згідно з видатковою накладною №РН-000221 (а.с. 29). На підставі видаткової накладної №РН-0000012 від 02.02.2018 підприємство здійснило поставку продукції в розмірі 111226,84 грн (а.с. 34), а 19.02.2018 на суму 2105603,86 грн відповідно до видаткової накладної №РН-0000026 (а.с. 35). Загальна вартість поставки становить 7056359,92 грн.

ДП "Житомирський бронетанковий завод" зобов'язання щодо оплати вартості продукції виконало частково, сплативши позивачеві 4950756,06 грн (а.с. 36).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи міститься копія гарантійного листа від 31.05.2018 про оплату вартості продукції в розмірі 2105603,86 грн (а.с. 38).

Водночас сторонами підписано договір про реструктуризацію заборгованості від 03.07.2018 (а.с. 40), за яким Приватне виробничо-комерційне підприємство "Севід" (кредитор) надає Державному підприємству "Житомирський бронетанковий завод" (боржник) розстрочку по сплаті заборгованості за договором №381/ДК від 03.11.2017, з липня по жовтень 2018 року (п. 1.2 договору).

Пунктом 1.3. вказаного договору передбачено, що боржник сплачує визначені сторонами суму щомісячно, не пізніше 25 числа кожного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора, починаючи з місяця, в якому укладено договір. Боржник погашає заборгованість: у липні 930000,00 грн; у серпні 250000,00 грн; у вересні 400000,00 грн; у жовтні 525603,86 грн.

При цьому боржник має право достроково погасити борг в повному обсязі або його частинами в більших розмірах, ніж визначено абзацом 2 п.1.3. договору.

11.09.2018 Приватне виробничо-комерційне підприємство "Севід" надіслало ДП "Житомирський бронетанковий завод" повідомлення про дострокове розірвання договору про реструктуризацію заборгованості від 03.07.2018 (а.с. 41), оскільки боржник не сплатив на користь кредитора розстрочені суми заборгованості протягом липня, серпня 2018 року, посилаючись на п. 2.3 договору про реструктуризацію боргу, яким передбачено що кредитор має право прийняти рішення про дострокове розірвання договору та предявити до сплати суму заборгованості, якщо боржник не сплачує щомісячно в повному обсязі розстрочені суми заборгованості протягом двох місяців підряд в терміни визначені договором.

27.09.2018 підприємство відправило поштою ДП "Житомирський бронетанковий завод" вимогу з проханням оплатити заборгованість за поставлену продукцію у сумі 2105603,86 грн (а.с. 44-52), яку підприємство залишило без задоволення.

Отже, внаслідок невиконання відповідачем свого обов'язку щодо оплати вартості товару, станом на момент звернення з позовом до суду у відповідача наявна заборгованість у розмірі 2105603,86 грн (7056359,92 грн - 4950756,06 грн), яку Приватне виробничо-комерційне підприємство "Севід" просить стягнути в позовній заяві.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору поставки №381/ДК від 03.11.2017.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст. 526 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання.

Відповідно до приписів 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Представник відповідача зазначав, що за умовами договору якість продукції перевіряється фахівцями Управління якості покупця, який надає відповідний акт вхідного контролю якості на кожну окрему партію продукції. З огляду на відсутність вказаних актів в матеріалах справи, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Перевірка якості продукції та складання акта вхідного контролю передбачена п. 2.4 договору.

Покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару (ч.1 ст. 688 ЦК України).

Однак ДП "Житомирський бронетанковий завод" не повідомляло постачальника про недоліки товару та не зверталося з претензіями стосовно якості продукції, що підтвердив представник відповідача в судовому засіданні, а також визнав факт поставки продукції.

Тобто, прийнявши від постачальника товар, у відповідача відповідно до ст.692 ЦК України виник обов'язок оплатити його.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо сплати вартості отриманого товару в повному обсязі та строк, встановлений договором.

З врахуванням наведеного, вимоги Приватного виробничо-комерційного підприємства "СЕВІД" про стягнення 2105603,86 грн за поставлену продукцію суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 73 ГПК України).

Згідно з частинами 1,2 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір в розмірі 31584,06 грн (2105603,86 х 1,5%) покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Також позивачем заявлено вимогу щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20120,00 грн.

Частинами 1, 2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 3,4 ст. 126 ГПК України).

Як передбачено частинами 5,6 цієї статті у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В матеріалах справи наявні: копія договору про надання правничої (правової) допомоги від 03.09.2018 (а.с.80-84), ордер на надання правової допомоги серія ХС №015906 від 15.11.2018 (а.с. 86), копія свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 85), додаткова угода до договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.10.2018 (а.с. 174-175), розрахунок гонорару з детальний описом наданої правничої допомоги (а.с. 176), акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до умов договору від 19.12.2018 (а.с.177), а також копії квитанцій до прибуткового касового ордеру №1 від 19.12.2018 у сумі 7000,00 грн, №2 від 20.12.2018 8000,00 грн, №3 від 21.12.2018 5120,00 грн (а.с. 178-179).

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідач до суду не подавав.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З урахуванням наведеного, відповідно до приписів ст. 126 та ч.4 ст. 129 ГПК України, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 20120,00 грн.

Разом з тим, до понесених судових витрат на суму 2782,82 грн у справі Приватне виробничо-комерційне підприємство "Севід" включає транспортні витрати на участь адвоката в судових засіданнях 15.11.2018, 04.12.2018, 18.12.2018, що підтверджується копією прибуткового касового ордеру №4 від 26.12.2018 (а.с. 179).

Суд зазначає, що наведені витрати не віднесені до переліку судових витрат, наведеного в пунктах 1-3 ч. 3 ст. 123 ГПК України, однак, аналізуючи їх на предмет відповідності витратам, вказаним у пункті 4 вказаної частини, суд дійшов висновку, що диспозиція пункту пов'язує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії "витрат, пов'язаних з розглядом справи", і до категорії "судових витрат" - їх пов'язаність з вчиненням інших "процесуальних дій".

З системного аналізу Господарського процесуального кодексу України будь-які дії учасника господарської справи, пов'язані з її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України, а тому витрати понесені такою стороною, становлять судові витрати.

На підтвердження понесення судових витрат, а саме транспортних витрат позивач надав:

- для забезпечення участі адвоката в судовому засіданні 15.11.2018: квиток на поїзд Херсон - Київ, що включає вартість постільної білизни, ціною 193,47 грн (163,47+30) (а.с. 93, 94), квиток на автобус Київ - Житомир 100,00 грн (а.с. 95), квиток на автобус Житомир - Київ 100,00 грн (а.с. 108), квиток на потяг Київ - Херсон вартістю 711,18 грн (а.с. 109);

- для забезпечення участі адвоката в судовому засіданні 04.12.2018: квиток на автобус Одеса - Київ ціною 480,00 грн (а.с.110), квиток на автобус Київ - Житомир 100,00 грн (а.с. 111), квиток на автобус Житомир - Київ 100,00 (а.с. 112), квиток на поїзд Київ - Херсон у сумі 274,53 грн (а.с. 130);

- для забезпечення участі адвоката в судовому засіданні 18.12.2018: квиток на потяг Одеса - Київ у сумі 561,64 грн (а.с. 131), квиток на автобус Житомир - Київ 80,00 грн (а. 132).

Підсумовуючи вартість транспортних витрат, суд задовольняє вказану вимогу позивача у розмірі 2700,82 грн відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України.

Витрати на суму 82,00 грн (2782,82 - 2700,82) не підтверджені документально, а тому у стягненні витрат, пов'язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи у зазначеному розмірі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська обл., Житомирський район, смт. Новогуйвинське, вул. Дружби Народів, 1, ідентифікаційний код 07620094)

на користь Приватного виробничо-комерційного підприємства "Севід" (73000, м. Херсон, вул. Полковника Кедровського (Будьонного), 20-А, ідентифікаційний код 24757972)

- 2105603,86 грн заборгованості;

- 31584,06 грн судового збору;

- 20120,00 грн витрат на професійну правничу допомогу;

- 2700,82 грн витрат, пов'язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.

3. Відмовити в задоволенні 82,00 грн витрат, пов'язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 17.01.19

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1- в справу;

2,3- сторонам (рек. з пов)