ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа№ 925/724/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Денисюк І.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача Шляпін О.Ю.

відповідач Ляхевич В.О.

розглянувши апеляційну скаргу

Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище

на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.08.2018 року

у справі № 925/724/18 (суддя Спаських Н.М.), повний текст складено - 31.08.2018 р.

за позовом Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище

до Фізичної особи-підприємця Ляхевича Володимира Олександровича

про стягнення 3 185,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ляхевича Володимира Олександровича про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в період жовтня 2016 по березень 2018 в розмірі 3 185, 84 грн., з яких: 2 924, 03 грн. основного боргу, 155, 17 грн. пені, 70, 58 грн. 3% річних та 36, 06 грн. інфляційних за час прострочення зобов'язання на підставі договору № 77-ТІ купівлі-продажу теплової енергії від 27.09.2016, укладеного між сторонами.

Позов обґрунтований тим, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором купівлі - продажу теплової енергії №77-ТІ від 27.09.2016 року, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року (по дату розірвання договору).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.08.2018 року у справі №925/724/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інтонації мотивовано тим, що вказаний договір був укладений за судовим рішенням з відповідачем саме з підстав наявності у нього права власності на 1/3 частину магазину "Перлина" у м. Монастирище (яке він втратив 06.06.2017 року), і датою укладення договору № 77-ТІ купівлі-продажу теплової енергії фактично є 30.03.2017 року, цей договір не визнано недійсним, то період, у який відповідач повинен виконувати зобов'язання за цим договором перед позивачем є з 30.03.2017 року по 06.06.2017 року, а оскільки зазначений період є не опалювальним, то у позивача відсутні підстави для нарахування боргу за спірним договором.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідності висновків, викладених у рішення Господарського суду Черкаської області обставинам справи.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою посилання позивача на ст. 174, 193 Господарського кодексу України, ст. 625 Цивільного кодексу України. Скаржник стверджує, що відповідач зобов`язаний сплатити за фактично отриману теплову енергію навіть за відсутності підписаного договору. Споживач зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, проте спірний договір було укладено за рішенням суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 24.09.2018 року, справу №925/724/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 року ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу №925/724/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

04.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшли доповнення до апеляційної скарги в яких останній просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 року колегією суддів в зазначеному складі прийнято вказану апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України.

03.12.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 року розгляд справи призначено на 17.01.2019 року.

22.12.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

08.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній просив скасувати рішення суду першої інстанції.

17.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов письмовий зміст пояснень в судовому засіданні 17.01.2019 року.

В судовому засіданні 17.01.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача зачитав письмові пояснення, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.01.2017 року №925/1437/16, зміненим постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.06.2017 року було визнано укладеним договір № 77-ТІ купівлі-продажу теплової енергії від 27.09.2016 року між Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" міста Монастирище (постачальник) та Ляхевичем В.О. (далі - договір; а.с. 28-32).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору предметом цього договору є постачання в опалювальний період теплової енергії у приміщення магазину "Перлина" в житловому будинку за адресою м. Монастирище, вул. Соборна, 130.

Місцевим господарським судом встановлено, що за умовами цього договору і виходячи із рішення суду у справі № 925/1437/16, цей договір укладено між КП "Теплокомуненерго" і Ляхевич В.О. як фізичною особою, яка є власником 1/3 частини вказаного магазину (рештою по 1/3 володіли ОСОБА_7 та ОСОБА_8.). Одночасно відповідач Ляхевич В.О. є суб'єктом підприємницької діяльності.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на підставі вже встановлених іншими судовими рішеннями обставин між тими ж сторонами, відповідач у відносинах із позивачем по договору № 77-ТІ купівлі-продажу теплової енергії від 27.09.2016 року дійсно виступає як фізична особа, бо сам договір укладено з Ляхевич В.О. виключно з підстав наявності у нього права власності на 1/3 частину приміщення магазину "Перлина", а не з підстав здійснення ним в цьому приміщенні підприємницької діяльності. Однак при цьому всі спори господарськими судами між сторонами розглядаються виходячи із наявності у Ляхевича В.О. статусу суб'єкта підприємницької діяльності. У резолютивній частині рішення по справі № 925/1566/17 (а.с. 45) суд розірвав договір між позивачем та фізичною особою-підприємцем Ляхевичем В.О. і це рішення сам відповідач не оскаржив.

Відповідно до ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Оскільки постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 року, яка набрала законної сили 30.03.2017 року, визнано укладеним договір № 77-ТІ купівлі-продажу теплової енергії від 27.09.2016 року між Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" міста Монастирище (постачальник) та Ляхевичем В.О., згідно ст. 187 ГК України зазначений договір вважається фактично укладеним з 30.03.2017 року.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 15.02.2018 року №925/1566/17 розірвано договір між позивачем та фізичною особою-підприємцем Ляхевичем В.О. (а.с. 41-45).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.04.2018 року №925/1566/17 роз`яснено, що укладений між Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" міста Монастирище та Фізичною особою-підприємцем Ляхевичем Володимиром Олександровичем договір купівлі-продажу теплової енергії від 27.09.2016 року №77-ТІ розірвано за рішенням господарського суду Черкаської області від 15.02.2018 року у справі №925/1566/17 з 28.03.2018 року.

Отже, термін дії договору купівлі-продажу теплової енергії від 27.09.2016 року №77-ТІ є з 30.03.2017 року по 28.03.2018 року.

Відповідно до п. 3.2.7. договору споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснити інші платежі відповідно до умов договору та правил користування тепловою енергією.

Згідно з п. 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом (по проектному тепловому навантаженню) або за приладами обліку на межі продажу з урахуванням положень п. 5.3., п. 5.4. та п. 5.5. договору.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що вартість теплової енергії, що постачається споживачеві обраховується за тарифом затвердженим рішенням виконавчого комітету Монастирищенської міської ради №107 від 30.09.2015 року і становить 1 858, 42 грн. за 1 Гігакалорію (з урахуванням ПДВ).

Відповідно до п. 6.6. договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п. 6.7. договору розрахунок за теплову енергію, що споживається, здійснюється у відповідності з вимогами п. 7, ст. 276 ГК України, а саме у формі оплати, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів, згідно тарифу зазначеного у п. 6.1. договору, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Також сторони в п. 6.12. договору погодили, що дострокове розірвання договору не звільняє споживача від оплати послуг, які фактично споживаються (-илися).

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до п. 12.14. договору цей договір поширює свою дію на правові відносини, що мали місце між сторонами з моменту надання послуг.

В матеріалах справи наявні рахунки на оплату за постачання теплової енергії за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року, виставлені позивачем відповідачу, які в свою чергу відповідач не оплатив. (а.с. 51-85).

Також в матеріалах справи наявні акти про відпуск теплової енергії з котельної КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище на опалення приміщень по вул. Соборна, 130. (а.с. 88-89).

Отже, враховуючи наявну заборгованість відповідача перед позивачем за теплову енергію, позивач направив відповідачу досудове попередження №133 від 22.05.2018 року в якому просив негайно в 7-денний термін погасити борг, що виник з приводу несплати спожитої теплової енергії та послуг в розмірі 3 348, 45 грн. (а.с. 47), проте відповідач в добровільному порядку не сплатив наявну заборгованість, враховуючи наведене позивач звернувся до суду.

Місцевий господарський суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов висновку, що з моменту позбавлення права власності 06.06.2017 року Ляхевич В.О. позбавляється і статусу споживача теплової енергії, надання послуг по постачанню якої є предметом договору № 77-ТІ купівлі-продажу теплової енергії від 27.09.2016 року, проте колегія суддів не погоджується з цим виходячи з наступного.

В матеріалах справи наявний лист №512 від 18.11.2013 року ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» в якому вказано, що Монастирищенське управління по експлуатації газового господарства повідомляє, що за адресою вул. Леніна, 130 магазин «Перлина» м. Монастрище індивідуальне газове опалення не встановлено. (а.с. 102).

Також, в матеріалах справи наявний лист №471 від 18.11.2013 року ПАТ «Черкасиобленерго» в якому зазначено, що з ФОП Ляхевич укладено договір №332 від 16.12.2011 року про постачання електричної енергії, умовами якого не передбачено використання електричної енергії на опалення приміщень магазину «Перлина», крім того, технічні умови на електричне опалення магазину «Перлина» Монастрищенським РЕМом не видавались. (а.с. 103).

Відповідно до довідки №1848 від 04.06.2018 року ВК Монастрищенської міської ради, мешканця будинку №130 по вул. Соборна (колишня вулиця Леніна) м. Монастирище, послуги з централізованого опалення та з обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання упродовж періоду з травня 2016 року по березень 2018 року надавались комунальним підприємством «Теплокомуненерго» міста Монастирище, безперебійно та якісно. (а.с. 104).

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4»).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4, установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Матеріали справи не містять доказів, які б засвідчували факт законного відключення квартир (приміщення магазину «Перлина») від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «По теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно пункту 22 Правил точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межах квартири.

Отже, зазначеним вище встановлено та підтверджено, що підведення централізованого опалення до стояка в межах приміщення магазину «Перлина» за адресою м. Монастирище, вул. Соборна, 130 свідчить про наявний факт виконання послуг позивачем.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини учасником договору відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Посилання суду першої інстанції на той факт, що фізична особа Ляхевич В.О. з 06.06.2017 року не є співвласником приміщення магазину «Перлина» за адресою м. Монастирище, вул. Соборна, 130, а тому відповідач не повинен сплачувати за послуги отримані з 07.06.2017 року є помилковим, оскільки договір укладений між КП «Теплокомуненерго» і ФОП Ляхевичем В.О. розірвано з 28.03.2018 року, що в свою чергу покладає на ФОП Ляхевича В.О. обов`язок по належному виконанню своїх обов`язків за договором купівлі-продажу теплової енергії №77-ТІ від 27.09.2016 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у період з 13.10.2016 року по 20.03.2018 року, в той час, як встановлено вище, договір діє з 30.03.2017 року по 28.03.2018 року. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

При цьому Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву кореспондує визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із наведеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові №910/15085/16 від 06.03.2018 року та Верховний Суд України в постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13).

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов'язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід'ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові №910/15085/16 від 06.03.2018 року та Верховного Суду України в постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13.

Враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного суду, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем та отримання відповідачем, а саме в приміщення магазину «Перлина» послуг з постачання теплової енергії у період з 13.10.2016 року по 20.03.2018 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 12.14. договору цей договір поширює свою дію на правові відносини, що мали місце між сторонами з моменту надання послуг.

Факт отримання послуг з жовтня 2016 року відповідачем не заперечується. У своєму відзиві (а.с. 138-140) останній вказує лише на невідповідність надісланих позивачем документів для оплати отриманих послуг.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом положень законодавства, сторони договору на свій розсуд вправі вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Відтак, сам факт неукладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в період до укладання договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст.901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Оскільки відповідачем не надано доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати наданих послуг, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 2 924, 03 грн.

Крім того, Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище просило стягнути з відповідача пеню у розмірі 155, 17 грн., нарахована за загальний період з 05.11.2017 року по 05.06.2018 року, а також нараховані за загальний період з 05.11.2016 року по 05.06.2018 року три відсотки річних у сумі 70, 58 грн. та інфляційні втрати у сумі 36, 06 грн. за загальний період з жовтня 2016 року по березень 2018 року.

Відповідно до п. 7.10. договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія вважає обґрунтованим розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 155, 17 грн., нарахованої за загальний період з 05.11.2017 року по 05.06.2018 року, а також нарахованих за загальний період з 05.11.2016 року по 05.06.2018 року трьох відсотків річних у сумі 70, 58 грн. та інфляційних втрат у сумі 36, 06 грн. за загальний період з жовтня 2016 року по березень 2018 року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем відповідачу послуг з надання теплової енергії на потреби опалення нежитлового приміщення магазину «Перлина», заяви про відмову від користування послугами відповідач не подавав, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг від відповідача не надходило, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення господарського суду Черкаської області від 21.08.2018 року у справі № 925/724/18 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.08.2018 року у справі №925/724/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.08.2018 року у справі № 925/724/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким:

« 1. Позовні вимоги Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ляхевича Володимира Олександровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище (19100, Черкаська обл., м. Монастирище, вул. Соборна, 122-І, ідентифікаційний код 25584373) 2 924 (дві тисячі дев`ятсот двадцять чотири гривні) 03 коп. основного боргу за спожиту теплову енергію, 155 (сто п`ятдесят п`ять гривень) 17 коп. пені, 70 (сімдесят гривень) 58 коп. 3% річних від простроченої суми, 36 (тридцять шість гривень) 06 коп. інфляційних за час прострочення зобов`язання та судовий збір в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) 00 коп.»

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ляхевича Володимира Олександровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище (19100, Черкаська обл., м. Монастирище, вул. Соборна, 122-І, ідентифікаційний код 25584373) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три гривні) 00 коп.

4. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Черкаської області.

5. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/724/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз