РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2019Справа № 910/15339/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 63 309,01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» (надалі - ПАТ «Надра України») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (надалі - ПАТ «Укрнафта») про стягнення 63 309,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати заборгованості, стягнутої рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі №910/1272/15-г, яке набрало законної сили 06.03.2015, за Договором про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування №7/2978-Р-93М/13 від 19.12.2013, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10 421,40 грн. та інфляційних у розмірі 52 887,61 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

06.12.2018 через канцелярію суду від ПАТ «Укрнафта» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що позивачем не вірно визначено момент виконання рішення суду у справі №910/1272/15-г, а також з огляду на неможливість нарахування процентів на суму неустойки та стягнуті судом 3 % річних, а також неможливість нарахування інфляційних втрат на вже стягнуті інфляційні втрати.

Також, у відзиві заявник просить суд залучити до участі у справі Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та витребувати копії матеріалів виконавчого провадження, інформацію про дату стягнення з рахунку відповідача сум на виконання рішення суду у справі №910/1272/15.

Розглянувши клопотання ПАТ «Укрнафта» про залучення до участі у справі Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні оскільки заявником не обґрунтовано яким чином прийняте у даній справі рішення може вплинути на права і обов'язки третьої особи.

Стосовно клопотання ПАТ «Укрнафта» про витребування доказів суд відзначає, що в порушення норм ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, заявником не зазначено заходів, яких він вжив для отримання цього доказу самостійно, не надано доказів вжиття таких заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання цього доказу, а відтак клопотання є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи для дачі пояснень.

Оскільки дана справа є малозначною, що відображено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 20.11.2018, а обставин через які недоцільно розглядати дану справу у спрощеному позовному провадженні відповідачем не наведено, то підстави для її розгляду в порядку загального позовного провадження відсутні.

Приписами п.п. 5 - 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Предметом заявленого позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у даному спорі не є такими, що вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін задоволенню не підлягає.

22.12.2018 до Господарського суду міста Києва від ПАТ «Надра України» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

19.12.2013 між ПАТ «Укрнафта» (замовник) та ПАТ «Надра України» (виконавець) укладено Договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування №7/2978-Р-93М/13 (надалі - «Договір»), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати для замовника, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити роботи з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування з метою видобування корисних копалин на Суходолівському родовищі відповідно до умов цього Договору.

У зв'язку з неналежним виконанням ПАТ «Укрнафта» грошового зобов'язання за Договором ПАТ «Надра України» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі №910/1272/15-г позовні вимоги ПАТ «Надра України» задоволено повністю, стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ПАТ «Надра України» суму основного боргу в розмірі 139 692,55 грн., пеню в розмірі 6 536,85 грн., 3% річних в розмірі 700,38 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 190,78 грн. та судовий збір в розмірі 3 022,41 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості за Договором має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

16.03.2015 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 05.04.2018 закінчено виконавче провадження №46969113 з примусового виконання наказу №910/1272/15-г від 16.03.2015, у зв'язку з фактичним виконання рішення в повному обсязі.

Спір у справі виник у зв'язку із наявністю, на думку позивача, підстав для стягнення 3% річних у розмірі 10 421,40 грн. та інфляційних у розмірі 52 887,61 грн. нарахованих з 14.11.2015 до 22.03.2018, тобто до фактичного виконання рішення.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, де зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Як вбачається з виписки по рахунку ПАТ «Надра України» грошові кошти у розмірі 154 142,97 грн. надійшли на рахунок позивача 23.03.2018 із зазначенням призначення платежу: «пер.боргу стягнутого з ВАТ «Укрнафта», на користь ПАТ НАК «Надра України», згідно ВП№46969113/12, в/д №910/1273/15-г».

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-III від 05.04.2001 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Таким чином, рішення Господарського суду м. Києва від 16.02.2015 у справі №910/1272/15-г було фактично виконано ПАТ «Укрнафта» 23.03.2018.

При цьому, у даному випадку у відповідача існувало грошове господарське зобов'язання, яке було встановлене судовим рішенням та яке боржником - ПАТ «Укрнафта» виконане невчасно та у примусовому порядку.

З огляду на викладене, твердження відповідача щодо невірного визначення моменту виконання рішення оцінюється судом критично.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Системний аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу Україні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 12.04.2017 у справі № 913/869/14 та від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.

Разом з тим, відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних з моменту невиконання та до повного виконання грошового зобов'язання (судового рішення).

Отже, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, заявлені правомірно.

Проте, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач здійснив нарахування 3% річних та інфляційних не лише на основний борг, а й на інфляційні, 3% річних та судовий збір, що були стягнуті судовим рішенням.

Суд не погоджується з таким розрахунком позивача, оскільки 3% річних та інфляційні не є заборгованістю відповідача, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, судовий збір також не є заборгованістю, оскільки включається до складу судових витрат.

Таким чином, судом здійснено власний розрахунок та суд вважає за можливе стягнути з відповідача інфляційні у розмірі 50 052,15 грн. та 3 % річних у розмірі 9 862,68 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 9 862,68 грн. та інфляційних у розмірі 50 052,15 грн. В задоволенні інших позовних вимог (3% річних у розмірі 558,72 грн. та інфляційні у розмірі 2 835,46 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» (03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 54; ідентифікаційний код 31169745) 3 % річних у розмірі 9 862 (дев'ять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 68 коп., інфляційні у розмірі 50 052 (п'ятдесят тисяч п'ятдесят дві) грн. 15 коп. та судовий збір у розмірі 1 667 (одна тисяча шістсот шістдесят сім) грн. 53 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий