РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.01.2019Справа № 910/13095/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Золоті Жорна»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродукт»

про стягнення 229 185,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Чугуєнко Д.В. - адвокат (ордер серії КС № 422222 від 01.10.2018)

від відповідача Шаня В.О. - директор

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Золоті Жорна» (далі - ТОВ «Золоті Жорна», позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродукт» (далі - ТОВ «Агропродукт», відповідач) про стягнення 229 185,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що ним був виконаний комплекс робіт з переробки зерна (вівсу) та передано відповідачу готову продукцію - борошно, відповідач, у свою чергу, частково оплатив виконані позивачем роботи, водночас не сплатив позивачу вартість використаної сировини - зерна (вівсу) та не надав таку сировину позивачу для переробки, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача борг у розмірі 229 185,00 грн., що становить вартість використаної позивачем сировини.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.10.2018 відкрито провадження у справі № 910/13095/18 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.11.2018.

02.11.2018 відповідачем був поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що обставини, які мають значення для правильного вирішення даного спору, встановлювались господарськими судами під час розгляду справ № 910/19141/17 та № 910/1875/18. Позовні вимоги відповідач вважав необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2018 викликано ТОВ «Агропродукт», як відповідача, у підготовче засідання, призначене на 29.11.2018.

23.11.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій навів детальний аналіз рішення господарського суду міста Києва від 18.06.2018 по справі № 910/1875/18, в межах якого були встановлені обставини, що, на думку позивача, підтверджують правомірність його позовних вимог.

29.11.2018 у підготовчому засіданні судом оголошена перерва до 04.12.2018.

04.12.2018 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що посилаючись на обставини, встановлені у рішенні господарського суду міста Києва від 18.06.2018 по справі № 910/1875/18, позивач свідомо вибірково цитує вказане рішення суду та не зазначає іншого висновку суду про те, що позивач (ТОВ «Золоті Жорна») не довів, що у вартість оплачених послуг з переробки зерна не входить вартість наданого для переробки вівса. Крім того, відповідач вказав на сплив строку позовної давності, у зв'язку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити.

04.12.2018 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення судового засідання для розгляду справи по суті на 20.12.2018.

20.12.2018 позивач подав до суду клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності.

20.12.2018 у судовому засіданні судом оголошена перерва до 08.01.2019.

26.12.2018 позивач подав до суду пояснення щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, початку її перебігу, а також щодо презумпції виконання підрядних робіт з матеріалу виконавця.

У судовому засіданні 08.01.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору, суд вважав за можливе розглянути справу по суті.

У судовому засіданні 08.01.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Між ТОВ «Агропродукт» (замовником) та ТОВ «Золоті Жорна» (виконавцем) була досягнута усна домовленість, згідно з якою позивач зобов'язувався виконати комплекс робіт з переробки зерна (вівсу) та передати відповідачу готову продукцію, а відповідач зобов'язувався прийняти виконані роботи та оплатити їх вчасно та в повному обсязі.

Позивач виконав роботи загальною вартістю 33 952,50 грн., а відповідач прийняв їх виконання, що підтверджується підписаними представниками обох сторін та скріпленими їх печатками актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) № 1 від 25.02.2015 на суму 2 025,00 грн., № 2 від 12.03.2015 на суму 2 475,00 грн., № 3 від 16.03.2015 на суму 4 095,00 грн., № 4 від 24.03.2015 на суму 2 475,00 грн., № 5 від 06.04.2015 на суму 3 285,00 грн., № 6 від 23.04.2015 на суму 4 905,00 грн., № 7 від 14.05.2015 на суму 2 475,00 грн., № 8 від 19.05.2015 на суму 2047,50 грн., № 9 від 04.06.2015 на суму 2 475,00 грн., № 10 від 08.06.2015 на суму 1 620,00 грн., № 11 від 12.06.2015 на суму 1 620,00 грн., № 12 від 22.06.2015 на суму 1 620,00 грн., № 14 від 15.07.2015 на суму 2 025,00 грн., № 15 від 03.08.2015 на суму 810,00 грн. (далі - акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг).

Вищевказані обставини також встановлені у рішенні господарського суду міста Києва від 26.02.2018 по справі № 910/19141/17 за позовом ТОВ «Золоті Жорна» до ТОВ «Агропродукт» про стягнення 2 835,00 грн., яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 та набрало законної сили.

У рішенні господарського суду міста Києва від 26.02.2018 по справі № 910/19141/17 також встановлено, що вищевказані акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг) було частково оплачено відповідачем, що підтверджується довідкою № 36 від 09.02.2017 публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». В якості оплати послуг з переробки вівса за вказаними актами відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 311 117,50 грн.

Розглянувши господарську справу № 910/19141/17, суд відмовив позивачу у задоволенні позову, оскільки визнав відсутніми підстави вважати строк оплати заявленої до стягнення вартості послуг з переробки вівса, прийнятих відповідачем згідно актів № 14 від 15.07.2015 та № 15 від 03.08.2015 на загальну суму 2 835,00 грн., таким, що настав станом на момент вирішення спору по суті, що фактично виключає можливість застосування заходів судового захисту.

Крім того, у провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/1875/18 за позовом ТОВ «Золоті Жорна» до ТОВ «Агропродукт» про стягнення 339 525,00 грн., за результатами розгляду якої судом було прийнято рішення від 18.06.2018, що не оскаржувалось та набрало законної сили.

Предметом розгляду у межах господарської справи № 910/1875/18 було стягнення з відповідача (ТОВ «Агропродукт») заборгованості по оплаті вартості зерна в кількості 75 450 кг, використаного позивачем (ТОВ «Золоті Жорна») для переробки його на борошно за зазначеними раніше актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) № 1 від 25.02.2015, № 2 від 12.03.2015, № 3 від 16.03.2015, № 4 від 24.03.2015, № 5 від 06.04.2015, № 6 від 23.04.2015, № 7 від 14.05.2015, № 8 від 19.05.2015, № 9 від 04.06.2015, № 10 від 08.06.2015, № 11 від 12.06.2015, № 12 від 22.06.2015, № 14 від 15.07.2015, № 15 від 03.08.2015.

Розглянувши господарську справу № 910/1875/18, суд відмовив позивачу у задоволенні позову, оскільки дійшов висновку про те, що між сторонами у цьому спорі виникли господарські правовідносини, які регулюються нормами зобов'язального права, що застосовуються до окремих видів угод, а договірний характер цих правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України. Тому грошові кошти у розмірі 339 525,00 грн. не можуть бути витребувані у відповідача, як безпідставне збагачення, а інших підстав для стягнення спірної суми позивачем не заявлено.

Разом з тим, у вищевказаному рішенні господарського суду міста Києва від 18.06.2018 по справі № 910/1875/18 встановлено, що:

- вказаними актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) підтверджено, що між сторонами виникли правовідносини підряду по виконанню робіт з переробки зерна вівса на борошно. Згідно з даними актами для переробки зерна в борошно та виконання робіт з переробки зерна, позивачем було використано зерна вівса у кількості 75 450 кг;

- в актах вказано, що позивачем надано послуги з переробки зерна та зазначена їх вартість, натомість відсутні дані, що в ціну включено вартість використаного зерна чи вартість виготовленого борошна. Тобто актами засвідчено виконання робіт, їх прийняття відповідачем та їх вартість;

- відповідачем (ТОВ «Агропродукт») не надано доказів того, що зерно, використане для переробки в борошно належить йому на праві власності та було передану позивачу (ТОВ «Золоті Жорна») для виконання робіт з його переробки;

- пояснення сторін, що товарно-матеріальні цінності були передані позивачу без оформлення будь-яких документів, оцінюються судом критично, оскільки, законодавством передбачений відповідний порядок передачі та прийняття товарно-матеріальних цінностей. Зокрема, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 зі змінами та доповненнями, передбачено, що приймання продукції за кількістю здійснюється згідно транспортним і супровідним документам (рахунок-фактура, специфікації, описи, пакувальні ярлики, тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів чи деяких з них не призупиняє приймання продукції. В такому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відступні. Акти приймання продукції за кількістю реєструються і зберігаються в порядку, встановленому на підприємстві отримувача накладних (п.п. 12, 28 Інструкції). Аналогічні положення і вимоги містяться в Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 (зі змінами та доповненнями);

- в актах встановлена кількість використаного зерна для переробки, вартість переробки одного кг зерна (без ПДВ), кількість залишків та відходів, не придатних для використання, які не передавались відповідачу (ТОВ «Агропродукт»), та кількість виготовленого борошна, яке було передано ТОВ «Агропродукт»;

- натомість, доказів того, що ТОВ «Агропродукт» передавало ТОВ «Золоті Жорна» овес у кількості 75 450 кг у 2015 році для виконання робіт з переробки та виготовлення борошна вівсяного, суду не надано. Таким чином, відповідачем не доведено ті обставини, що ним передано позивачу зерно в кількості, необхідній для переробки у борошно вівсяне та не спростовано обставини використання позивачем для переробки саме зерна, належного останньому. Кількість використаного позивачем для переробки вівса сторонами не заперечується та встановлена в актах. Таким чином, суд вважає доведеними ті обставини, що позивачем перероблено овес у кількості 75 450 кг;

- акти, надані позивачем, мають посилання на договір № 25-12/14 від 25.12.2014. Сторонами не надано суду договору № 25-12/14 від 25.12.2014, як і не надано пояснень щодо тих обставин, чи був укладений сторонами зазначений договір. Таким чином, сторонами не доведено обставини щодо укладання зазначеного договору та підписання актів саме на його виконання;

- Цивільним кодексом України передбачено можливість виконання робіт з переробки зерна як з матеріалу замовника ТОВ «Агропродукт», так і з матеріалу виконавця ТОВ «Золоті Жорна». При цьому презюмується використання матеріалу виконавця, використання матеріалу замовника можливе у разі, якщо це передбачено договором;

- суд звертає увагу, що відповідачем (ТОВ «Агропродукт») до матеріалів справи не надано доказів в підтвердження обставин, щодо передачі ним позивачу матеріалу для виконання підрядних робіт з переробки вівса, крім зерна, обставини передачі якого встановлені рішенням господарського суду Черкаської області від 28.03.2017 у справі № 925/110/17 за позовом ТОВ «Агропродукт» до ТОВ «Золоті Жорна» про зобов'язання відповідача повернути позивачу майно, і яке має бути повернуто позивачем відповідачу на виконання рішення суду;

- доказів того, що у вартість робіт включено вартість використаного позивачем матеріалу, суду не надано, як і не надано доказів того, що вартість зерна була оплачена відповідачем чи підрядником використовувалось зерно, що належить на праві власності відповідачу;

- отже, докази на підтвердження обставин використання позивачем при виконанні підрядних робіт з переробки вівса, матеріалу, що належить відповідачу, та вартість якого має бути оплачена позивачу, відповідачем суду не надано;

- одночасно рішенням господарського суду міста Києва по справі № 910/19141/17 встановлено, що відповідачем в якості оплати послуг з переробки вівса за вказаними актами було перераховано на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 311 117,50 грн. Суду не подані докази в підтвердження надання послуг позивачем за зазначеними актами на суму 311 117,50 грн. Судовим рішення встановлено приймання-передача робіт з переробки вівса на суму 33 952,50 грн. Таким чином, позивачем не доведено ті обставини, що перераховані відповідачем (саме за зазначеними актами) на рахунок позивача кошти в сумі 311 117,50 грн. не містять вартості використаного вівса (враховуючи встановлену сторонами вартість робіт - 33 952,50 грн.).

За приписами ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Поряд з наведеним суд зазначає, що на підтвердження того, що під час виконання комплексу робіт з переробки зерна за вищевказаними актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) було використане зерно, що належало позивачу, останній долучив до матеріалів справи договір № 3 від 15.01.2015, укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «ДК», на підставі якого позивач придбав овес у кількості 25,120 тонн, а також накладну № 3 від 15.01.2015 до вказаного договору.

Оцінюючи вищевказані докази, суд зазначає, що надані позивачем документи свідчать про наявність у нього зерна (вівсу) у певній кількості, проте не підтверджують тієї обставини, що для виконання комплексу робіт переробки зерна за зазначеними раніше актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) № 1 від 25.02.2015, № 2 від 12.03.2015, № 3 від 16.03.2015, № 4 від 24.03.2015, № 5 від 06.04.2015, № 6 від 23.04.2015, № 7 від 14.05.2015, № 8 від 19.05.2015, № 9 від 04.06.2015, № 10 від 08.06.2015, № 11 від 12.06.2015, № 12 від 22.06.2015, № 14 від 15.07.2015, № 15 від 03.08.2015 позивачем було використане саме зерно, придбане позивачем на підставі договору № 3 від 15.01.2015.

Суд зазначає, що приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач, в порушення наведених приписів процесуального законодавства, не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що для виготовлення борошна за актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) № 1 від 25.02.2015, № 2 від 12.03.2015, № 3 від 16.03.2015, № 4 від 24.03.2015, № 5 від 06.04.2015, № 6 від 23.04.2015, № 7 від 14.05.2015, № 8 від 19.05.2015, № 9 від 04.06.2015, № 10 від 08.06.2015, № 11 від 12.06.2015, № 12 від 22.06.2015, № 14 від 15.07.2015, № 15 від 03.08.2015 ним було використане зерно вівсу, що належить йому на праві власності, а відтак, не доведено правомірності своїх вимог відшкодувати вартість використаного ним зерна.

Щодо заяви відповідача про сплив строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 257 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 роз'яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що підстави для задоволення даного позову та стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 229 185,00 грн. відсутні. Тому суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та не застосовує положення законодавства щодо позовної давності.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 21.01.2019.

Суддя О.Г. Удалова