УХВАЛА

14 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/23070/17

Провадження № 12-307гс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Уркевича В. Ю.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г.,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 910/23070/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національного банку України, про стягнення 8 146 840,00 грн за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2018 року (головуючий суддя Жук Г. А., судді Дикунська С. Я., Мальченко А. О.) та рішення Господарського суду міста Києва від 27 квітня 2018 року (суддя Демидов В. О.) та

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»; далі - АТ КБ «Приватбанк») про стягнення сплаченої позивачем кредитної заборгованості боржника розміром 8 146 840,00 грн, як майновим поручителем за договором застави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору застави від 24 березня 2015 року № 32, укладеного позивачем (заставодавець) з Національним банком України (заставодержатель), ПрАТ «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» виконало забезпечене заставою зобов'язання шляхом погашення частини кредитної заборгованості боржника - АТ КБ «Приватбанк» перед Національним банком України за кредитним договором від 24 жовтня 2008 року № 19 (загальна заборгованість за основним зобов'язанням розміром 2 603 952 426,02 грн і 56 143 005,20 грн - зі сплати відсотків), у зв'язку з чим до позивача перейшли права вимоги до боржника у відповідній частині розміром 8 146 840,00 грн (вартість предмету застави, на який звернено стягнення).

Господарський суд міста Києва рішенням від 27 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2018 року, позов задовольнив повністю. Стягнув з відповідача на користь позивача грошові кошти розміром 8 146 840,00 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до пункту 3 частини першої та частини третьої статті 512 Цивільного кодексу, статті 26 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» та умов договору застави від 24 березня 2015 року № 32 до позивача як майнового поручителя, що виконав забезпечене заставою зобов'язання, перейшли усі права кредитора за цим зобов'язанням в обсязі, який був ним забезпечений та виконаний, а враховуючи, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором перед позивачем, позов підлягає задоволенню.

У вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 27 квітня 2018 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційну скаргу мотивовано неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права,оскільки кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника заставодавцем (майновим поручителем) лише у разі повного виконання поручителем обов'язку боржника перед кредитором за основним зобов'язанням, а у спірних правовідносинах майновий поручитель виконав зобов'язання АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором лише в забезпеченій майновою порукою частині, заборгованість відповідача перед Національним банком України за кредитним договором не погашена в повному обсязі, відповідне зобов'язання АТ КБ «Приватбанк» продовжує існувати та є невиконаним, тому до ПрАТ «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» не перейшло право вимоги щодо стягнення сплаченої ним кредитної заборгованості боржника як майновим поручителем за договором застави.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 05 листопада 2018 року відкрив касаційне провадження, а ухвалою від 18 грудня 2018 року передав цю справу разом із касаційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п'ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України, оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною п'ятою статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Обґрунтовуючи зазначену підставу для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду послався на те, що ця справа містить виключну правову проблему, оскільки для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є необхідним вирішення питань про те, чи відбувається перехід до майнового поручителя права вимоги до боржника у разі виконання майновим поручителем забезпеченого заставою зобов'язання не в повному обсязі, а лише в забезпеченій майновою порукою (заставою) частині, та про можливість заміни кредитора у зобов'язанні в такому випадку.

Також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що виконання основного зобов'язання в кредитних правовідносинах може забезпечуватись одночасно декількома різними видами забезпечення або декількома поручителями (майновими поручителями) одного виду забезпечення, що додатково підкреслює наявність указаної підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Однак Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для передачі справи на її розгляд згідно з частиною п'ятою статті 302 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначена частиною п'ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України, передбачає наявність виключної правової проблеми, яку містить ця справа, і вирішення такої проблеми необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Лише за наявності таких умов справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що про наявність виключної проблеми свідчить факт існування рішень Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду стосовно застосування положень пункту 3 частини першої статті 512, статті 514 та частини першої статті 516 Цивільного кодексу України у правовідносинах, які виникли з договорів іпотеки та поруки, що не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли з договору застави рухомого майна, оскільки є різними заходами забезпечення виконання зобов'язання, що створює передумови для формування різних правових позицій судів усіх рівнів та порушення балансу прав та інтересів сторін у господарському процесі.

Проте Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не виклав в ухвалі правову проблему, яку містить ця справа саме у правозастосуванні відповідних норм права, відсутні також і посилання суду касаційної інстанції на конкретні справи, або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами було сформовано різну правову позицію при вирішенні справ з подібними правовідносинами, а передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про застосування приписів пункту 3 частини першої статті 512, статті 514 та частини першої статті 516 Цивільного кодексу Українивирішується судом касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги відповідно до його повноважень.

Таким чином, на розгляд Великої Палати Верховного Суду у цій справі передані питання, які можуть бути вирішені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду як належним судом.

Відповідно до частини шостої статті 303 Господарського процесуального кодексу України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об'єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала.

З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність у цій справі виключної правової проблеми, вирішення якої необхідно для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а звідси й про відсутність підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Отже, справу № 910/23070/17 разом з касаційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 27 квітня 2018 року слід повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду відповідно до частини шостої статті 303 Господарського процесуального кодексу України.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу № 910/23070/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національного банку України, про стягнення 8 146 840,00 грн за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 27 квітня 2018 року у цій справі повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Ю. Уркевич
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
О. Р. Кібенко О. М. Ситнік
В. С. Князєв О. С. Ткачук
Н. П. Лященко О. Г. Яновська