ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

22.01.2019 м.Дніпро Справа № 904/5978/14

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В.

суддів: Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №10" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017р, суддя Манько Г.В., у справі № 904/5978/14

за позовом Закритого акціонерного товариства “Науково-виробничого об'єднання “ОРБІТА”, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №10", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватне Підприємство "Золодар", м. Дніпро

про стягнення 1314767,03 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017р у справі №904/5978/14 зупинено провадження у справі в суді першої інстанції.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося ТОВ "Хлібозавод №10", в якій, посилаючись на невідповідність процесуальному законодавству, просить поновити строк на апеляційне оскарження, прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017р. у справі №904/5978/14.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, Центральний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для відкриття апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою.

Відповідно до п. 13) розділу ХІ Перехідних положень ГПК України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 93 ГПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності новим Кодексом) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Отже, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини другої статті 256 ГПК. Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 256 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. До клопотання чи заяви мають бути подані докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Таким чином, у кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обгрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Апеляційна скарга на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017р. у даній справі подана скаржником 22.12.2018р. (відповідно до відмітки суду щодо реєстрації вхідної кореспонденції), тобто з пропуском встановленого процесуального строку на подання апеляційної скарги.

Водночас, в апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування чого посилається на те, що скаржнику вказана ухвала не вручалась, про її існування скаржник дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 261 ГПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача брав участь у судових засіданнях, як до, так і після винесення оскаржуваної ухвали. Та був ознайомлений з матеріалами справи про, що свідчить, зокрема, відповідна заява останнього від 02.03.2017р. (а.с.89, т.5).

Крім того, згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. за № 740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Скаржником не надано суду жодних доказів, які б перешкоджали йому ознайомитись із прийнятим по справі рішенням, з урахуванням покладених на нього процесуальних прав та обов’язків передбачених ст. 22 ГПК України, якими він, як сторона по справі повинен користуватися добросовісно на рівні з іншими сторонами.

Отже, скаржник був обізнаний про прийняття оскаржуваної ухвали та мав скористатися своїм правом на її оскарження в апеляційному порядку, а наведені ним доводи є безпідставними.

Отже, на думку колегії суддів, можливість вчасного подання апеляційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб’єктивний характер, а підстави, передбачені ч. 2 ст. 261 ГПК України, у даному випадку відсутні.

Апеляційний суд, також враховує, що згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає, inter alia, у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

Враховуючи подання скаржником апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017р. у справі №904/5978/14 після спливу річного строку з дня складання повного судового рішення, відсутність випадків, передбачених п.п. 2 п. 1 ст. 261 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись п. 13) розділу ХІ. Перехідних положень, п. 2 ст. 261 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ та ст. 93 ГПК України в редакції 1991 року, апеляційний господарський суд, –

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №10" у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017р. у справі № 904/5978/14.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод №10" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017р. у справі №904/5978/14 - повернути скаржнику.

Додаток (на адресу скаржника): апеляційна скарга б/н від 22.12.2018 та додані до неї матеріали на 7 арк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                              О.В. Чус

Суддя                                                                                           І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна