ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" січня 2019 р. Cправа № 902/759/18

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут", м.Вінниця

до Головного управління Держпродспоживслужби в Вінницькій області, м.Вінниця

про стягнення 8625,07 грн заборгованості згідно договору постачання

представники сторін в судове засідання не з'явилися.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 26.11.2018 надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Вінницькій області 8625,07 грн заборгованості, що нарахована з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №1141148МНVAB від 06.12.2017 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів.

Ухвалою суду від 03.12.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/759/18 для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначено на 15.01.2019.

21.12.2018 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній погоджується з правомірністю заявлених позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 6208,86 грн, однак вважає, що розмір інфляційних втрат становить 1111,45 грн та трьох відсотків річних - 603,51 грн.

При цьому, суд зазначає, що розрахунки позивача та відповідача щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних різняться між собою, так як відповідачем визначено менший період нарахування: з 12.03.2018 по 03.10.2018 (день постановляння рішення про стягнення заборгованості). Тоді як, позивачем визначено період нарахування з 12.03.2018 по 29.10.2018 (із врахуванням дати фактичної сплати заборгованості - 30.10.2018).

На визначену судом дату (15.01.2019) представники сторін в судове засідання з'явилися. Про місце, дату та час судового засідання сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 38-39).

Одночасно суд зазначає, що позивачем в позовній заяві №Vir007.2-Ск-1842-1118 від 19.11.2018 заявлено клопотання про розгляд спору без участі позивача.

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, однак останній не скористався своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (Позивач) та Головним управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (Відповідач) укладено договір № l 141148MHVAB127/228/17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі по тексту - Договір). Додатковою угодою № 1 до Договору термін дії Договору продовжено до 31 березня 2018 року.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №2 від 09.02.2018 до Договору сторони дійшли згоди, що в межах цієї додаткової угоди має бути здійснено закупівлю природного газу на загальну суму 35648,31 грн.

Пунктом 1.1. Договору із врахуванням змісту додаткової угоди № 1 передбачено, що Постачальник (Позивач) зобов'язується передати у власність Споживачу (Відповідач) у 2018 році природний газ, а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

На підставі укладеного Договору та додаткової угоди №2 у лютому 2018 року Позивачем було поставлено Відповідачу природний газ на суму 35650,43 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 (а.с.25-27).

Пунктом 4.2. Договорів погоджено строки оплати природного газу. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу, за змістом п.4.2.3. Договорів, здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Неналежне виконання Головним управлінням Держпродспоживслужби в Вінницькій області зобовязань в частині проведення розрахунків за отриманий товар стало підставою для звернення ТОВ "Вінницягаз Збут" з відповідним позовом до Господарського суду Вінницької області та відкриття провадження у справі №902/477/18.

При цьому, суд зазначає, що предметом розгляду у вказаній судовій справі також була заборгованість в розмірі 208820,30 грн, яка виникла поза межами договірних зобов'язань.

Так, рішенням суду від 03.10.2018 позов ТОВ «Вінницягаз Збут» задоволено частково та вирішено стягнути на користь останнього з Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області 244464 грн 69 коп. основного боргу; 3666 грн 97 коп. - витрат зі сплати судового збору. Позов в частині стягнення 2668,06грн трьох відсотків річних, 32319,15 грн пені та 19872,01 грн збитків від інфляції залишено без розгляду.

Вказане рішення суду, відповідно до ст.241 ГПК України набрало законної сили, зв'язку із чим 30.10.2018 видано наказ на його виконання.

30.10.2018 відповідач сплатив визначену рішенням суду від 03.10.2018 заборгованість за спожитий у лютому 2018 року газ у розмірі 35644,39 грн.

Таким чином, враховуючи порушення відповідачем умов п.4.2.3 Договору щодо проведення розрахунків, відповідачем нараховані до стягнення: 6208,96 грн - пені, 679,68 грн - 3% річних; 1736,30 грн - інфляційних втрат. Вказане стало підставою для звернення ТОВ «Вінницягаз Збут» з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Обовязок належного виконання покупцем свого обовязку в частині вчасної оплати прийнятого товару (майна) визначено ст.ст. 655, 692 Цивільного кодексу України (далі по тексту також - ЦК України).

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.10.2018 по справі №902/477/18 позов ТОВ «Вінницягаз Збут» задоволено частково.

Вказаним рішенням суду у справі №902/477/18 встановлено та підтверджено обґрунтованість заявленого позивачем позову про стягнення заборгованості за договором №1141148MHVAB127/228/17 від 06.12.2017 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів, у розмірі 35644,39 грн в звязку з чим дане рішення в силу ч.4 ст.75 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи.

Заборгованість за отриманий природний газ у розмірі 35644,39 грн сплачена відповідачем - 30.10.2018, тоді як відповідно до умов п.4.2.3 Договору останній був зобов'язаний сплатити вказану суму до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. З урахуванням положень ч.5 ст.254 ЦК України останнім днем зазначеного строку є 12.03.2018.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Так, у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.1 Договору сторони визначили, що у разі порушення споживачем (відповідачем по справі) строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому зазначені норми не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

З урахуванням зазначеного суд вважає правомірним визначений позивачем період, протягом якого мало місце невиконання зобов'язання, починаючи з 13.03.2018.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 6175,76 грн пені; 676,76 грн 3% річних та 1736,30 грн інфляційних.

При цьому, суд критично оцінює твердження відповідача, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат припиняється датою ухвалення рішення по справі №902/477/18, оскільки статтею 625 ЦК України передбачено нарахування індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, підставою припинення вказаних нарахувань є фактична сплата заборгованості.

Як встановлено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог, у зв'язку із чим, суд вважає доводи позивача обґрунтованими, у зв'язку із чим, позов підлягає задоволенню, з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76-80, 86, 91, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (вул.Максимовича, 19, м.Вінниця, 21036, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (ОСОБА_1, буд.24, м.Вінниця, 21012, ) 6175,76 грн пені; 676,76 грн 3% річних; 1736,30 грн - інфляційних втрат; 1762,00 грн - судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 21 січня 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу, ОСОБА_1, 24, м.Вінниця, 21012;

3 - відповідачу, вул.Максимовича, 19, м.Вінниця, 21036.