УХВАЛА

м. Київ

14.01.2019Справа № 910/17551/18

Суддя Якименко М.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерАгро Плюс" (03170, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПЕРЕМОГИ, будинок 20; )

до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ КОВПАКА, будинок 29; )

про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІнтерАгро Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання такими, що не підлягають виконанню:

- виконавчий напис за № 5188 від 24.09.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Осипенко Д.О., за яким звернуто стягнення на нерухоме майно (комплекс будівель та споруд), яке було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору від 24.12.2013 року (зарестрований в реєстрі за № 6345);

- виконавчий напис за № 5189 від 24.09.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Осипенко Д.О., за яким звернуто стягнення на нерухоме майно (комплекс будівель та споруд), яке було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору від 24.12.2013 року (зарестрований в реєстрі за № 6343);

- виконавчий напис за № 5186 від 24.09.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Осипенко Д.О., за яким звернуто стягнення на рухоме майно, яке було передано в іпотеку на підставі договору застави від 24.12.2013 року (зарестрований в реєстрі за № 6339);

- виконавчий напис за № 5187 від 24.09.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Осипенко Д.О., за яким звернуто стягнення на нерухоме майно (майновий комплекс), яке було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору від 24.12.2013 року (зарестрований в реєстрі за № 6341).

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви без розгляду з наступних підстав.

Так, судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазанчено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного позову є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагро Плюс" про визнання такими, що не підлягають виконанню, виконавчих написів від 24.09.2018 року, №№ 5186, 5187, 5188, 5188, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Осипенко Д.О.

Тобто позивачем в межах даного позову об'єднано вимоги про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів, вчинених за чотирма різними договорами забезпечення від 24.12.2013 року (трьома іпотечними договорами та договором застави), а саме зареєстрованими в реєстрі за №№ 6341, 6343, 6345, 6339 відповідно.

Таким чином, для встановлення фактичних обставин справи, судом має бути досліджено окремо кожний з чотирьої виконавчих написів та договорів забезпечення (іпотеки та застави), за якими було звернуто стягнення на предмет іпотеки/застави, встановлено наявність (чи відсутність) підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки/застави окремо за кожним з договорів забезпечення, при цьому судом мають бути оцінені всі докази для дослідження наявності чи відсутності підстав звернення стягнення на предмет окремо за кожним з чотирьох договорів забезпечення, та правомірність вчинення окремого кожного з чотирьої виконавчих написів.

Суд зазначає, що передумови об'єднання позовних вимог визначені ч.1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні вимоги.

Об'єднанням позовів забезпечується правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об'єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об'єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

При цьому сам факт наявності правовідносин в одному складі учасників, подібність умов укладених правочинів та документів, які мають бути доказами на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, та спільний спосіб захисту жодним чином не унеможливлює вирішення питання щодо наявності правових підстав для визнання кожного з вчинених виконавчих написів таким, що не підлягає виконанню, окремо по кожному з чотирьох договорів забезпечення (іпотеки та застави).

Навіть у випадку коли позивач правомірно об'єднав вимоги, пов'язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що об'єднання таких вимог у позовній заяві та одночасний їх розгляд перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, належній, ретельній оцінці доказів, що має ґрунтуватися на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що, в свою чергу, призведе до суттєвого утруднення правильного і своєчасного вирішення господарського спору.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Підстав для застосування положень ст. 173 ГПК України судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню заявнику без розгляду для роз'єднання позовних вимог.

Позивачу роз'яснюється, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 164, п. 2 ч. 5 ст. 174, ст.ст. 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерАгро Плюс" і додані до неї документи повернути заявнику.

Ухвала набрала законної сили 14.01.2019 року та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя М.М. Якименко