ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3260/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

без виклику представників сторін

розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», юридична адреса: 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59; адреса для листування: 61093, м. Харків, вул. Петра Болбочана, 54, ;

до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської районної державної адміністрації, 64662, Харківська обл., Созівський район, с. Катеринівка, вул. Шкільна, 18, ;

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Лозівське Управління державної казначейської служби України Харківської області (64602, Харківська обл., м. Лозова, вул. Михайла Грушевського, 2, ).

про стягнення заборгованості у розмірі 25181, 83 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг та житлових субсидій населення

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської районної державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Лозівське Управління державної казначейської служби України Харківської області про стягнення заборгованості у загальній сумі 25181, 83 грн., у тому числі: 3 % річних 6853, 69 грн. та інфляційні втрати 18328, 14 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та при будинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 3 від 01.07.2015 про фінансування субсидій та компенсацію населенню в частині своєчасного відшкодування позивачу нарахованих субсидій за надані населенню послуги із споживання природного газу. Здійснюючи правове обґрунтування позову, посилається на ст. 612, 625 ЦК України, ст. 20, 24, 50, 162-164 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Лозівське Управління державної казначейської служби України Харківської області. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачеві, згідно статті 251 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Третій особі, згідно статті 251 ГПК України, встановлено строк 5 днів з дня вручення цієї ухвали на подання до суду письмових пояснень щодо позову.

Відповідач ухвалу господарського суду Харківської області від 30.11.2018 отримав 05.12.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 13.12.2018 та в строк встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України надав відзив на позов вих. № 01-35/002/5954 від 13.12.2018 (вх. № 35024 від 17.12.2018) в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що протягом періоду січень - березень 2016 року управління праці та соціального захисту населення розрахувалось з ТОВ «Харківгаз Збут» в межах отриманої суми субвенції вчасно та в повному обсязі. Процедура перерахунку субвенції з державного бюджету на надання пільг та житлових субсидій населенню починається з отриманням коштів субвенції обласним фінансовим управлінням, яке перераховує їх через державну казначейську службу на рахунки місцевих бюджетів, і складається з черги окремих зобовязань перед відповідними кредиторами. Зі свого боку управління розраховувалось з підприємством у встановленому порядку тому і підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України в даному випадку відсутні. Також зазначив, що спільні протокольні рішення від 21.01.2016 № 210; від 21.01.2016 № 211; від 25.01.2016 № 331; від 23.02.2016 № 756; від 23.02.2016 № 758, невчасне отримання коштів за якими згідно позову стали підставою для звернення до суду, взагалі не підписувались відповідачем, при цьому узгодженими ТОВ «Харківгаз Збут» протокольними рішеннями (п. 5.3.) чітко передбачено, що вони є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування. Здійснюючи правове обґрунтування, посилається на ст. 102 БК України, ст. 509, 612, 625 ЦК України, постанову КМУ від 04.03.2002 № 256 якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Позивач 04.01.2019 надав відповідь на відзив вих. б/н від 03.01.2019 (вх. № 238 від 04.01.2019) де зазначив, що з доводами відповідача не згоден у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування в частині фінансування надання житлових субсидій мешканцям Лозівського району Харківської області є Управління праці та соціального захисту населення Лозівської районної державної адміністрації. Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у пятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (ч. 2 п. 8 Порядку № 256). Крім цього, Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі Порядок № 20) визначає, що розрахунки в частині фінансування субсидій проводяться на підставі актів звіряння і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. Також, Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 № 493/688 (далі - Порядок № 493). Згідно з п. 2.3 Порядку № 493 відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг). Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення. Згідно з ст. 12 ГК України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність субєктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно - енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком № 256, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії з оплати комунальних послуг, а саме: витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами. Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про державний бюджет на відповідний рік, в тому числі Порядків № 256, № 20, № 493. Враховуючи вищевикладене, фактично строки виконання та механізм перерахування коштів за надання постачання природного газу певним категоріям населення, регулюються безпосередньо Порядками № 20, № 256 та № 493, а підписання Спільних протокольних рішень, є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Тобто оформлення документів, в тому числі спільних протокольних рішень взаєморозрахунків є процедурою реалізації цього права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів для фактичних розрахунків з надавачем послуг та Управління має відповідати за зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону, а тому у відповідача були усі наявні правові підстави для відшкодування позивачу наданих житлових субсидій в частині оплати вартості природного газу відповідним мешканцям Лозівського району у 2015 році. Зазначив, що відповідачем у відзиві на позов жодним чином не заперечується правильність проведеного розрахунку заборгованості, відсутні будь-які зауваження щодо розбіжностей у розрахунках, необхідності їх коригування, невірно визначеного розміру субсидій, тощо.

Крім того, позивач просив визнати поважними причини пропуску строку для надання відповіді на відзив та поновити його в порядку ст. 119 ГПК України, в обґрунтування зазначив, що у звязку із відпусткою визначеного представника по даній справі адвоката управління в Харківській області ОСОБА_1 з 10.12.2018 по 23.12.2018, численними святковими та вихідними днями, які співпали у відповідний період, обовязковими явками представника в судові засідання, позивач не мав можливості надати у встановлений строк відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Приймаючи до уваги, що клопотання позивача вих. б/н від 03.01.2019 (вх. № 238 від 04.01.2019) містить пояснення поважності причин неподання відповіді на відзив у встановлений судом строк, враховуючи приписи ст. 119 ГПК України, суд поновлює позивачу строк на подання відповіді на відзив та приєднує його до матеріалів справи.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ухвалу господарського суду Харківської області від 30.11.2018 отримала 04.12.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 06.12.2018, однак, у строк, встановлений ст. 251 ГПК України письмових пояснень щодо позову не надала.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

01.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (постачальник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської районної державної адміністрації (Управління) укладено договір № 3 на фінансування субсидій та компенсацій населенню (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого визначено, що предметом даного договору є відносини сторін щодо фінансування субсидій, повязаних із споживанням природного газу населенням.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що згідно з умовами договору постачальник здійснює постачання природного газу, надалі газ, населенню, яке отримує субсидії, а Управління, здійснює проведення розрахунків за спожитий природний газ у частині субсидій, повязаних із споживанням, відповідно до постанови КМУ від 11.01.2015 № 20 (зі змінами) та постанови КМУ від 04.03.2002 № 256 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1.2. договору постачальник щоквартально, не пізніше 15 числа наступного місяця, зобовязується надавати Управлінню інформацію щодо громадян, які користуються субсидією і не сплачують обовязкову плату за використаний газ.

Згідно з умовами п. 2.1.3. договору щомісячно, до 27 числа, постачальник надає Управлінню інформацію про вартість та обєми споживання газу громадянами (переліки запити для обміну даними в електронному вигляді).

Відповідно до п. 2.2.1 договору щомісяця, до 1 числа місяця, що настає за звітним, Управління надає постачальнику інформацію про фактичне нарахування у звітному місяці розмірів субсидій для населення та списки громадян, яким проведені перерахунки зазначених субсидій.

Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що Управління надає постачальнику до 15 числа інформацію про передбачувані розміри субсидій для населення у наступному місяці.

Відповідно до п. 2.2.4 договору щомісяця, до 1 числа місяця, що слідує за звітним, Управління робить перерахунки розмірів субсидій, передбачених для населення, з урахуванням фактичного використання послуги.

Пунктом 2.2.5 договору передбачено, що при Управління зобовязується при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодовує постачальнику вартість послуг, наданих отримувачам субсидій, згідно актів звіряння.

Відповідно до п. 2.3 договору сторони зобовязуються щомісячно, не пізніше 8 календарних днів після закінчення звітного місяця, складати акти звіряння взаємних розрахунків за спожитий природний газ населенням, яке отримує субсидії.

Відповідно до п. 3 договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань згідно умов даного договору, сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства.

Даний договір набирає чинності з 01.07.2015 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування субсидій, пов'язаних із споживанням газу населенням - до їх повного виконання (п. 7.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ "Харківгаз збут" протягом 2015 року та на початку 2016 року уклало спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (СПР) підписані зі сторони Головного управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ "Харківгаз Збут", Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на підставі актів звіряння розрахунків за надані послуги між ТОВ "Харківгаз збут" та Управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської районної державної адміністрації на загальну суму 12438504, 38 грн., яка у повному обсязі повинна забезпечити відшкодування ТОВ "Харківгаз збут" вартість спожитого природного газу абонентам фізичним особам Лозівського району Харківської області, яким призначено субсидію (арк. справи 22-23, 25-26, 28-29, 31-32, 34-35).

Так, відповідно до розділів 1 вищевказаних протокольних рішень, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

У розділі 2 протокольних рішень погоджено перелік підприємств, що беруть участь у проведенні розрахунків та послідовність виконання сторонами цього рішення.

Позивач вказує, що по частині СПР на суму 4830770, 38 грн. (нарахування липень частково листопад 2015 року) Управлінням грошові кошти були перераховані в повному обсязі та своєчасно.

Разом з тим, по підписаних СПР на суму 7607734, 00 грн. грошові кошти Управлінням були перераховані несвоєчасно, а саме:

- СПР № 210 від 21.01.2016 на суму 3097635, 00 грн. (арк. справи 22-23);

- СПР № 211 від 21.01.2016 на суму 1336619, 00 грн. (арк. справи 25-26).;

- СПР № 331 від 25.01.2016 на суму 483539, 00 грн. (арк. справи 28-29).;

- СПР № 756 від 23.02.2016 на суму 1182724, 00 грн. (арк. справи 31-32).;

- СПР № 758 від 23.02.2016 на суму 1507217, 00 грн. (арк. справи 34-35).

Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позов до суду з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "Харківгаз Збут" шляхом стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Лозівської районної державної адміністрації 3% річних за період з 03.02.2016 по 11.02.2016, 03.02.2016 по 11.02.2016, 03.02.2016 по 11.02.2016, 05.02.2016 по 11.02.2016, 07.03.2016 по 28.03.2016 у розмірі 6853, 69 грн. та інфляційних втрат за березень 2016 року у розмірі 18328, 14 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Згідно зі ст. 19 вказаного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до Закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на покриття витрат з оплати житлово- комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків з місцевих бюджетів щодо надання житлових субсидій населенню на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі - Порядок № 20).

Відповідно до п. 6 Порядку № 20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п. 7 Порядку № 20).

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 № 493/688 (далі - Порядок № 493).

Згідно з п. 2.3 Порядку № 493 відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників га/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства (п. 2.5 Порядку № 493).

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1- 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Крім того, листом від 30.06.2011 за вих. № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Вищого господарського суду від 27.07.2017 у справі № 918/1302/16, від 16.08.2017 у справі № 905/3364/16, від 07.09.2016 у справі № 910/21894/15, від 28.11.2017 № 904/8852/17.

Судом встановлено та підтверджується виписками по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» від 12.02.2016, від 29.03.2016, що відповідач по підписаних СПР № 210, № 211, № 331, № 758 грошові кошти перерахував несвоєчасно, а саме:

- по СПР № 210 від 21.01.2016 на суму 3097635, 00 грн. грошові кошти перераховані 12.02.2016, тобто з порушенням терміну на 9 днів;

- по СПР № 211 від 21.01.2016 на суму 1336619, 00 грн. грошові кошти перераховані 12.02.2016, тобто з порушенням терміну на 9 днів;

- по СПР № 331 від 25.01.2016 на суму 483539, 00 грн. грошові кошти перераховані 12.02.2016, тобто з порушенням терміну на 9 днів;

- по СПР № 758 від 23.02.2016 на суму 1507217, 00 грн. грошові кошти перераховані 29.03.2016, тобто з порушенням терміну на 22 дні (арк. справи 44-48).

Відповідно до п. 3.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань згідно умов договору, сторони несуть відповідальність у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.02 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, відповідно до п. 3 Порядку, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Лозівського району Харківської області є Управління праці та соціального захисту населення Лозівського районної державної адміністрації Харківської області, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

Факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги станом на 01.12.2015, станом на 01.01.2018, станом на 01.02.2016, станом на 01.03.2016, станом на 01.04.2016 (арк. справи 37 - 41).

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання субсидій населенню Лозівського району Харківської області, яке отримує пільги, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що Управління праці та соціального захисту населення Лозівської районної державної адміністрації Харківської області, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є самостійною юридичною особою, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 96 ЦК України має відповідати за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо з Закону та така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. 202-205 ГК України, ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача 3% річних за період з 03.02.2016 по 11.02.2016, 03.02.2016 по 11.02.2016, 03.02.2016 по 11.02.2016, 05.02.2016 по 11.02.2016, 07.03.2016 по 28.03.2016 у розмірі 6853, 69 грн. та інфляційних втрат за березень 2016 року у розмірі 18328, 14 грн., дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6853, 69 грн. та інфляційних втрат у розмірі 18328, 14 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762, 00 грн. покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Лозівської районної державної адміністрації (64662, Харківська обл., Созівський район, с. Катеринівка, вул. Шкільна, 18, р/р 4167 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р 8 в АБ Кліринговий дім м. Київ, МФО 300647, ) заборгованість у загальній сумі 25181, 83 грн., у тому числі: 3 % річних 6853, 69 грн. та інфляційні втрати 18328, 14 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та при будинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762, 00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текс рішення складено та підписано 18.01.2019.

Суддя ОСОБА_2