РІШЕННЯ

09 січня 2019 року Справа № 913/473/18

Провадження №17пд/913/473/18

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження за позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства Луганськгаз, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

за участю третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ,

про визнання укладеним договору транспортування природного газу в редакції, що відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497.

Секретар судового засідання Бережна Л.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2, адвокат, свідоцтво серія ДН № 4843 від 26.07.2017, довіреність № 6-626 від 22.02.2018;

від відповідача: ОСОБА_3, адвокат, свідоцтво № 890 від 19.06.2008, довіреність № 3 від 26.12.2017;

від 3-ої особи: представник не прибув.

Обставини справи: Акціонерне товариство Укртрансгаз (позивач у справі) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Луганськгаз (відповідач у справі) з вимогою визнати укладеним між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 транспортування природного газу № від 01.08.2018 в наведеній у позові редакції з посиланням на норми ч.4 ст.179, ч.3 ст.184, ч.1 ст.187 Господарського кодексу України, ч.5 ст.11, ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України, ч.9 ст.238 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 03.10.2018 відкрито провадження у справі № 913/473/18, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву №01-02-43/1965 від 09.11.2018 відповідач проти позову заперечує з огляду на те, що у договорі транспортування природного газу № від 01.08.2018 відсутня ціна послуг транспортування природного газу, що суперечить п.3 ст.180 Господарського кодексу України. Але при цьому у договорі передбачено, що протягом всього строку отримання послуг замовник надає оператору та підтримує на належному рівні фінансове забезпечення відповідно до вимог Кодексу ГТС, в сумі місячних зобовязань на користь оператора.

Відповідно до п.12.1 та 12.2 вказаного договору, грошові кошти обліковуються на окремому рахунку оператора, як фінансове забезпечення та не є попередньою оплатою за цим договором та будь-яких інших платежів до моменту порушення замовником своїх зобовязань за цим договором та Кодексом ГТС. А в разі порушення строків оплати, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до положень ст.638 Цивільного кодексу України та п.2 ст.180 Господарського кодексу України, договір не може вважатися укладеним, за відсутності хоча б однієї з істотних умов.

Крім того, між сторонами вже існують договори транспортування природного газу, тому при укладенні договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 року позивач отримає грошові кошти двічі за одну і ту ж саму послугу.

Ухвалою від 19.11.2018 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, розгляд справи відклав у підготовчому засіданні.

03.12.2018 від відповідача до відділу документального забезпечення суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на позов від 30.11.2018 № 01-02-43/2186, в яких він зазначив, що для укладання та введення договору транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 у редакції позивача в дію, сторонами обовязково слід конкретизувати окремі його умови, погодити і підписати необхідні додаткові документи, тому що вони визначають істотні умови цього договору, а саме: додаток 1, яким визначаються вартість та порядок розрахунків до договорів потужності; додаток 2, яким визначається плановий обсяг фізичного транспортування природного газу Замовника за місяцями у куб. м; додаток 3, яким визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного Замовника (п.5.4 розділу V договору); акти балансового розмежування.

Відповідач вважає, що звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою, раніше ніж впровадження добового балансування до завершення опалювального сезону 2018-2019 років є передчасним.

Крім того, відповідач зазначив, що не вбачає за можливе укладання спірного договору на умовах позивача, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність, а постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 не затверджена та у офіційному друкованому виданні газеті «Урядовий курєр» не опублікована.

Відповідач також вважає, що оскільки розрахунки за спірним договором між сторонами будуть здійснюватися у строки та за процедурою, яка буде впроваджена лише у майбутньому окремими нормативними актами, звернення до суду позивача з вимогами визнати укладеним ОСОБА_4 транспортування природного газу № від 01.08.2018 в редакції, що відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, є передчасним.

Ухвалою суду від 03.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження до 03.01.2019.

07.12.2018 від позивача до відділу документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що зазначені відповідачем договори на транспортування природного газу не відповідають діючій редакції Типового договору транспортування природного газу, що є порушенням пп. 27 п.2.2 Ліцензійних умов, в якому передбачено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат (відповідач), зокрема, повинен мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП.

Позивач з посиланням на розділ IX Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, зазначив, що укладання договору транспортування природного газу з одночасним підписанням додатків 1, 3 (розподіл потужності) до нього не передбачено і суперечить порядку розподілу потужності визначеного нормами Кодексу ГТС.

Щодо укладання додатку 2 (транспортування) до договору позивач зазначив, що в додатку 2 визначаються планові обсяги фізичного транспортування природного газу Замовника по місяцях протягом року. У звязку з чим, відповідач має надати позивачу (оператору газотранспортної системи) власні планові обсяги, які він бажає замовити до транспортування у позивача, разом з погодженим зі свого боку договором транспортування природного газу.

Крім того, позивач зазначив, що твердження відповідача щодо відсутності ціни послуг транспортування природного газу в Договорі не відповідають дійсним обставинам, оскільки розділом VII Типового договору, визначено порядок розрахунку тарифів для розподілу потужності, транспортування, балансування та зазначено, що тарифи встановлюються Регулятором, шляхом затвердження відповідної постанови.

Позивач повідомив, що умови, викладені у додатках 1, 2, 3 до Договору транспортування природного газу не є істотними, а тому ОСОБА_4 може бути укладений без їх наявності, оскільки положеннями Типового договору визначено контрагентів та перелік випадків за яких укладаються вищезазначені додатки, виходячи із замовлених послуг, які надаються в рамках Типового договору.

Представник позивача в судовому засіданні 20.12.2018 за супровідним листом надав незаповнені додатки №1, №2, №3 до Типового договору транспортування природного газу.

В судовому засіданні 20.12.2018 було оголошено перерву до 28.12.2018.

Ухвалою суду від 28.12.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 09.01.2019.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити в його задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг не надала жодних пояснень на позовну заяву та відзив відповідача.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив наступне.

У липні 2018 року Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (позивач у справі) на адресу Публічного акціонерного товариства «Луганськгаз» (відповідач у справі) направлено для укладання та підписання два примірника Договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 (далі - ОСОБА_4), складених на умовах, визначених Типовим договором транспортування природного газу, затвердженого постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015 №2497.

Однак, відповідач листом №01-02-50/1420-1 від 20.08.2018 відмовився від укладання зазначеного договору посилаючись на те, що господарські відносини щодо транспортування природного газу між сторонами регулюються договорами на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Б28 від 27.09.2011, №/Н28 від 27.09.2011, №/П28 від 28.09.2011, які є чинними.

Також відповідач у листі зазначив, що між сторонами було укладено договір транспортування природного газу № від 17.12.2015, відповідно до п.7.1 якого строк дії договору визначений до 31.12.2016. На момент закінчення строку дії цього договору позивач не виконав умови постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 щодо приведення своїх договірних відносин у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу, тому відповідач керуючись розділом XVII договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 правомірно повідомив позивача листом №01-02-70/2178 від 30.11.2016 про припинення його дії з 01.01.2017, чим фактично відмовився від пролонгації та продовження отримання послуги транспортування природного газу за ним у майбутньому.

Позивач вважає, що відповідач не мав підстав для відмови від укладання Договору, оскільки укладання такого Договору є обовязковим для останнього. Так, згідно з нормами Кодексу газотранспортної системи, Закону України Про ринок природного газу, постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 на відповідача, як на оператора газорозподільної системи покладено обовязок мати укладений з оператором газотранспортної системи (позивачем) ОСОБА_4 транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497.

У звязку з тим, що відповідач порушив наведені положення законодавства та відмовився укласти ОСОБА_4, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву №01-02-43/1965 від 09.11.2018 та додаткові пояснення до відзиву від 30.11.2018 № 01-02-43/2186, згідно яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених вище.

Позивач у відповіді на відзив доводи відповідача відхиляє та наполягає на задоволенні позову.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.1. ст.. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України "Про ринок природного газу".

За визначенням, наведеним в статті 1 цього Закону:

- оператор газорозподільної системи - субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників (п.17);

- регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (п.32);

- транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу (п.45).

Відповідно до статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (ч.2 ст.32 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про ринок природного газу», права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

На виконання вищезазначеного закону був розроблений Кодекс газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс ГТС).

ОСОБА_4 транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затверджений постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015).

Відповідно до пп.27 п.2.2 постанови ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №201 від 16.02.2017 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу" при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП.

Відповідно до частини 2 ст. 179 ГК України, Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати Типові договори.

Згідно ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

З аналізу наведених норм вбачається, що укладення договору про транспортування природного газу є обовязковим для учасників ринку природного газу, в тому числі й для відповідача.

Разом з тим, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 Господарського Кодексу (далі ГК України), не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч.3 ст.184 ГК України).

Як унормовано у ч.4 ст. 179 ГК України, у разі укладення типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів (ч.6 ст. 179 ГК України).

З матеріалів справи вбачається, що між АТ «Укртрансгаз», як Газотранспортним підприємством, та ПАТ «Луганськгаз», як Замовником, укладено договори на транспортування природного газу магістральними трубопроводами:

- для потреб бюджетних установ №/Б28 від 27.09.2011;

- для потреб населення №/Н28 від 27.09.2011;

- для потреб промисловості №/П28 від 28.09.2011.

Згідно з умовами п.1.1 цих Договорів, Газотранспортне підприємство зобовязується надати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання передачі газу в магістральні трубопроводи природного газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а Замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами цього Договору.

За змістом п.10.1 договорів №/Б28 від 27.09.2011, №/Н28 від 27.09.2011, №/П28 від 28.09.2011, вони набирають чинності з дня підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.10.2011. Договори діють в частині транспортування газу до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуги до повного виконання Замовником своїх зобовязань за договором. Договори вважаються продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Матеріали справи не містять заяв позивача чи відповідача про припинення дії вищевказаних договорів або перегляд їх умов.

27.12.2017 ОСОБА_1 комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг винесено постанову №1437 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років», якою затверджено Зміни до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 (п.4 постанови); постановлено Оператору газотранспортної системи з 01.08.2018 надавати послуги транспортування природного газу на підставі договору транспортування природного газу, укладеного відповідно до Типового договору транспортування природного газу зі змінами, затвердженими цією постановою (п.11 постанови).

За твердженнями позивача, договори транспортування природного газу №/Б28 від 27.09.2011, №/Н28 від 27.09.2011, №/П28 від 28.09.2011 укладались на умовах Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП №1579 від 22.09.2011, яка втратила чинність на підставі постанови НКРЕКП №2497 від 30.09.2015, що є порушенням пп.27 п.2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу.

Водночас, за договорами №/Б28 від 27.09.2011, №/Н28 від 27.09.2011, №/П28 від 28.09.2011 надаються послуги, складаються акти приймання-передачі природного газу, акти наданих послуг та здійснюється сплата грошових коштів за надані послуги транспортування природного газу, проти чого сторони не заперечують.

Відповідно до п. 2 розділу І вказаного Кодексу порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у тому числі пов'язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, договір транспортування природного газу та технічна угода (за наявності), що укладені між сторонами.

Згідно Типового договору транспортування природного газу, він містить наступні додатки: додаток 1 - Розподіл потужності; додаток 2 Транспортування; додаток 3 Перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.

На вказані додатки також міститься послання і в проекті спірного договору, наданого позивачем відповідачу для підписання, зокрема, в пунктах 2,4, 2.8, 5.4, 8.2.

Водночас, ані до проекту договору, надісланого відповідачу, ані в до проекту договору, доданого до позовної заяви, жодного додатку складено та додано не було, відомості що в них містяться, в тексті проекту договору також відсутні.

Стосовно істотності відомостей, що містяться у зазначених додатках, а також необхідності визначенні відомостей цих додатків при укладенні договору транспортування природного газу, суд зазначає наступне.

Так, у додатку 1 визначається розподіл потужності у точках входу/виходу річна, квартальна, місячна та денна. До проекту договору такий додаток не надано.

Водночас, про необхідність його укладення разом з договором свідчить наступне нормативне регулювання.

Пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС використовується термін розподіл потужності, який визначається як частину договору транспортування, визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу. Водночас, Розподілена (договірна) потужність визначена як частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.

Згідно з першим абзацом пункту 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор ГТС на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в Кодексі ГТС, надає суб'єктам ринку природного газу право користування газотранспортною системою в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу.

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділ IX Кодексу ГТС потужність фізичної точки виходу з газотранспортної системи, до якої підключена газорозподільна система, надається виключно оператору газорозподільної системи на період не менше одного року. Розмір потужності, що надається оператору газорозподільної системи, визначається в договорі на транспортування природного газу.

Пунктом 2 глави 2 розділу IX Кодексу ГТС передбачено, що у договорі транспортування природного газу чи його окремому додатку зазначаються відповідні фізичні точки входу та/або виходу, розподілена потужність, на яку замовник послуг транспортування має право, тип потужності (гарантована чи переривчаста), обсяг потужності та період її використання (строк, на який потужність була розподілена).

Вказані вище умови, є суттєвими при укладенні договору транспортування природного газу і відсутність їх у проекті договору, запропонованого позивачем для укладення відповідачу негативно впливає на можливість його укладення та реалізації.

Стосовно необхідності укладення Додатку 2 до договору, яким визначається плановий обсяг фізичного транспортування природного газу Замовника за місяцями у куб. м, суд зазначає наступне.

Згідно з другим абзацом пункту1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи надає суб'єктам ринку природного газу послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

Відповідно до пункту 5 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор ГТС здійснює надання послуг транспортування природного газу з моменту отримання природного газу в точці входу та до моменту передачі природного газу в точці виходу.

Відповідача включено до Переліку постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки щодо постачання природного газу побутовим споживачам, та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».

Замовник послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обовязки щодо постачання природного газу окремим категоріям споживачів, подає окремі номінації/реномінації в рамках виконання спеціальних обовязків для кожної точки входу/виходу, з/до якої такий замовник має намір подати/відбирати природний газ у відповідну газову добу (пункт 1 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС).

Відповідно до пункту 3 глави 7 розділу IX Кодексу ГТС номінації на період однієї газової доби подаються оператору газотранспортної системи відповідно до положень розділу XI цього Кодексу. Форми номінацій і реномінацій оприлюднюються Оператором ГТС на його офіційному веб-сайті (п.6.3. розділу VI договору).

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 глави 7 розділу III Кодексу ГТС приймання- передача природного газу між оператором ГТС та оператором ГРМ відбувається в точках комерційного обліку газу на газорозподільних станціях і оформлюється актами приймання-передачі, що підписуються представниками цих сторін не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним.

Вартість послуг транспортування природного газу в точці виходу складається з двох частин: перша - виражена в грошовій формі (визначається з урахуванням тарифів у точках виходу та замовленої потужності в цих точках), друга - у натуральному вираженні обсягів природного газу, для забезпечення втрат Оператора для точок виходу. (п.8.3. розділу VIII проекту договору).

Суд погоджується з доводами відповідача, що на час укладення спірного договору, постанови НКРЕКП про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ «ЛУГАНСЬКГАЗ», якою було би враховано витрати на оплату оператору ГТС обсягу замовленого обсягу транспортування та потужності в точках виходу з газотранспортної системи, немає, тому виконання договору без погодженого сторонами планового обсягу фізичного транспортування природного газу по суті є неможливим.

Щодо умов, викладених у Додатку 3 до договору, яким визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного Замовника (п.5.4. проекту договору), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу І Кодексу ГТС комерційний вузол обліку природного газу (ВОГ) це вузол обліку, що застосовується для проведення комерційних розрахунків при визначенні обєму (обсягу) транспортування (споживання/постачання) природного газу в точці комерційного обліку.

Пункт 2 розділу VI Кодексу ГТС передбачає, що правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством /оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу III Кодексу ГТС приймання-передача природного газу у фізичних точках входу та точках виходу здійснюється виключно за наявності комерційного ВОГ (ПВВГ).

Комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВП) сторони, що передає природний газ. Якщо у сторони, що передає газ, відсутній комерційний ВОГ (ПВВГ), комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що приймає газ (пункт 2 глави 2 розділу III Кодексу ГТС).

Комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи має бути розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими субєктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи. У випадку, якщо комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи не розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими субєктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, власник комерційного ВОГ (ПВВГ) передає оператору газотранспортної системи на обслуговування на підставі договору відповідну інфраструктуру від комерційного ВОГ (ПВВГ) до межі балансової належності, який передбачає покриття відповідних витрат оператора газотранспортної системи (пункт 3 глави 2 розділу III Кодексу ГТС).

Проект Договору містить умови, зокрема про те, що Порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюються Сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього Договору». (п. 5.1 проекту Договору).

В пункті 5.4 проекту Договору зазначено, що окремим додатком № 3 до цього Договору між Оператором та Замовником, який є оператором газорозподільної системи /прямим споживачем/ газовидобувним підприємством/ виробником біогазу, інших видів газу з альтернативних джерел, визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного Замовника».

Пунктом 2.8 проекту Договору встановлено, що додаток № 3 до договору укладається обов'язково між сторонами у випадку, коли Замовником послуг є оператор газорозподільної системи, зокрема, ПАТ «Луганськгaз».

Отже, все вищенаведене свідчить про обовязковість укладення Додатку 3 до Договору транспортування природного газу, який, в порушення вказаних правових приписів, відсутній.

Доводи позивача щодо можливості укладення додатків 1-3 до договору після укладення самого договору транспортування природного газу спростовуються приписами вищевикладеного законодавства, зокрема, Кодексу ГТС, тому судом відхиляються з огляду на їх безпідставність.

Суд погоджується з доводами відповідача, що для укладання та запровадження договору транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 у редакції позивача в дію, сторонами обовязково слід конкретизувати окремі його умови, погодити і підписати необхідні додаткові документи, тому що вони визначають істотні умови цього договору, а саме: додаток 1, яким визначаються вартість та порядок розрахунків до договорів потужності; додаток 2, яким визначається плановий обсяг фізичного транспортування природного газу Замовника за місяцями у куб.м; додаток 3, яким визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного Замовника (п.5.4 розділу V договору); акти балансового розмежування.

Надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання укладеним договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 в редакції, що відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України сплачений судовий збір за подання позову в сумі 1762,00 грн покладається на позивача.

Керуючись п.2 ч.1 ст.129, ст.ст.232-233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 09.01.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2019.

Суддя О.С. Фонова