ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 910/5105/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Пашкіної С.А.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: Петрук Я.Ю., зв дов. № 14-354 від 29.12.2018р.

від відповідача: Халимон С.В., за дов. № 19010901 від 09.01.2019р.

від третьої особи -1: Панасенко І.І., за дов. № 225КМГ3864 від 24.10.2018р.

від третьої особи-2: Гудзенко М.О., за дов. № 10/12/18-02 від 10.12.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства „Київенерго" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р.

у справі № 910/5105/18 (суддя Котков О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна

акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Київенерго"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Київська міська рада

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. у справі № 910/5105/18 в задоволенні клопотання б/н від 18.05.2018р. "Про заміну сторони правонаступником" Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та клопотання б/н від 22.10.2018р. "Про заміну сторони по справі" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Публічне акціонерне товариство „Київенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. у справі № 910/5105/18 та прийняти ухвалу, якою задовольнити клопотання відповідача від 18.05.2018р. та позивача від 23.10.2018р. про заміну сторони по справі № 910/5105/18 - відповідача Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на його правонаступника - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до витягу з автоматичного розподілу справ між суддями від 26.11.2018р., апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Київенерго" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді Зубець Л.П., Калатай Н.Ф.

Також, не погоджуючись з прийнятою ухвалою Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. у справі № 910/5105/18 та прийняти ухвалу, якою задовольнити клопотання відповідача від 18.05.2018р. та позивача від 23.10.2018р. про заміну сторони по справі №910/5105/18 - відповідача Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на його правонаступника - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно довідки про передачу апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 26.11.2018р., апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді Зубець Л.П., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Київенерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р., розгляд справи у справи № 910/5105/18 призначено на 18.12.2018р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2018р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. у справі № 910/5105/18 залишено без руху. Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом надання до Північного апеляційного господарського суду докази про сплату судового збору.

10.12.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника Київської міської ради надійшов відзив на апеляційні скарги ПАТ «Київенерго» та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якому просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

14.12.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків.

14.12.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника КП «Київтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційні скарги ПАТ «Київенерго» та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якому просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/643/18 від 18.12.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5105/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/5105/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді Пашкіна С.А., Зубець Л.П.

Оскільки апеляційна скарга подана з додержанням вимог ст. ст. 256, 258 та 259 ГПК України, суд визнає подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження у справі та призначення справи до розгляду. Та вважає за необхідне об`єднати апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в одне провадження з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Київенерго".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018р. прийнято справу № 910/5105/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства „Київенерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року у справі № 910/5105/18 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Пашкіна С.А., Буравльов С.І. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року у справі № 910/5105/18. Об`єднано апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства „Київенерго" в одне провадження. Призначено справу до розгляду за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства „Київенерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. у справі № 910/5105/18 в судовому засіданні, яке відбудеться 15.01.2019р.

В судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про зміну типу підприємства з Публічного акціонерного товариства „Київенерго" на Акціонерне товариство „Київенерго", що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Представники третьої особи -1 та 2 в судовому засіданні проти доводів апеляційних скарг заперечували, просили у їх задоволенні відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

21.05.2018р. через канцелярію господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання б/н від 18.05.2018р. «Про заміну сторони правонаступником», в якому відповідач просить суд замінити відповідача - Публічне акціонерне товариство "Київенерго" його правонаступником - Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго". Розгляд вказаного клопотання відкладався.

В обґрунтування поданого клопотання ПАТ «Київенерго» посилається на те, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в силу приписів ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання», оскільки усе майно комунальної власності (цілісний майновий комплекс) з виробництва теплової енергії вибуло з володіння та користування останнього та було передане Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у зв'язку з припиненням Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 17.09.2001р.

23.10.2018р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання б/н від 22.10.2018р. «Про заміну сторони по справі», в якому позивач просить суд поновити строк для подачі клопотання та поновити строк для подачі доказів, копії яких додані до клопотання, залучити до участі у справі правонаступника відповідача та замінити Публічне акціонерне товариство "Київенерго" його правонаступником - Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обґрунтовує подане клопотання тим, що Київською міською радою 20.06.2017р. прийнято рішення №439/2661 «Про припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної з Київською міською адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яким передбачено продовжити дію Угоди до 26.04.2018р. включно, припинити дію Угоди з 27.04.2018р. Відповідна додаткова угода до Угоди підписана сторонами 19.12.2017р. Відповідно до Актів приймання-передачі основних засобів, необоротних матеріальних активів, нематеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій, підписаних 31.07.2018р., в т.ч. посадовими особами КП «Київтеплоенерго», майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що обліковувалось на балансі структурного відокремленого підрозділу «Київські ТЕЦ» ПАТ «Київенерго», зокрема цілісні майнові комплекси Теплоелектроцентраль № 5 та Теплоелектроцентраль № 6 повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго» у зв'язку з припиненням дії Угоди. Таким чином, факт зміни володільця майна, що використовується для виробництва теплової енергії, який відбувся 31.07.2018р. підтверджується трьохстороннім актом приймання-передачі основних засобів від 31.07.2018р. та наказом Департаменту комунальної власності м. Києва від 01.08.2018р. № 370 та додатком № 20 до нього, що є підставою для заміни сторони по справі - відповідача його правонаступником.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. у справі № 910/5105/18 в задоволені клопотання б/н від 18.05.2018р. "Про заміну сторони правонаступником" Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та клопотання б/н від 22.10.2018р. "Про заміну сторони по справі" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - відмовлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволені клопотання б/н від 18.05.2018р. "Про заміну сторони правонаступником" Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та клопотання б/н від 22.10.2018р. "Про заміну сторони по справі" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", враховуючи наступне.

Предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язань за договором постачання природного газу № 4444/16-РО-41 від 25.01.2016р. в сумі 4634,02 грн. з них: пені - 1559,26 грн. , 3% річних - 487,04 грн. та інфляційних втрат - 2587,72 грн.

Зі змісту спірного договору слідує, що природній газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій, при цьому газ передається постачальником споживачу для СВП «Київські теплові мережі».

27.09.2001 Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго», яка змінила найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго», як енергопостачальник Київська міська державна адміністрація як адміністрація уклали угоду щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва (далі - Угода) в п.1.1 якої (в редакції додаткової угоди від 30.04.2007) визначили, що за цією Угодою з метою реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва, вирішення питань підвищення надійності енергопостачання споживачів м. Києва, проведення єдиної тарифної та технічної політики, забезпечення стабільних надходжень до бюджету, відновлення, реконструкції та ефективного використання основних фондів, створення нових потужностей та впорядкування існуючих у місті систем енергопостачання, створення єдиного технологічного циклу та системи розрахунків за спожиті енергоносії, забезпечення соціальної захищеності та гарантованої зайнятості працівників енергетичного комплексу адміністрація передає енергопостачальнику, а енергопостачальник приймає майно, що відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Києва, перелік якого наведено у додатку 1, додатку 2 та додатку 3 до цієї Угоди (далі - майно), у володіння та користування з обмеженням правомочності розпорядження щодо майна за згодою власника, відповідно до умов цієї Угоди та вимог чинного законодавства.

Отже, за Угодою відповідачу було передано у володіння і користування майно територіальної громади міста Києва, зокрема те, що забезпечує виробництво, постачання та транспортування теплової енергії, тобто відповідач, використовуючи майно територіальної громади міста Києва, на підставі виданих ліцензій виробництво, здійснював постачання та транспортування теплової енергії з використанням природного газу в якості сировини.

Водночас 20.06.2017 Київською міською радою прийнято рішення № 439/2661 «Про припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної з Київською міською адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»», яким вирішено продовжити дію Угоди до 26.04.2018 включно, та внести відповідні зміни до Угоди згідно з додатком 1 до цього рішення; припинити дію Угоди з 27.04.2018.

Відповідна додаткова угода до Угоди підписана сторонами 19.12.2017.

Пунктом 4 рішення № 439/2661 від 20.06.2017 Виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), серед іншого, доручено визначити комунальне підприємство та закріпити за ним на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, повернуте із володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення Угоди.

Відповідно до п. 5 розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної з Київською міською адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»» визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підприємством, за яким буде закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що буде повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення Угоди.

В підтвердження вибуття майна з володіння та користування ПАТ «Київенерго» подано копії витягів з актів приймання-передачі основних засобів та малоцінних необоротних активів, які передаються з володіння та користування ПАТ "Київенерго" від 30.04.2018р., в зв'язку з припиненням Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001р., укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", що на момент передачі обліковуються за СВП "Київські теплові мережі" ПАТ "Київенерго" від 30.04.2018р.

Водночас, зазначені акти не підтверджують закріплення майна на праві господарського відання за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Згідно з приписами ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи у зв'язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв'язок матеріального і процесуального права. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Водночас згідно з положенням ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Наведена норма була встановлена Законом України «Про внесення змін до статті 22 Закону України «Про теплопостачання» №4521-VI від 15 березня 2012 року.

Отже, наведеною нормою визначено випадок правонаступництва за борговими зобов'язаннями між суб'єктом господарювання, який раніше використовував ЦМК з вироблення теплової енергії, та новим суб'єктом господарювання, який одержав таке майно в користування.

Правонаступництвом є перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Воно може бути універсальним або частковим (сингулярним). За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов'язки того суб'єкта, якому вони належали раніше. Таке правонаступництво має місце у разі спадкування, припинення юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. За часткового (сингулярного) правонаступництва від одного до іншого суб'єкта переходять лише окремі права і обов'язки із збереженням самого зобов'язання, що має місце в даному випадку між ПАТ «Київенерго» та НАК «Нафтогаз України».

У главі 47 «Поняття зобов'язання. Сторони у зобов'язанні» ЦК України термін «зобов'язання» вживається у вузькому сенсі для позначення конкретного правового зв'язку між кредитором та боржником. Оскільки договір може містити, а в договорах в сфері підприємницької діяльності - зазвичай містить, комплекс прав та кореспондуючих їм обов'язків, то кредитора та боржника можна виявити тільки у простому зобов'язальному правовідношенні (наприклад, у грошовому зобов'язанні), а не в межах договору загалом. Таким чином, ЦК України регулює порядок заміни сторони в одному зобов'язальному правовідношенні, а не сторони в договорі (зобов'язанні в широкому сенсі).

Відповідно до Угоди від 17.09.2001, яка припинила свою дію, функції, які виконував ПАТ «Київенерго», надалі виконуватиме КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (у частині майна, яке закріплено за ним), а відтак відсутня потреба у договірних відносинах між ПАТ «Київенерго» та НАК «Нафтогаз України» щодо постачання енергоносіїв для експлуатації переданого КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» майна. Таким чином, відсутні підстави для висновку про існування сингулярного правонаступництва у договорі із НАК «Нафтогаз України». Тобто, по суті, відсутнє ані універсальне правонаступництво, ані сингулярне.

Законом встановлено обов'язок іншої особи щодо погашення боргів ПАТ «Київенерго» без передачі йому прав вимоги такого суб'єкта. Крім того, загальний зміст законодавства про оренду і концесію виключає покладення відповідальності орендаря по боргах користувача майном на власника майна (на кредитора за такими договорами).

Аналіз змісту ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» свідчить про покладення законодавцем обов'язку однієї особи відповідати за боргами іншої, проте питання передачі активів (прав вимоги до споживачів теплової енергії, яку поставлено внаслідок споживання енергоносії, та зобов'язання по оплаті яких передається) наведеною нормою не врегульовано, а відтак наслідками застосування наведеної норми закону можуть бути наступні: суб'єкт господарювання, якому надано в користування цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, стає боржником за борговими зобов'язаннями суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно. Тобто, попередній користувач майна залишається власником майна (майнових прав вимоги до споживачів теплової енергії), а новий користувач несе тягар боргових зобов'язань попереднього користувача, що призводить до одержання попереднім користувачем прибутку за рахунок нового користувача.

Частина 4 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» передбачає можливість не укладання договорів про постачання та транспортування енергоносіїв за умови не погодження порядку погашення заборгованості за попередній період, а частина 5 цієї ж статті - покладення на учасника (засновника) теплопостачальної або теплогенеруючої організації обов'язку із погашення боргу (незалежно від організаційно-правової форми такої юридичної особи та визначеного чинним законодавством розміру відповідальності учасника (засновника) юридичної особи за її зобов'язаннями).

Статтею 11 ГПК України передбачено, що:

- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1);

- суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2);

- якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії (ч. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 встановлено, що:

- верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України;

- таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Як вбачається із доповіді Венеціанської комісії «Про верховенство права» складовими верховенства права є обов'язковість зрозумілості, ясності та передбачуваності положень закону та обов'язковість реалізації владних повноважень відповідно до закону, справедливо та розумно.

Виходячи із суті спору у правовідносинах, що розглядаються судом, та викладених в даній ухвали обставин цих відносин, колегія суддів вважає за можливе і доцільне не застосовувати ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» до спірних правовідносин через їх суперечність нормам Конституції України з огляду на таке:

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право власності виникає лише за наявності певних юридичних фактів та за умови формування правового статусу конкретного власника, надання йому юридично забезпеченої можливості діяти у передбачених законом межах. Для реалізації закріпленого в Конституції України права власності потрібні галузеві закони, які встановлюють конкретні норми використання власником належного йому майна з урахуванням інтересів усіх суб'єктів правовідносин.

Наведені положення поширюються на всіх суб'єктів права власності, в тому числі на органи місцевого самоврядування (створювані ними комунальні підприємства).

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання природного газу № 4444/16-РРО-41 від 25.01.2016.

Предметом вказаного Договору є, згідно з п. 1.1 даного правочину, зобов'язання позивача поставити відповідачу у 2016 році природний газ, а відповідача - оплатити його на умовах цього Договору.

Загальні поняття підприємництва та відносин контролю суб'єктів господарювання врегульовані Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 145 ГК України визначено, що майновий стан суб'єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов'язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону.

Отже, суб'єкт підприємництва самостійно на свій ризик здійснює господарську діяльність, спрямовану на одержання прибутку та покращення майнового стану, який визначається сукупністю майнових прав та зобов'язань.

У випадку, коли кінцевий власник згадуваних у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» суб'єктів господарювання є одна особа, то позбавлення рівних можливостей володіння, користування і розпорядження власністю не відбувається, адже через відносини контролю та залежність таких суб'єктів від однієї особи відсутні підстави для висновку про позбавлення права власності.

У той же час, покладення статтею 22 Закону України «Про теплопостачання» обов'язку суб'єкта господарювання приватної форми власності на орган місцевого самоврядування (в т.ч. через створювані ним комунальні підприємства) сплатити боргові зобов'язання, без передачі кореспондуючого цьому борговому зобов'язанню права вимоги до споживачів теплової енергії призводить до покращення майнового стану (збагачення) попереднього користувача за рахунок нового.

Отже, поширення такої норми до даних правовідносин свідчить про протиправне позбавлення органу місцевого самоврядування (в т.ч. через створювані ним комунальні підприємства) права розпорядження своєю власністю, та містить ознаки дискримінаційного підходу в частині визначення юридичної поведінки сторін господарських правовідносин з порушенням принципу рівності та пропорційності, а отже суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права.

Закон України «Про внесення змін до статті 22 Закону України «Про теплопостачання» ухвалювався з метою підсилення фінансової дисципліни теплопостачальних та/або теплогенеруючих організацій та додаткового забезпечення майнових прав постачальників енергоносіїв.

Системно-логічне та телеологічне (цільове) тлумачення норм частин 3-5 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» дає підстави для висновку про те, що вони утворюють цілісний механізм захисту майнових прав постачальника енергоносіїв і не встановлюють відповідальності власника цілісного майнового комплексу майна (індивідуально визначеного майна) з вироблення теплової енергії.

Законодавцем вводяться такі три гарантії постачальника енергоносіїв:

- правонаступництво в частині боргових зобов'язань попереднього користувача (частина 3);

- договори про постачання та транспортування енергоносіїв укладаються з правонаступниками реорганізованої теплопостачальної та/або теплогенеруючої організації виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання за попередній період (частина 4);

- учасник (засновник) теплопостачальної або теплогенеруючої організації у разі прийняття рішення про її ліквідацію забезпечує погашення боргу такої організації перед постачальниками енергоносіїв (частина 5).

Таким чином, правонаступництво, яке визначається ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» може виникати лише при реорганізації суб'єкта господарювання - користувача на підставі договорів оренди, концесії, тощо) цілісного майнового комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, а положеннями частини 5 закріплюється субсидіарна відповідальність учасника (засновника) теплопостачальної або теплогенеруючої організації за її зобов'язаннями, а також визначено, що такий учасник (засновник) має розраховуватися за борговими зобов'язаннями при ліквідації такого суб'єкта.

Вказана норма є справедливою, адже саме учасник (засновник) юридичної особи приймає обов'язкові для суб'єкта господарювання рішення та повинен нести відповідальність за свої рішення.

При цьому, у випадку передачі комплексу з вироблення теплової енергії від одного користувача до іншого (за умови, що кінцевим їх власником є різні особи) відбудеться перехід зобов'язань до нового суб'єкта, а відтак і зміна особи (кінцевого учасника (власника)), який забезпечуватиме гарантію, передбачену частиною 5 такої норми.

Це призведе до безпідставного звільнення учасника (засновника) попереднього користувача теплопостачальної або теплогенеруючої організації від обов'язку по забезпеченню боргів. Оскільки, на момент прийняття учасником (засновником) попередньої теплопостачальної або теплогенеруючої організації рішення про її ліквідацію, така особа не матиме боргів (такі борги будуть переведені на іншу особу згідно частини 3).

Вказане свідчить про неузгодженість наведених норм одного закону та підтверджує висновок суду про поширення передбаченого ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» виключно на правонаступництво користувачів комплексів з вироблення теплової енергії, залежних від одного кінцевого власника.

Наведена норма ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» свідчить про протиправне втручання у право власності власника цілісного майнового об'єкта з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що власником цілісного майнового комплексу з вироблення теплової енергії, який знаходився в користуванні ПАТ «Київенерго» та який було закріплено за КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», є територіальна громада міста Києва, яка здійснює свої розпорядчі повноваження через Київську міську раду.

Відповідно до положень цивільного законодавства правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Підставою передачі такого комплексу в користування ПАТ «Київенерго» була Угода щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 станом на дату укладення якої вона не передбачала можливості обтяження такого цілісного майнового комплексу відносинами правонаступництва в частині боргових зобов'язань ПАТ «Київенерго» щодо сплати коштів за спожиті енергоносії.

Отже, на момент укладання вказаної угоди та виборі контрагента, міська влада не знала та не могла знати, що у 2012 році буде ухвалено закон, яким будуть врегульовані відносини правонаступництва, а територіальна громада міста Києва правомірно припускала та очікувала, що після припинення права користування ПАТ «Київенерго» таким комплексом, останній буде повернуто за відсутності будь-яких боргових зобов'язань вказаної особи.

Норми Закону України «Про внесення змін до статті 22 Закону України «Про теплопостачання» не містять положень щодо їх поширення на угоди, укладені до набрання чинності цим законом, а їх застосування, як встановлено судом, по суті призводить до слідування (правонаступництва) тільки боргових зобов'язань за майном (комплексом з вироблення теплової енергії).

Тобто, з моменту набранням положеннями ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» чинності (квітень 2012 року) право територіальної громади міста Києва на розпорядження (в тому числі, шляхом передачі в управління іншій особі) належним їй майном стало обмеженим в частині необхідності покладення на будь-якого нового управителя додаткового обтяження (боргових зобов'язань попереднього управителя комплексу).

Прийняття законодавчої норми, яка покладає на будь-якого наступного користувача цілісного майнового комплексу з вироблення теплової енергії боргових зобов'язань попереднього користувача призводить як до зменшення вартості такого цілісного майнового комплексу, так і до значного обмеження прав власника такого комплексу, оскільки, реалізуючи своє право власності в майбутньому, такий власник є обмеженим через покладення нормою закону на будь-якого користувача належного йому майна обов'язку відповідати за борги іншої особи.

Враховуючи, що на момент передачі майна в користування ПАТ «Київенерго» не існувало подібної норми, Київська міська влада не брала участі в управлінні та здійсненні господарської діяльності ПАТ «Київенерго» за час виникнення боргів, то положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» мають індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну (п. 3 рішення Конституційного Суду України від 30.05.2001 № 7-рп/2001).

Положеннями Цивільного та Господарського кодексу України визначена цивільно-правова (господарсько-правова) відповідальність, основними ознаками якої є те, що підставою відповідальності учасника відносин є вчинене ним правопорушення, а такий учасник відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання зобов'язання чи порушення правил здійснення діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення (ст. 218 ГК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Наведені норми визначають обов'язок особи самостійно нести відповідальність за взятими зобов'язаннями, хоча і передбачають можливість звільнення від відповідальності чи заміну зобов'язаної сторони.

Загальним правилом є неможливість покладення обов'язку боржника на третю особу не інакше як за волею такої особи, чи заміни у визначеному порядку в результаті універсального правонаступництва (переходу прав та обов'язків), чи такої заміни, яка слідує за передачею певного активу (права) (наприклад, покупець нерухомого майна, яке перебуває в оренді, автоматично стає зобов'язаною стороною за таким договором оренди).

Отже, у випадку повернення цілісного майнового комплексу (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії з користування ПАТ «Київенерго» Київська міська рада чи створення нею комунального підприємства, якому передано таке майно, не мають вибору та позбавлені можливості відмовитися від експлуатації такого об'єкту, що виключає твердження про наявність їх волевиявлення на прийняття боргів ПАТ «Київенерго».

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом положень цивільного законодавства похідні зобов'язання (інфляційні, 3% річних, пені, штрафи) автоматично слідують за основним зобов'язанням, а тому їх правонаступництво до КП «Київтеплоенерго» з огляду на правову природу їх виникнення - неправомірну поведінку ПАТ «Київенерго» щодо належного виконання договірного зобов'язання (ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України), суперечитиме принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності.

Отже, покладення зобов'язання (в т.ч. тих, що виникли внаслідок несвоєчасності виконання основного боргу) суб'єкта господарювання, який використовував майно, на іншого суб'єкта господарювання, якому таке майно надано у користування, за відсутності факту передачі буд-яких прав (в т.ч. які кореспондуються у попереднього користувача з таким обов'язком), на думку суду, свідчить про порушення принципу індивідуального характеру юридичної (цивільно-правової) відповідальність особи, а тому колегія суддів вважає за можливе застосувати до даного спору норми ч. 2 ст. 61 Конституції України як норми прямої дії.

Водночас, ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2018р. у справі № 910/7807/18, у межах якої розглядалися вимоги, зокрема, ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» про зміну правовідносин за договорами постачання природного газу (у т.ч. за договором № 1923/1617-КП-41 від 17.01.2017) затверджено мирову угоду від 09.10.2018.

Згідно з п. 2 вказаної мирової угоди ПАТ «Київенерго» відступає, а КП «Київтеплоенерго» набуває права грошової вимоги, що станом на дату укладання цієї Мирової угоди складає 2 389 598 643,08 грн., шляхом укладення Договорів про відступлення права вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців за теплову енергію, до юридичних осіб, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців за комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також юридичних, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців з оплати додаткових до основних зобов'язань (неустойки (штрафів, пені), нарахувань (три відсотки річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати у зв'язку з примусовим стягненням боргу).

Отже, КП "Київтеплоенерго" стало правонаступником ПАТ "Київенерго" лише в частині зобов'язань з оплати спожитого останнім природного газу, тобто в частині основного боргу, з дати затвердження мирової угоди, якою не було передбачено передання КП "Київтеплоенерго" боргу зі штрафних санкцій.

Таким чином, положення частини третьої статті 22 Закону України "Про теплопостачання" в частині їх поширення на суб'єктів господарювання, яким надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, кінцевий власник яких є відмінним від кінцевого власника суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним) суперечить положенням ч. 4 ст. 13, ч.ч. 1, 4 ст. 41, ч. 2 ст. 61 Конституції України та не підлягають до застосуванню до даного спору.

Положення ч. 4 ст. 13, ч.ч. 1, 4 ст. 41, ч. 2 ст. 61 Конституції України виключать можливості заміни боржника (ПАТ "Київенерго") на КП "Київтеплоенерго" за зобов'язаннями ПАТ "Київенерго" перед НАК "Нафтогаз України" за відсутності волі КП "Київтеплоенерго" та факту передачі йому кореспондуючих такому зобов'язанню прав вимоги до споживачів, а відтак відсутні передбачені ст. 52 Господарського процесуального кодексу України умови для визначення КП "Київтеплоенерго" правонаступником ПАТ "Київенерго" за борговими зобов'язаннями.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для застосування положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» до спірних правовідносин та здійснення заміни боржника його правонаступником за вказаних обставин.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення клопотання "Про заміну сторони правонаступником" Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та клопотання "Про заміну сторони по справі" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. у справі № 910/5105/18 та для задоволення апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства „Київенерго" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відсутні.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити клопотання Публічного акціонерного товариства „Київенерго".

2. Змінити назву Публічного акціонерного товариства „Київенерго" на Акціонерне товариство „Київенерго".

3. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства „Київенерго" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. у справі № 910/5105/18 - без змін.

4. Матеріали справи № 910/5105/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.А. Пашкіна