ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" січня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1921/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/1921/18

за позовом: Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради; (пр.Суворова,62,Ізмаїл,Одеська область,68601)

до відповідача: Благодійного фонду допомоги "Надія" (вул.Телеграфна,19,Ізмаїл,Одеська область,68600)

про розірвання договору оренди та зобов'язання вчинити певні дії

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Благодійний фонд допомоги "Надія", в якому просить господарський суд розірвати договір оренди нежитлового майна, яке розташоване за адресою: м. Ізмаїл вул. Телеграфнв (колишня Железнякова), 19-а, між Фондом комунального майна Ізмаїльської міської ради та Благодійним фондом допомоги "Надія" від 04.05.2001 року та зобов'язати відповідача повернути об'єкт оренди.

При цьому в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем істотних умов договору оренди нежитлового майна від 04.05.2001р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.09.2018року (суддя Гуляк Г.І.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату суду №544 від 01.10.2018року, приймаючи до уваги прийняття Вищою радою правосуддя рішення №2974/0/15-18 від 25.09.2018р. про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Одеської області у відставку, з метою дотримання строків визначених статтею 342 Господарського процесуального кодексу України, призначено повторний автоматичний розподіл вищезазначеної справи №916/1921/18.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, справу №916/1921/18 передано на розгляд судді Погребної К.Ф., яка своєю ухвалою від 08.10.2018р. прийняла відповідну справу до свого провадження із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Відповідач 02.10.2018р. за вх.ГСОО 20018/18 надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

04.05.2001р. між Фондом комунального майна Ізмаїльської міської ради (Орендодавець) та Благодійним фондом допомоги "Надія" (Орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, за умовами якого Орендодавець передає а Орендар приймає в користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою м. Ізмаїл вул. Железнякова 19, загальною площею 356,7 кв.м. (п.1.1 договору).

Позивач вказує, що розпорядження Ізмаїльського міського голови №503р від 05.12.2014р. нежитловим приміщення літ. «Б», «В», розташованих за адресою: вул.. Железнякова 17-19 було присвоєно самостійну юридичний адресний номер - вул. Железнякова, 19-а, та розпорядження Ізмаїльського міського голови №57р від 19.02.2016р. вул.. Железнякова було перейменовано на вул.. Телеграфну.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вступ Орендаря в користування та володіння майном здійснюється одночасно з підписання сторонами договору та Акту приймання-передачі майна.

14.05.2001р. між сторонами по справі був підписаний Акт приймання-передачі нежитлового приміщення, за яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою м. Ізмаїл вул. Железнякова 19, загальною площею 356,7 кв.м.

Згідно пункту 3.1 договору орендна плата складає 1 грн. на рік відповідно до рішення міської ради №329-ХХІІІ від 15.09.2000р. «Про надання пільг» на підставі Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

12.02.2009р. Ізмаїльською міською радою було прийнято рішення № 2044-V « Про внесення змін в рішення Ізмаїльської міської ради від 31.01.2008р.» Пунктом 3відповдіного рішення Благодійному фонду допомоги «Надія» надано пільгу з орендної плати та встановлено останню в розмірі 1,00 грн. на рік з 01 січня 2009 року.

27.07.2009р. між Фондом комунального майна Ізмаїльської міської ради (Орендодавець) та Благодійним фондом допомоги "Надія" (Орендар) були підписані зміни до договору оренди від 04.05.2011р., згідно якого сторони дійшли згоди викласти пункт 1.1 в наступній редакції: «Орендодавець передає а Орендар приймає в користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою м. Ізмаїл вул. Железнякова 19, загальною площею 229,45 кв.м.»

Крім того відповідними змінами вирішили викласти пункт 3.1 в наступній редакції: «Надати пільгу по орендній платі Благодійному фонду допомоги "Надія" по вул. Железнякова 19, встановивши її в розмірі 1 грн. на рік з 01.01.2009р.

15.04.2010р. між Фондом комунального майна Ізмаїльської міської ради (Орендодавець) та Благодійним фондом допомоги "Надія" (Орендар) були підписані зміни до договору оренди від 04.05.2011р. згідно якого сторони дійшли згоди викласти пункт 3.1 в наступній редакції: «Орендна плата встановлюється на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішення Ізмаїльської місткої ради №464-Vвід 05.03.2007р. та рішенням Ізмаїльської міської ради №1598-V від 30.09.2008р «Про затвердження додаткових орендних ставок …» та складає на 01.04.2010р. -183,37 грн. в місяць. Орендарю насадна пільга з оренди приміщення в розмірі 1 (одна)грн.. на рік з відшкодування з 14.04.210р. орендодавцю-платнику ПДВ орендатором суму ПДВ від розрахунку орендної плати з урахуваня щомісячної індексації, тобто 36,37 грн. станом на 01.04.2010р.

Законом України «Про внесення змін до Заокону України «Про ордену державного та комунального майна» від 24.04.2011р. було виключного п.4 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якого органами місцевого самоврядування надавалася пільга з оренди комунального майна»

28.04.2017р. Ізмаїльською міською радою було прийнято рішення №2170-ІІІ «Про внесення змін в рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №2044-V від 12.02.2009 року». Пунктом 1 відповідного рішення п.3 рішення Ізмаїльської міської ради №2044-V від 12 лютого 2009 року та відповідні зміни до договору оренди було скасовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна.

Позивач вказує, що у зв'язку з необхідністю привернення договору у відповідність до діючого законодавства неодноразово звертався на адресу відповідача з відповідними пропозиціями. Крім того 21.11.2017р. була замовлена оцінка ринкової вартості орендованого майна.

Так, листом №01/04-662 від 05.12.2017р. позивач направив на адресу відповідача Додаткову угоду до договору від 04.05.2001р. ат розроблену з урахування норм діючого законодавства ринкову оцінку вартості орендованого майна. Проте відповідний лист був залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Посилаючись на вищенаведене обставини, Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради звернулося до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, господарський суд дійшов наступних висновків.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради направлені на розірвання договору оренди нерухомого майна від 04.05.2011р.. При цьому підставою відповідного позову стало істотна зміна обставин.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1, 4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як встановлено судом, 04.05.2001р. між Фондом комунального майна Ізмаїльської міської ради (Орендодавець) та Благодійним фондом допомоги "Надія" (Орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, за умовами якого Орендодавець передає а Орендар приймає в користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою м. Ізмаїл вул. Железнякова 19, загальною площею 356,7 кв.м. (п.1.1 договору).

Позивач вказує, що розпорядження Ізмаїльського міського голови №503р від 05.12.2014р. нежитловим приміщення літ. «Б», «В», розташованих за адресою: вул.. Железнякова 17-19 було присвоєно самостійну юридичний адресний номер - вул. Железнякова, 19-а, та розпорядження Ізмаїльського міського голови №57р від 19.02.2016р. вул.. Железнякова було перейменовано на вул.. Телеграфну.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вступ Орендаря в користування та володіння майном здійснюється одночасно з підписання сторонами договору та Акту приймання-передачі майна.

14.05.2001р. між сторонами по справі був підписаний Акт приймання-передачі нежитлового приміщення, за яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою м. Ізмаїл вул. Железнякова 19, загальною площею 356,7 кв.м.

Згідно пункту 3.1 договору орендна плата складає 1 грн. на рік відповідно до рішення міської ради №329-ХХІІІ від 15.09.2000р. «Про надання пільг» на підставі Заокну України «Про оренду державного та комунального майна».

12.02.2009р. Ізмаїльською міською радою було прийнято рішення № 2044-V « Про внесення змін в рішення Ізмаїльської міської ради від 31.01.2008р.» Пунктом 3 відповдіного рішення Благодійному фонду допомоги «Надія» надано пільгу з орендної плати та встановлено останню в розмірі 1,00 грн. на рік з 01 січня 2009 року.

27.07.2009р. між Фондом комунального майна Ізмаїльської міської ради (Орендодавець) та Благодійним фондом допомоги "Надія" (Орендар) були підписані зміни до договору оренди від 04.05.2011р., згідно якого сторони дійшли згоди викласти пункт 1.1 в наступній редакції: «Орендодавець передає а Орендар приймає в користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою м. Ізмаїл вул. Железнякова 19, загальною площею 229,45 кв.м.»

Крім того відповідними змінами вирішили викласти пункт 3.1 в наступній редакції: «Надати пільгу по орендній платі Благодійному фонду допомоги "Надія" по вул. Железнякова 19, встановивши її в розмірі 1 грн. на рік з 01.01.2009р.

15.04.2010р. між Фондом комунального майна Ізмаїльської міської ради (Орендодавець) та Благодійним фондом допомоги "Надія" (Орендар) були підписані зміни до договору оренди від 04.05.2011р. згідно якого сторони дійшли згоди викласти пункт 3.1 в наступній редакції: «Орендна плата встановлюється на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішення Ізмаїльської місткої ради №464-Vвід 05.03.2007р. та рішенням Ізмаїльської міської ради №1598-V від 30.09.2008р «Про затвердження додаткових орендних ставок …» та складає на 01.04.2010р. -183,37 грн. в місяць. Орендарю насадна пільга з оренди приміщення в розмірі 1 (одна)грн.. на рік з відшкодування з 14.04.210р. орендодавцю-платнику ПДВ орендатором суму ПДВ від розрахунку орендної плати з урахуваня щомісячної індексації, тобто 36,37 грн. станом на 01.04.2010р.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про ордену державного та комунального майна» від 24.04.2011р. було виключного п.4 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якого органами місцевого самоврядування надавалася пільга з оренди комунального майна»

28.04.2017р. Ізмаїльською міською радою було прийнято рішення №2170-ІІІ «Про внесення змін в рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №2044-V від 12.02.2009 року». Пунктом 1 відповідного рішення п.3 рішення Ізмаїльської міської ради №2044-V від 12 лютого 2009 року та відповідні зміни до договору оренди було скасовано.

Так, предметом розгляду спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для розірвання договору 04.05.2001 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, для внесення змін або розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України необхідна наявність наступних підстав: 1. Істотна зміна обставин; 2. Одночасна наявність 4-х умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Істотними обставинами, які змінилися, як підстава для розірвання, позивач визначає на зміну в законодавстві, а саме Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про ордену державного та комунального майна» від 24.04.2011р. було виключного п.4 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якого органами місцевого самоврядування надавалася пільга з оренди комунального майна»

Та як наслідок прийняття, 28.04.2017р. Ізмаїльською міською радою рішення №2170-ІІІ «Про внесення змін в рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №2044-V від 12.02.2009 року». Пунктом 1 відповідного рішення п.3 рішення Ізмаїльської міської ради №2044-V від 12 лютого 2009 року та відповідні зміни до договору оренди було скасовано.

В той же час, як встановлено судом, Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017р. по справі №500/3846/17 було визнано протиправним та скасовано п.1 рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області від 28.04.2017 року 2170-ІІІ «Про внесення змін в рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №2044-V від 12.02.2009 року».

Отже розмір орендної плати залишився в редакції змін укладених між сторонами 15.04.2010р..

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Більш того, окрім вищенаведеного позивач не навів та не надав до суду жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про наявність існування умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Так, як вбачається з позовної заяви позивач зазначає, що при укладання договору оренди сторони не могли перебачити зміну законодавства, в той же час, жодним чином не обґрунтовує наявності ще трьох складових, а саме: зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи недоведеність з боку Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради існування передбачених ст. 652 ЦК України умов, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розірвання до договору оренди нерухомого майна від 04.05.2001р у зв'язку з істотною зміною обставин.

Що ж стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути Фону комунального майна Ізмаїльської міської ради орендовані нежитлові приміщення за адресою: м. Ізмаїл, вул.. Телеграфна, 19-а, загальною площею 229,45кв. м., зазначена вимога є похідною з вимоги про розірвання договору оренди, та оскільки судом відмовлено в задоволенні вищезазначеної вимоги, то у суду з огляду на зазначене та викладене вище, відсутні правові підстави для задоволення вимог Фону комунального майна Ізмаїльської міської ради в частині зобов'язання відповідача повернути об'єкт оренди.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову Фонда комунального майна Ізмаїльської міської ради; (пр.Суворова,62,Ізмаїл,Одеська область,68601) до Благодійного фонду допомоги "Надія" (вул.Телеграфна,19,Ізмаїл,Одеська область,68600) про розірвання договору оренди та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради; (пр.Суворова,62,Ізмаїл,Одеська область,68601).

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 січня 2019 р.

Суддя К.Ф. Погребна