ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 911/2119/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Сотнікова С.В.

Доманської М.Л.

За участю секретаря судового засідання Берегової Н.М.

та представників сторін:

арбітражний керуючий Баскаков Олександр Віталійович - посвідчення НОМЕР_1 від 27.02.13;

від ТОВ «Соліситер»: Кучерявий Д.В. довіреність № б/н від 29.12.18;

від АТ «Укрсоцбанк»: Семенчук В.Ю. довіреність № 02-03/2767 від 13.09.18;

від ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського»: Ткаченко Д.А. довіреність № б/н від 11.01.19

від АТ «Укртрансгаз»: Глущенко В.В. довіреність № 1-284 від 13.12.18.

розглянувши матеріали апеляційних скарг розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» арбітражного керуючого Баскакова О.В. та Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018

у справі №911/2119/16 (суддя Ярема В.А.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Соліситер"

до Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського" (код 13392898)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі №911/2119/16 затверджено реєстр вимог кредиторів Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського», до якого включено вимоги:

Приватного акціонерного товариства «Сталь» у розмірі: 2 756,00 грн - 1 черга, 1 908 696,25 грн - 4 черга;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Соліситер» у розмірі: 16400,33 грн - 1 черга; 1 939719,29 грн - 4 черга;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаа транс» у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга , 153 075,96 грн - 4 черга, 7 423,80 грн - 6 черга;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга , 218 644,17 грн - 4 черга, 10 415,30 грн - 6 черга;

Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Краматорського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга; 9 161,53 грн - 4 черга;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвент групп» у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 60 787,72 грн - 4 черга;

Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 2 225 133,73 грн - 2 черга;

Європейського банку реструктуризації та розвитку у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 4 316 092,80 доларів США, що становить 117 969 602,14 грн за курсом, встановленим Національним банком України станом на дату подання кредитором відповідної заяви - 4 черга;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Трассант» (ідентифікаційний код 40087878) у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 3 000 000,00 доларів США, що становить 81 997 497,00 грн за курсом, встановленим Національним банком України станом на дату подання кредитором відповідної заяви - 4 черга, 3 1890 594,31 грн - 4 черга;

Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 2 630 227,43 грн - 4 черга;

Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 2 805 649,43 грн - 2 черга;

Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 1 041,00 грн - 4 черга;

фізичної особи-підприємця Кірносової Ірини Володимирівни у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 82 935,96 грн. - 6 черга в ліквідаційній процедурі;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 170 410,89 грн - 6 черга в ліквідаційній процедурі;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Абразив групп» у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга, 189 778,01 грн - 6 черга в ліквідаційній процедурі;

окремо включено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у розмірі 310 004,51 грн, як забезпечені заставою майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» і підлягають задоволенню позачергово.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, боржник звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 в частині визнання ПрАТ «Сталь», Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України кредиторами боржника і прийняти нове судове рішення про відмову у визнанні грошових вимог вказаних кредиторів до боржника.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що в оскаржуваній частині судом було порушено норми матеріального і процесуального права.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги апелянт стверджує, що ПрАТ «Сталь» пропущено передбачений законом строк на звернення до суду із захистом порушених прав, що є підставою для відмови у визнанні його грошових вимог.

Крім того скаржник зауважує, що вимоги Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області не підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, оскільки боржник має право на списання недоїмки, яка виникла за період з січня 2015 до червня 2015 у розмірі 2 486 261,37 грн.

Також боржник відмічає, що Могилів-Подільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України не надано належних та допустимих доказів, щодо існування у боржника заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списками №№1, 2, та не надано доказів, які б підтвердили виплату пільгових пенсій, особам, які зазначені в списках №№1, 2.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» залишено без руху, зобов'язано скаржника усунути недоліки апеляційної скарги шляхом доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі протягом п'яти днів з дня вручення даної ухвали.

23.04.2018 на виконання вимог ухвали суду від 12.04.2018 представник боржника надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 14 096,00 грн., усунувши таким чином недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою від 24.04.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №911/2119/16 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського», розгляд справи №911/2119/16 призначено на 29.05.2018.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, до суду апеляційної інстанції також звернувся розпорядник майна боржника з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 в частині визнання ПрАТ «Сталь» та ФОП Кірносової І.В. кредиторами боржника і прийняти нове судове рішення про відмову у визнанні ПрАТ «Сталь» та ФОП Кірносової І.В. кредиторами ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського»; змінити ухвалу Господарського суду Київської області від 20.02.2018 в частині визнання вимог Європейського банку реконструкції та розвитку частково, а саме, викласти п. 8 ухвали суду в наступній редакції:

« 8. Заяву Європейського банку реструктуризації та розвитку про грошові вимоги до боржника задовольнити. Визнати грошові вимоги Європейського банку реструктуризації та розвитку до Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» (ідентифікаційний код 13392898) у розмірі: 3 200,00 грн - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 9 268 473,78 доларів США, що становить 253 330 550,32 грн. за курсом, встановленим Національним банком України станом на дату подання кредитором відповідної заяви - 4 черга задоволення вимог кредиторів; визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Трассант» (ідентифікаційний код 40087878) у розмірі 3 000 000,00 доларів США, що становить 81 997 497,00 грн за курсом, встановленим Національним банком України станом на дату подання кредитором відповідної заяви - 4 черга задоволення вимог кредиторів. В іншій частині заяву відхилити».

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу розпорядник майна зазначає, що в оскаржуваній частині судом було порушено норми матеріального і процесуального права.

Зокрема, скаржник стверджує, що у визнанні вимог ПрАТ «Сталь» та ФОП Кірносової І.В. слід відмовити з огляду на пропуск кредиторами строку позовної давності.

Крім того апелянт зауважує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимога до боржника щодо повернення залишку кредитних коштів у розмірі 4 952 380,98 доларів США виникли у ЄБРР після відкриття провадження у справі, а тому є поточними.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 апеляційну скаргу розпорядник майна боржника залишено без руху, зобов'язано скаржника усунути недоліки апеляційної скарги шляхом доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі протягом п'яти днів з дня вручення даної ухвали.

25.04.2018 на виконання вимог ухвали суду від 10.04.2018 арбітражний керуючий Баскаков О.В. надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 14 096,00 грн., усунувши таким чином недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2119/16 за апеляційною скаргою розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» арбітражного керуючого Баскавова О.В., розгляд справи №911/2119/16 призначено на 29.05.2018.

Окрім того до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Цитрус».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 відхилено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі №911/2119/16 з доданими до неї документами повернуто скаржнику.

14.05.2018 керуючий санацією Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» Комлик І.С. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 у справі № 911/2119/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 зупинено апеляційне провадження у справі № 911/2119/16 з перегляду ухвали попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 до перегляду Верховним Судом справи №911/2119/16 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018.

Супровідним листом від 31.05.2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 24.04.18 разом зі справою № 911/2119/16 направлено до Верховного суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.10.2018 у справі №911/2119/16 касаційну скаргу керуючого санацією Товариства з обмеженою відповідальністю «Цитрус» Комлика І.С. на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 у справі №911/2119/16 залишено без задоволення; ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 у справі №911/2119/16 залишено без змін.

Супровідним листом від 09.11.2018 №21-14/1891 Верховний Суд направив матеріали справи №911/2119/16 до Господарського суду Київської області.

Враховуючи, що апеляційне провадження у справі №911/2119/16 з перегляду ухвали попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 зупинено, Господарський суд Київської області супровідним листом від 28.11.2018 направив матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 було ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2018 та протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду, апеляційні скарги розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» арбітражного керуючого Баскакова Олександра Віталійовича та Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» у справі №911/2119/16 передані на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Сотніков С.В., Доманська М.Л.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2119/16 за апеляційними скаргами розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» арбітражного керуючого Баскакова О.В. та Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018; розгляд апеляційних скарг призначено на 15.01.2019.

02.01.2019 до суду апеляційної інстанції від Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області надійшов відзив на апеляційні скарги, згідно якого ДПІ просить суд відмовити у задоволенні апеляційних скарг зазначивши при цьому, що скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів прийняття органом доходів та зборів рішення про списання безнадійного податкового боргу, у той час, як саме лише звернення боржника до контролюючого органу із заявою не тягне автоматичного списання зазначених сум.

02.01.2019 до суду апеляційної інстанції від ПрАТ «Сталь» надійшли відзиви на апеляційні скарги, відповідно до яких товариство просить суд залишити без задоволення апеляційні скарги щодо скасування оскаржуваної ухвали в частині вимог ПрАТ «Сталь».

14.01.2019 до суду апеляційної інстанції від Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» надійшло клопотання про заміну учасника справи. Так боржник просить суд змінити у справі №911/2119/16 Могилів-Подільську ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області на її правонаступника - Рубіжанську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Луганській області.

В обґрунтування даного клопотання боржник зазначає, що 22.11.2017 ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» змінило своє місцезнаходження з міста Могилів-Подільський Вінницької області на місто Рубіжне Луганської області у зв'язку з чим боржник вже не перебуває на податковому обліку у Могилів-Подільській ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, а відтак право грошової вимоги до боржника, яке затверджено ухвалою попереднього засідання перейшло від Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС до Рубіжанської ОДПІ.

14.01.2019 до суду апеляційної інстанції від ПрАТ «Сталь» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що директор Товариства не має можливості взяти участь в судовому засіданні 15.01.2019, оскільки перебуває у відрядженні у м. Нікополь, а інших представників, уповноважених на представлення інтересів підприємства ПрАТ «Сталь» не має.

Дослідивши клопотання ПрАТ «Сталь» про відкладення розгляду справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки в судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки.

З клопотання ПрАТ «Сталь» про відкладення розгляду справи слідує, що підставою для відкладення є відрядження директора до м. Нікополь.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене ПрАТ «Сталь» не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні свого представника.

При цьому заявником належними доказами не доведено неможливості забезпечити участь у судовому засіданні свого представника, а також факту неможливості розгляду справи без участі ПрАТ «Сталь», а тому клопотання заявника про відкладення розгляду справи визнається судом необґрунтованим.

Застосовуючи, згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відтак, враховуючи, що явка сторін обов'язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторін, беручи до уваги строк розгляду справи, а також з урахуванням того, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності представника ПрАТ «Сталь» за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 15.01.2019 головуючий суддя поставив на обговорення можливість спільного розгляду апеляційних скарг розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» арбітражного керуючого Баскакова О.В. та Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018.

Присутні представники сторін не заперечували проти спільного розгляд зазначених апеляційних скарг.

Відтак враховуючи, що в провадженні Північного апеляційного господарського суду знаходяться дві апеляційні скарги на одне процесуальне рішення, а саме: апеляційні скарги розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» арбітражного керуючого Баскакова О.В. та Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі №911/2119/16, колегія суддів вважає за можливе здійснювати спільний розгляд зазначених апеляційних скарг.

Суд розглянувши клопотання Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» про заміну учасника справи Могилів-Подільську ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області на її правонаступника - Рубіжанську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Луганській області дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки боржником не було надано доказів передачі заборгованості від Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області до Рубіжанської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області. При цьому суд зазначив, що боржник не позбавлений права повторно звернутись з відповідною заявою надавши при цьому докази передачі відповідної заборгованості від однієї ОДПІ до іншої.

Представник боржника вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу попереднього засідання скасувати в оскаржуваній частині. Апеляційну скаргу розпорядника майна в частині вимог ПрАТ «Сталь» та ФОП Кірносової І.В. підтримав, стосовно задоволення апеляційної скарги в частині вимог Європейського банку реструктуризації та розвитку поклався на розсуд суду.

Розпорядник майна боржника вимоги апеляційних скарг підтримав, просив суд апеляційні скарги задовольнити, ухвалу попереднього засідання скасувати/змінити в оскаржуваній частині.

Представник ТОВ «Соліситер» вимоги апеляційної скарги боржника підтримав, заперечував проти задоволення апеляційної скарги розпорядника майна в частині вимог Європейського банку реструктуризації та розвитку.

Представник АТ «Укрсоцбанк» при вирішенні питання стосовно задоволення апеляційних скарг поклався на розсуд суду.

Представник АТ «Укртрансгаз» підтримав вимоги викладені в апеляційних скаргах, просив суд апеляційні скарги задовольнити.

В судовому засіданні 15.01.2019, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон).

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали (в оскаржуваній частині) норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» арбітражного керуючого Баскакова О.В. та Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» порушено Господарським судом Київської області ухвалою від 23.12.2016.

26.12.2016 на сайті ВГСУ опубліковано оголошення №38810 про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського».

За змістом ст. 1 Закону про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

За наведеного останнім днем строку на заявлення грошових вимог кредиторів до ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» є 25.01.2017.

26.12.2016 до Господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство (змінило тип акціонерного товариства з публічного на приватне) «Сталь» з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 3 057 489,12 грн., з яких: 1 449 600,00 грн. сума основного боргу, 156 623,04 грн. - 3% річних та 1 451 266,08 грн. - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи грошові вимоги ПрАТ «Сталь» зазначає, що 03.11.2011 між Публічним акціонерним товариством «Сталь» (продавець) та Приватним акціонерним товариством «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» (покупець) укладено Договір №75 на поставку продукції, згідно якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити продукцію, а саме сталеве лиття відповідно до Специфікації. Розрахунок за поставлену продукцію проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в порядку: попередня оплата 100% за партію продукції, що поставляється після виставлення рахунку.

На підставі зазначеного договору з урахуванням укладених до нього специфікацій (17 шт.) кредитор поставив, а боржник прийняв продукцію загальною вартістю 1 659 600,00 грн, що підтверджується наданими суду копіями видаткових накладних:

- №14 від 11.01.2013 на суму 198 000,00 грн., щодо якої виставлено рахунок №10 від 11.01.2013;

- №820 від 30.04.2013 на суму 208 800,00 грн., щодо якої виставлено рахунок №410 від 30.04.2013;

- №1074 від 29.05.2013 на суму 208 800,00 грн., щодо якої виставлено рахунок №485 від 29.05.2013;

- №1079 від 30.05.2013 на суму 208 800,00 грн., щодо якої виставлено рахунок №493 від 30.05.2013;

- №1177 від 12.06.2013 на суму 208 800,00 грн., щодо якої виставлено рахунок №548 від 12.06.2013;

- №1376 від 16.07.2013 на суму 208 800,00 грн, щодо якої виставлено рахунок №667 від 16.07.2013;

- №1391 від 17.07.2013 на суму 208 800,00 грн, щодо якої виставлено рахунок №700 від 17.07.2013;

- №1398 від 18.07.2013 на суму 208 800,00 грн, щодо якої виставлено рахунок №704 від 18.07.2013. Відповідні видаткові накладі скріплені підписами представників сторін договору.

За твердженнями заявника серед зазначених видаткових накладних боржником частково було сплачено поставку продукції:

- за видатковою накладною №14 від 11.01.2013 боржник сплатив 20.08.2013 - 60 000,00 грн. та 10.09.2013 - 50 000,00 грн. Неоплачена сума у розмірі 88 000,00 грн.

- за видатковою накладною №1074 від 29.05.2013 боржник сплатив 02.12.2013 - 108 800,00 грн.

Решта видаткових накладних, за твердженнями кредитора, залишились неоплаченими боржником, а тому розмір основного боргу боржника перед кредитором становить 1 449 600,00 грн.

До того ж, у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх грошових зобов'язань за Договором №75 від 03.11.2011 кредитором заявлено до визнання 1 451 266,08 грн. інфляційних втрат та 156 623,04 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 22 Закону про банкрутство розпорядник майна зобов'язаний розглядати заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, які надійшли в установленому цим Законом порядку.

Так вимоги ПрАТ «Сталь» боржником та розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Баскаковим О.В. не визнано з огляду на пропуск кредитором строку позовної давності.

Північний апеляційний господарський суд розглянувши заяву ПрАТ «Сталь» з грошовими вимогами до боржника встановив, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення грошових вимог заявника враховуючи наведене нижче.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки ПАТ «Укрексімбанк» №164-1/329 від 14.02.2018 (наданої кредитором на виконання вимог ухвали суду (а.с. 238-240, т.17) «Реєстр зарахувань від ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» за період від 15.08.2012 по 08.07.2014» боржником по оплаті товару за Договором №75 здійснено наступні платежі:

- 20.08.2013 - 60 000,00 грн з призначенням платежу: згідно з рахунком №10 від 11.01.2013;

- 29.08.2013 - 150 000,00 грн з призначенням платежу: згідно з рахунком №1227 від 27.12.2012, №10 від

- 10.09.2.013 - 50 000,00 грн з призначенням платежу: згідно з рахунком №10 від 11.01.2013, №29 від 21.01.2013;

- 30.10.2013 - 229 000,00 грн з призначенням платежу: згідно з рахуноком №394 від 29.04.2013, №410 від 30.04.2013;

- 02.12.2013 - 100 000,00 грн з призначенням платежу: згідно з рахунком №485 від 29.05.2013;

- 08.07.2014 - 260 000,00 грн з призначенням платежу: згідно з рахунком №485 від 29.05.2013, №493 від 30.05.2013.

Відтак враховуючи, що кредитором належним чином не було спростовано часткову оплату товару боржником за вказаними вище рахунками, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом та вважає, що зазначені кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за заявленими кредитором у заяві видатковими накладним та рахунками.

З урахуванням наведеного, загальна сума заборгованості боржника перед кредитором становить 892 800, 00 грн та складається із 57 600,00 грн заборгованості за видатковою накладною №1079 від 30.05.2013, а також 835 200,00 грн заборгованості за видатковими накладними: №1177 від 12.06.2013, №1376 від 16.07.2013, №1391 від 17.07.2013, №1398 від 18.07.2013.

Таким чином грошова вимога кредитора до боржника у розмірі - 1 449600,00 грн основного боргу є частково обґрунтованою у розмірі 892 800, 00 грн.

Перевіривши арифметичні розрахунки розміру інфляційних втрат та 3% річних, здійснені з урахуванням встановлених обставин часткових розрахунків боржника за отриманий товар в межах заявлених кредитором періодів, судом встановлено, що суд першої інстанції правомірно визнав грошові вимоги кредитора до боржника у розмірі 1 451 266,08 грн. інфляційних втрат та 156 623,04 грн. 3% річних частково обґрунтованими лише у розмірі 906 217,66 грн та 109 678,59 грн відповідно.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи та апеляційних скарг, боржник та розпорядник майна стверджують, що ПрАТ «Сталь» звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні грошових вимог кредитора. Проте, колегія суддів не погоджується з даними доводами скаржників враховуючи наступне.

Відповідно до ст. ст. 257, 261, 264 Цивільного кодексу України (надалі у тексті - ЦК України) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як було встановлено, боржником було здійснено часткові розрахунки за поставлений товар, а відтак боржником вчинені дії, що свідчать про визнання свого боргу: за видатковою накладною №14 від 11.01.2013 згідно рахунку №10 від 11.01.2013-20.08.2013, 29.08.2013 та 10.09.2013; за видатковою накладною №820 від 30.04.2013 згідно рахунку №410 від 30.04.2013-30.10.2013; за видатковою накладною №1074 від 29.05.2013 згідно рахунку №485 від 29.05.2013 - 02.12.2013 та 08.07.2014; за видатковою накладною№1079 від 30.05.2013 згідно рахунку №493 від 30.05.2013 - 08.07.2014.

Таким чином строк позовної давності переривався та почався заново для грошових вимог за видатковими накладними №14, №820, №1074, №1079.

Разом з тим кредитор повідомив, що з моменту державної реєстрації до 22.07.2015 був зареєстрований в м. Луганську, що входить до території на якій здійснюється антитерористична операція, а тому з квітня 2014 по 22.07.2015 ПрАТ «Сталь» не могло звернутись з відповідним позовом до боржника щодо заявлених грошових вимог в силу дії обставин непереборної сили, що свідчить про зупинення строку позовної давності з 14.04.2014 по 22.07.2015.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 263 ЦК України, у разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Указом Президента України від 14.04.2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно з абз. 2 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07.11.2014р. №1085-Р м. Луганськ було віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015р. №1275-Р м. Луганськ було віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція у відповідності до вище цитованого Указу Президента України №405/2014 від 14.04.2014 р.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи ПрАТ «Сталь» з моменту державної реєстрації до 22.07.2015 було зареєстроване в м. Луганську, тобто на території де здійснювалася антитерористична операція.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду даної справи судами, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, не закінчилась.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції врахувавши положення зазначених нормативних актів дійшов до правильного висновку, що строк позовної давності за заявленими кредитором грошовими вимогами з 14.04.2014 до 22.07.2015 було зупинено, а з 22.07.2015 перебіг відповідного строку продовжився.

Крім того відповідно до абз. 4 ч. 3 ст. 19 Закону про банкрутство перебіг строку позовної давності зупиняється на період дії мораторії, з чого слідує, що з 23.12.2016 перебіг позовної давності за заявленими кредитором грошовими вимогами зупинився.

Враховуючи викладене та той факт, що ПрАТ «Сталь» звернулось з грошовими вимогами до боржника 29.12.2016, кредитором не було пропущено строку позовної давності на пред'явлення вимог до боржника, що були заявлені згідно заяви про грошові вимоги.

Разом з тим посилання скаржників в апеляційній скарзі на те, що для зупинення перебігу строку позовної давності через форс-мажорні обставини кредитор, в силу положень п. 9.1 Договору, повинен був надати довідку, видану Торгово-промисловою палатою України не відповідають змісту вищенаведених правових норм, так як обставина, на яку посилаються скаржники є підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності, а не від виконання договірного зобов'язання, оскільки як унормовано чинним законодавством - договір є обов'язковим для виконання.

За таких обставин, Господарський суд Київської області дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового визнання кредиторських вимог ПрАТ «Сталь» та включенню їх до реєстру вимог кредиторів у розмірі: 2 756,00 грн - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 1 908 696,25 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів.

Також 24.01.2017 до Господарського суду Київської області звернувся Європейський банк реконструкції та розвитку з грошовими вимогами до боржника у розмірі 12 271 694,10 доларів США заборгованості за кредитним договором від 12.12.2011, у тому числі 10 523 809,56 доларів США заборгованості за кредитом, 998 991,82 доларів США нарахованих та несплачених процентів та 748 892,72 доларів США нарахованих та несплачених процентів за збільшеною процентною ставкою (штрафних процентів), що загалом становить 335 416 066,72 грн за курсом, встановленим Національним банком України станом на дату подання кредитором відповідної заяви.

В обґрунтування грошових вимог Європейський банк реконструкції та розвитку зазначає, що грошові вимоги виникли на підставі кредитного договору від 12.12.2011.

Вимоги Європейського банку реконструкції та розвитку визнані розпорядником майна у повному обсязі.

Господарський суд Київської області визнав вказані вимоги лише частково, а саме: 3 200,00 грн - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 4 316 092,80 доларів США, що становить 117 969 602,14 грн за курсом, встановленим Національним банком України станом на дату подання кредитором відповідної заяви - 4 черга задоволення вимог кредиторів. При цьому суд встановивши, що вимоги банку у розмірі 4 952 380,98 доларів США є поточними, оскільки виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, дійшов висновку про їх відхилення.

Розпорядник майна з даним твердженням суду не погоджується та стверджує, що вимога до боржника щодо повернення залишку кредитних коштів у розмірі 4 952 380,98 доларів США виникла у ЄБРР до порушення справи про банкрутство, а тому є конкурсною та підлягає визнанню.

Північний апеляційний господарський суд розглянувши заяву Європейського банку реконструкції та розвитку з грошовими вимогами до боржника встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.12.2011 між ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» та Європейським банком реконструкції та розвитку укладено кредитний договір, згідно п. 3.01 якого з урахуванням та на умовах цього договору ЄБРР погоджується надати позичальнику кредит на суму, яка не перевищуватиме USD 13 000 000,00.

Відповідно до п. 3.08. (а) кредитного договору від 12.12.2011 позичальник здійснює погашення кредиту 21 рівними (або в максимальній мірі рівними) квартальними розстроченими платежами станом на 22 березня, 22 червня, 22 вересня та 22 грудня кожного року, починаючи з 22 грудня 2013 року, за умовами, що якщо будь-яку виплату буде здійснено після однієї або більше таких дат погашення, то така виплата розподілятиметься з боку ЄБРР для погашення на кожну з дат погашення, що залишилися, як зазначено вище, в сумах, які повинні бути пропорційними сумам відповідних внесків за кредитом, що залишилися, на кожну таку дату погашення (ЄБРР може корегувати такі перерозподіли так, як це буде необхідно для того, щоб у кожному випадку отримати цілі суми до сплати).

Згідно умов Договору в частині черговості повернення кредитних коштів кінцевим терміном погашення кредиту є 22.12.2018.

Відповідно до п. 7.03 (а) кредитного договору якщо справа про банкрутство з будь-якої підстави відкривається у відношенні позичальника або будь-якої з ТОВ, або якщо позичальник або будь-яка з ТОВ добровільно або примусово ліквідується або стає банкрутом (безвідносно до способу, у який таке банкрутство може бути підтверджене) основна сума кредиту та всі нарховані проценти на таку основну суму кредиту (разом з будь-якими іншими сумами, які нараховуються та підлягають сплаті за цим договором) підлягають після цього негайній сплаті, та негайно стають належними до сплати (незважаючи на будь-яке інше положення цього договору, що суперечить зазначеному) без будь-якого подання, вимоги або повідомлення будь-якого виду, і позичальник цим прямо відмовляється від всіх вищенаведених прав.

Пунктом 8.01. договору передбачено, що Цей договір продовжує діяти до дати, коли зобов'язання ЄБРР здійснювати виплати за цим договором припиняється згідно з умовами цього договору або, якщо після такої дати, до моменту, коли всі кошти, що підлягають сплаті за цим договором, будуть повністю сплачені згідно з умовами цього договору.

На виконання умов кредитного договору ЄБРР надав боржнику кредит у загальному розмірі 13 000 000,00 доларів США двома траншами: 10.02.2012 - 5 000 000,00 доларів США та 31.08.2012 - 8 000 000, 00 доларів США.

За твердженнями кредитора боржник взяті на себе зобов'язання виконав лише частково, а тому враховуючи положення п. 7.03 (а) Договору основна заборгованість боржника за кредитом, станом на 23.12.2016 склала 10 523 809,56 доларів США, з яких: 5 571 428,58 доларів США - загальна сума належного до сплати кредиту з дати останнього здійсненого боржником чергового платежу (22.09.2014) до дати порушення провадження про банкрутство боржника у даній справі, тобто до 23.12.2016, а також 4 952 380,98 доларів США - загальна сума належних до сплати восьми останніх чергових платежів починаючи з 22.03.2017, що став належним до сплати боржником 23.12.2016.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону, конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Враховуючи наведені положення законодавства, а також те, що вимога кредитора до боржника щодо повернення залишку кредитних коштів у розмірі 4 952 380,98 доларів США виникла у банку з моменту порушення справи про банкрутство (з 23.12.2016), місцевим господарським судом було вірно встановлено, що зазначена вимога кредитора є поточною, а відтак підлягає відхиленню, як передчасна.

За наведеного судом відхиляються, як безпідставні твердження розпорядника майна стосовно того, що вимога кредитора до боржника щодо повернення залишку кредитних коштів у розмірі 4 952 380,98 доларів США є конкурсною вимогою, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи та нормами законодавства.

24.01.2017 до Господарського суду Київської області звернулась Могилів-Подільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області з грошовими вимогами до боржника у розмірі 2 482 676,72 грн нарахованого боржником єдиного внеску на суми: заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності.

В подальшому Могилів-Подільська ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області подала уточнення заявлених кредиторських вимог, згідно яких просила визнати кредиторські вимоги до боржника у розмірі 2 225 133,73 грн за період з лютого 2015 по вересень 2016.

В підтвердження своїх вимог до заяви кредитором було додано копії оформлених та поданих боржником звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів.

Боржник заперечував проти задоволення зазначених вимог.

Господарський суд Київської області дійшов висновку про задоволення вимог Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області у повному обсязі.

Однак боржник стверджує, що згідно п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» останній має право на списання зазначеної суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, оскільки в період виникнення недоїмки боржник перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення АТО, що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №2382/05-4 від 15.08.2014.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи та подану кредитором заяву встановив, що вказані твердження боржника є безпідставними, оскільки не доведені належним чином.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року №406-VII до) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464та ПК України внесено зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону №2464).

Частиною 2 статті 6 Закону №2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Абзацом 4 пункту 9-4 Закону №2464 передбачено, що недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 розділу II, пунктів 4.1, 4.2 розділу IV Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 №577, під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Такий факт непереборної сили підтверджується, зокрема, Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

У випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, платник звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. До заяви обов'язково додаються документи, визначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.

За результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цьогоПорядку. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох екземплярах: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

З наведеного слідує, що єдиним підтвердженням списання безнадійного податкового боргу є прийняте органом доходів і зборів рішення про таке списання.

Колегією суддів встановлено, що в зазначений період ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» дійсно перебував на податковому обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території зони проведення АТО (м. Сєверодонецьк, Луганська область) та має відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили. Однак боржником ні суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів прийняття органом доходів і зборів рішення про списання безнадійного податкового боргу - недоїмки єдиного внеску, розрахованого за період з лютого 2015 по вересень 2016, тоді як саме лише звернення до податкового органу із заявою не тягне автоматичного списання зазначених сум. А тому колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом та вважає, що грошові вимоги Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області підлягають задоволенню в повному обсязі на суму 2 225 133,73 грн з віднесенням до 2 черги. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу скаржників, що боржник не позбавлений права, після отримання рішення органу доходів і зборів про списання недоїмки, звернутись до суду з заявою про визнання вимог Могилів-Подільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області погашеними.

25.01.2017 до Господарського суду Київської області надійшла заява Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про включення кредиторських вимог до боржника у розмірі 2 805 649,43 грн заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

В обґрунтування даної заяви Могилів-Подільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зазначило, що боржником, який зареєстрований у відповідному територіальному органі та є платником страхових внесків до Пенсійного фонду України, не сплачено кошти з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №1 за період з серпня 2015 року по листопад 2016 року та за списком №2 за період з вересня 2015 року по липень 2016 року, та з вересня по листопад 2016 року у загальному розмірі 2 805 649,43 грн, які було розраховано та сформовано на підставі рахунків та повідомлень, які були додані до заяви.

В підтвердження відповідної заборгованості кредитором надано суду копії актів приймання-передачі платника страхових внесків та облікових показників, а також розрахунок заборгованості та картки особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на випалату та доставку пільгових пенсій за списками №№1, 2.

Розпорядником майна дані вимоги кредитора були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру вимог кредиторів, тоді як боржник заперечував проти визнання даних вимог з підстав того, що до заяви не додано доказів виплати та доставляння пенсії особам зазначеним в списках №№1, 2.

Господарський суд Київської області дослідивши матеріали справи визнав вимоги Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області у повному обсязі з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 1, 4, 7 Положення про Пенсійний фонд України від 06.04.2011 N93 84/2011, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, щодіяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

За приписами п. 6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України № 21-119 від 19.12.2003, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих доложень» Закону, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п. 6.7 Інструкції).

Відтак підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного Фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.

Враховуючи, що кредитором було надано суду копії розрахунків заборгованості (які направлялись боржнику) та картки особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на випалату та доставку пільгових пенсій за списками №№1, 2, суд вважає, що боржник зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списками №№ 1, 2. До того ж боржником не надано доказів неправомірності обчислення місячного розміру фактичних витрат на виплату та доставку пенсій особам, визначеним у розрахунках. Тоді як отримавши розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не надавши на них заперечень, не оскарживши розрахунки в суді, боржник фактично узгодив такі розрахунки. А тому суд критично сприймає доводи скаржника про те, що до заяви Пенсійного фонду України не додано доказів виплати та доставляння пенсії особам зазначеним в списках №№1, 2.

17.10.2017 до Господарського суду Київської області від Фізичної особи-підприємця Кірносової Ірини Володимирівни надійшла заява про майнові вимоги до боржника у розмірі 82 935,96 грн. (з урахуванням заяви про уточнення вимог).

В обґрунтування своїх вимог ФОП Кірносова І.В. посилається на неналежне виконання боржником взятих на себе зобов'язань згідно договору №2 від 15.01.2013.

До заяви ФОП Кірносовою І.В. було додано копію договору, видаткові накладні, рахунки-фактури та банківські виписки.

Колегія суддів дослідивши заяву ФОП Кірносової І.В. вважає, що зазначені вимоги підлягають визнанню з огляду на наступне.

Так 15.01.2013 між ФОП Кірносовою І.В. (далі - постачальник) та ПрАТ «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» (далі - покупець) укладено договір №2, згідно п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується принята та оплатити наступні товарно-матеріальні цінності: лакофарбова продукція (далі - товар).

Згідно умов Договору (п.п. 2.1, 4.1, 8.1) ціна товару встановлюється за домовленістю сторін та вказана у специфікаціях та виставлених на їх підставі рахунках-фактурах. Оплата за товар здійснюється банківським переказом на розрахунковий рахунок постачальника в наступному порядку: 100% передплата.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014.

Згідно виставлених рахунків-фактур кредитор поставив, а боржник прийняв продукцію загальною вартістю 82 935,96 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних. В свою чергу боржником не було сплачено вартість отриманого товару, що підтверджено матеріалами справи.

Колегія суддів перевіривши наявні в матеріалах справи первинно-облікові документи щодо поставки товару за Договором №2 встановила, що вони є арифметично вірними, а відтак грошова вимога ФОП Кірносової І.В. є обґрунтованою.

Стосовно доводів скаржника щодо пропуску кредитором строку позовної давності та як наслідок необхідність відмови у визнанні вимог ФОП Кірносової І.В. суд зазначає слідуюче.

ФОП Кірносова І.В. повідомила місцевий господарський суд, з наданням відповідних доказів, що вона зареєстрована та мешкає у м. Луганську, що входить до території, на якій здійснюється антитерористична операція, а тому дані обставини перешкоджали їй звернутись з позовом до боржника в силу обставин непереборної сили.

Як було зазначено вище за текстом, обставини проживання (реєстрації) кредитора на території, де проводиться антитерористична операція є надзвичайною подією (непереборною силою), та як наслідок підставою для зупинення перебігу строку позовної давності за заявленими кредитором грошовими вимогами з 14.04.2014, з чого слідує, що ФОП Кірносовою І.В. не пропущено строк на звернення до суду із захистом порушених прав.

За наведеного враховуючи, що ФОП Кірносова І.В. звернулась до суду після закінчення строку, встановленого для звернення з кредиторськими вимогами (13.10.2017), місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що дані вимоги не є конкурсними та підлягають включенню у розмірі 82 935,96 грн. у 6 чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене в постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом було повність досліджено всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, а відтак відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 в частині кредиторських вимог Приватного акціонерного товариства «Сталь», Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, Могилів-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України та Європейського банку реструктуризації та розвитку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, судовою колегією не встановлено.

Доводи викладені в апеляційних скаргах, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» арбітражного керуючого Баскакова О.В. та Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» судом не вбачається.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги розпорядника майна Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» арбітражного керуючого Баскакова О.В. та Приватного акціонерного товариства «Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського» на ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі №911/2119/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу попереднього засідання Господарського суду Київської області від 20.02.2018 у справі №911/2119/16 (в оскаржуваній частині) залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2119/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.В. Сотніков

М.Л. Доманська