ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" січня 2019 р. м. Київ Справа № 911/153/19

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О. О., розглянувши заяву Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Гордієнка Олега Борисовича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 49364,02 грн. боргу,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Гордієнка Олега Борисовича 49364,02 грн., з яких: 26357,07 грн. - заборгованість за кредитом, 10694,45 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 5254,52 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 7057,98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

14.01.2019 р. господарським судом Київської області був виданий судовий наказ за вимогою АТ КБ "Приватбанк" про стягнення з фізичної особи-підприємця Гордієнка Олега Борисовича основного боргу у сумі 26357,07 грн.

Дослідивши заяву в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Гордієнка Олега Борисовича 10694,45 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 5254,52 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 7057,98 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, судом встановлено наступне.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

Згідно з ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, ст. 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, пеня за своєю правовою природою не є основною грошовою заборгованістю за договором в розумінні ст. 148 ГПК України, а є санкцією за невиконання (неналежне виконання) грошового зобов'язання.

Щодо вимог заявника про стягнення 10694,45 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість та 5254,52 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, суд зазначає, що зазначені вимоги не є безспірними в розумінні частини 2 ст. 12 ГПК України та не є заборгованістю в розумінні ст. 148 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 статті 152 ГПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення комісії за користування кредитом у сумі 5254,52 грн., пені в сумі 7057,98 грн. та процентів в сумі 10694,45 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 148, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Акціонерному товариству КБ «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код 14360570) у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Гордієнка Олега Борисовича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 10694,45 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 5254,52 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 7057,98 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Рябцева