ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 року м. Дніпро Справа № 904/3065/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Березкіна О.В., Кузнецов В.О.

секретар Ковзиков В.Ю.

за участю:

від позивача: Зарубіна О.О.;

від відповідача: Скиба О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2018 року (повний текст підписано 05.09.2018 року)

у справі № 904/3065/18 (суддя - Васильєв О.Ю., м. Дніпро)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Ясинуватський машинобудівний завод", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград

про стягнення 3 994 253,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Ясинуватський машинобудівний завод" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки від 02.02.2015 року № 1770-ПУ в розмірі 3 994 253,82 грн., з яких 3 499 588,41 грн. - основна заборгованість, 381 692,96 грн. - інфляційні втрати та 112 972,45 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 499 588,41 грн. заборгованості за договором, 381 692,96 грн. інфляційних втрат, 112 972,45 грн. 3 % річних, 59 913,81 грн. витрат на сплату судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань поставлений на його адресу товар у встановлений договором та специфікаціями строк у повному обсязі не оплатив. Згідно наданого позивачем розрахунку за відповідачем станом на 06.07.2018 року рахується заборгованість в розмірі 3 499 588,41 грн. Позивач відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 381 692,96 грн. інфляційних втрат, 112 972,45 грн. - 3 % річних. Таким чином, загальна сума грошових коштів з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, що підлягає сплаті на користь позивача складає 3 994 253,82 грн. На час прийняття рішення у справі доказів сплати заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних позивачу відповідач не надав. Разом з тим, в зв'язку з порушенням позивачем строків поставки продукції, яка постачалась за цим договором, відповідачем на підставі пунктів 5.7 та 5.9 Договору поставки № 1770-ПУ від 03.02.2015 року були нараховані штрафні санкції у вигляді оперативно-господарської санкції в загальному розмірі 5 341 107,27 грн., з яких 4 776 519,30 грн. - пеня, 564 587,97 грн. штраф. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення з позивача оперативно-господарських санкцій за несвоєчасну поставку товару за договором поставки в загальному розмірі 5 341 107,27 грн. Обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності суд не знайшов. В зв'язку з чим, на час винесення рішення у справі є безпідставним твердження відповідача, що він правомірно відмовляється від виконання своїх зобов'язань по здійсненню оплати за поставлений позивачем товар, в зв'язку з порушенням позивачем своїх зобов'язань по своєчасній поставці відповідачу товару.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, в задоволенні позову відмовити.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач, з урахуванням письмових пояснень у справі, посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного рішення. Сторони даної справи, укладаючи Договір № 1770-ПУ від 02.02.2015 року розуміли межі відповідальності за невиконання або неналежне виконання договору поставки. У зв'язку з порушенням позивачем строків поставки товару, відповідачем були нараховані штрафні санкції у вигляді пені та штрафу на загальну суму 5 341 107,27 грн. 23.08.2018 року відповідач направив на адресу позивача повідомлення про застосування оперативно-господарської санкції в порядку пункту 5.7 Договору. Висновок суду першої інстанції щодо пропуску відповідачем строку позовної давності стосовно вимог про стягнення з відповідача оперативно-господарської санкції за несвоєчасну поставку товару за Договором поставки на загальну суму 5 341 107,27 грн. не узгоджується як із самим поняттям оперативно-господарської санкції, так і з предметом спору у даній справі. По перше, оперативно-господарська санкція застосовується скаржником до порушника господарських зобов'язань (постачальника за Договором), а не стягується, як зазначено в оскаржуваному рішенні. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач надав суду аргументовані докази, що станом на час розгляду справи про стягнення з відповідача суми боргу 3 994 253,82 грн. по відношенню цієї суми діяла не скасована оперативно-господарська санкція, яка надавала відповідачу право отримати суму нарахованих штрафних санкцій з суми, яка підлягала виплаті позивачеві за поставлену продукцію. Тобто, після застосування оперативно-господарської санкції до позивача, враховуючи її не оскарження, фактично сума, яка підлягала виплаті скаржником позивачу зменшилась на суму оперативно-господарської санкції. Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави стверджувати, що штрафні санкції та оперативно-господарські санкції це не тотожні поняття і застосування частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України є недоречним.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2018 року у даній справі - без змін. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Товар був поставлений позивачем та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів, а отже відповідач у відповідності до умов договору, зобов'язаний оплатити грошові кошти за поставлений товар. Не підписання сторонами акту приймання-передачі документів, жодним чином не підтверджує факту не передання товаросупровідних документів разом з поставленим товаром. Відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, складання акту щодо ненадання позивачем разом з товаром товаросупровідної документації, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами та штампами відповідача у відповідних накладних та ним не оспорюється, а тому позивач свої зобов'язання щодо поставки товару за договором виконав належним чином, а відтак відповідач не звільняється від обов'язку сплатити вартість отриманого товару.

Крім того, претензією про сплату штрафних санкцій, заявою про застосування оперативно-господарської санкції, а також поясненнями відповідача у судових засіданнях, відповідач визнав, що ним затримано оплату за поставлений товар, обґрунтовуючи це наявністю заяви про застосування до позивача оперативно-господарської санкції, яка була застосована та надіслана позивачу після порушення провадження у даній справі. Названі обставини не впливають на обов'язок відповідача виконати своє зобов'язання з оплати товару за договором в розумінні статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України. Звертає увагу, що претензія від 15.08.2018 року із розрахунком штрафних санкцій та заява про застосування оперативно-господарської санкції надіслані відповідачем на адресу позивача лише 16.08.2018 року та 23.08.2018 року відповідно, тобто більш ніж через півтора року з дати настання строку поставки та дати поставки, та після звернення позивача до суду з даним позовом. Такі дії відповідача жодним чином не відповідають меті встановлення оперативно-господарських санкцій - припинення або попередження повторення порушення зобов'язання, а спрямовані лише на ухилення від виконання свого зобов'язання з оплати за поставлений товар. Таким чином, відповідачем не дотримано встановлений умовами договору та вимогами чинного законодавства порядок застосування оперативно-господарської санкції, передбаченої пунктом 5.9 договору, та, відповідно, відповідач безпідставно застосував такі санкції. Вимога відповідача про необхідність зменшення суми заборгованості за договором у зв'язку з нарахуванням позивачу штрафних санкцій та застосування оперативно-господарської санкції не є предметом розгляду даного спору, а відповідач має право самостійно звернутися до суду з окремим позовом. Спростовуючи доводи відповідача щодо неможливості застосування до вимог відповідача строку позовної давності, позивач звертає увагу, що відповідно до умов договору відповідач має право на стягнення з позивача штрафних санкцій у зв'язку з несвоєчасною поставкою товару шляхом направлення претензії та відповідного розрахунку. У випадку несплати постачальником (позивачем) нарахованої суми штрафу, покупець (відповідач), як наслідок, має право застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію. Застосування оперативно-господарської санкції є наслідком нарахування та несплати штрафних санкцій. В свою чергу, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України передбачені пунктом 5.7 договору штраф та пеня є неустойкою. Відповідно до частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність терміном в 1 рік. Оскільки поставка товару за договором була здійснена у січні - березні 2017 року, що підтверджується матеріалами даної справи, а претензія про сплату неустойки та оперативно-господарська санкція були застосовані до позивача лише у серпні 2018 року (тобто поза межами позовної давності), то до вказаних вимог відповідача слід застосувати позовну давність, встановлену законодавством - 1 рік. Таким чином, з урахуванням спливу строку позовної давності на нарахування позивачу штрафних санкцій, відповідач, як наслідок, не мав жодного, передбаченого умовами договору чи нормами цивільного законодавства, права застосовувати до позивача оперативно-господарську санкцію.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.11.2018 року поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 26.12.2018 року.

В судовому засіданні 26.12.2018 року оголошено перерву до 15.01.2019 року.

В судових засіданнях в суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

02.02.2015 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки № 1770-ПУ (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція, товар), в асортименті. кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору; покупець зобов'язався прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію згідно з умовами даного договору (пункти 1.1 та 1.2 Договору).

Поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в специфікаціях до договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість, та/або одним товаросупровідним документом (пункт 4.1 Договору).

Загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій до договору. У будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати суму, еквівалентну 52 000 000,00 грн. з ПДВ на дату укладення договору (пункти 5.1, 5.2 Договору).

Ціна на поставлену постачальником продукцію встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до договору (пункт 5.3 Договору).

Постачальник зобов'язується надати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; відповідні товаросупроводжувальні накладні: видаткову накладну; товарно-транспортну накладну; сертифікат якості; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов'язковій сертифікації); інструкцію по експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, визначену пунктом 2.4 Договору (пункт 4.3 Договору).

У випадку поставки продукції без товаросупровідної документації, що призведе до неможливості здійснити приймання продукції по кількості, якості, асортименту, комплектності, покупець має право відмовитися від приймання цієї продукції (пункт 4.4 Договору).

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником (пункт 4.7 Договору).

Обов'язки постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в обумовлене місце призначення поставки в асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, обумовленими сторонами в Договорі та Специфікаціях до нього. Обов'язки покупця вважаються виконаними з моменту прийнятті та оплати поставленої продукції (пункт 4.8 Договору).

Відповідно до пункту 5.4 Договору розрахунки за продукцію по даному Договору виконуються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного Договору (пункт 5.4.1 Договору); або на 210 календарний день з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного Договору (пункт 5.4.2 Договору); конкретні умови оплати за поставлену по даному Договору продукцію будуть узгоджуватися сторонами у відповідних специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (пункт 5.4.3 Договору).

У випадку порушення постачальником строків поставки, обумовлених в специфікації (-ях) за цим Договором, покупець вправі направити постачальнику розрахунок штрафних санкцій та/або збитків до їх оплати затримати оплату за поставлену продукцію на суму штрафних санкцій та/або збитків. Постачальник зобов'язується провести оплату штрафних санкцій та/або збитків протягом 5 банківських днів з моменту направлення розрахунку штрафних санкцій та/або збитків постачальнику. При цьому покупець має право оплатити постачальнику вартість поставленої продукції до сплати останнім покупцю штрафних санкцій та/або відшкодування збитків (пункт 5.7 Договору).

Обов'язок постачальника здійснити поставку у відповідності до умов Договору, специфікацій до Договору забезпечується оперативно-господарською санкцією (пункт 5.9 Договору).

У випадку не поставки (в тому числі, недопоставки недостатньої та/або некомплектної) продукції або поставки (в тому числі, допоставки недостатньої та/або некомплектної) продукції з порушенням строків, передбачених в Договорі або відповідної Специфікації, постачальник за письмовою вимогою покупця, сплачує покупцю неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5 % від вартості продукції, поставленої по відповідній Специфікації. В разі порушення постачальником своїх обов'язків згідно даного пункту більше 10 календарних днів, постачальник додатково, за письмовою вимогою покупця сплачує неустойку в розмірі 0,1 % від вартості не поставленої (недопоставленої недостатньої та/або некомплектної) продукції або поставленої (допоставленої недостатньої та/або некомплектної) продукції з порушенням строків, за кожен день прострочення. Крім цього, постачальник відшкодовує всі збитки покупця, завдані затримкою виконання постачальником обов'язків по даному Договору (пункт 6.2 Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк Договору встановлюється до 31.12.2016 року включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за Договором, строк дії Договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 8.1 Договору).

12.08.2016 року, 22.09.2016 року, 19.10.2016 року, 31.10.2016 року, 24.11.2016 року, 14.12.2016 року, 26.12.2016 року та 07.02.2017 року сторонами підписано Специфікації до Договору, в яких узгоджено найменування продукції, її кількість, ціну та строк поставки. Всього за Специфікаціями погоджено поставку продукції на загальну суму 13 067 190,94 грн. (а. с. 33-44).

На виконання умов Договору та Специфікацій до нього у січні - березні 2017 року позивач здійснив поставку відповідачу продукції на загальну суму 3 499 588,41 грн. та виставив рахунки на її оплату (а. с. 45-78).

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань поставлений на його адресу товар у встановлений Договором та Специфікаціями строк у повному обсязі не оплатив.

Позивач відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 381 692,96 грн. інфляційних втрат та 112 972,45 грн. 3 % річних.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву відповідач послався на той факт, що строк виконання зобов'язань відповідача щодо оплати поставленого товару не настав, оскільки позивачем не належним чином виконано зобов'язання по передачі документів, передбачених розділом 4 Договору.

В доповненнях до відзиву на позов відповідач зазначив про застосування ним до позивача оперативно-господарської санкції, на підставі пункту 5.9 Договору. В зв'язку з цим, відповідач вказав, що 16.08.2018 року на адресу позивача ним було надіслано розрахунок штрафних санкцій на суму 5 341 107,27 грн. Проте, вказаний розрахунок в матеріалах справи відсутній. Відповідачем надано до суду копію повідомлення, датованого 23.08.2018 року про застосування оперативно-господарської санкції в порядку пункту 5.9 Договору № 1770-ПУ від 03.02.2015 року.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 509 Цивільного кодексу України, статтею 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з умовами Договору поставки № 1770-ПУ від 2 лютого 2015 року (пункт 5.4 Договору) встановлено строки проведення відповідачем розрахунків за поставлену продукцію, які обраховуються з дати поставки відповідної продукції.

Відповідач взятих на себе зобов'язань по оплаті отриманої продукції не виконав, його заборгованість за поставлену продукцію складає 3 499 588,41 грн.

За несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань по оплаті продукції на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем обґрунтовано нараховано 381 692,96 грн. - інфляційних втрат та 112 972,45 грн. - 3 % річних.

Посилання відповідача на факт ненадання йому позивачем товаросупроводжуючих документів і в зв'язку із цим неможливості своєчасного проведення розрахунків з позивачем спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до пункту 4.4. Договору у випадку поставки продукції без товаросупроводжуючої документації, що потягне за собою неможливість здійснити приймання продукції по кількості, якості, асортименту, комплектності, покупець має право відмовитися від такої продукції.

Проте, відповідачем прийнято продукцію позивача без будь-яких заперечень. Докази звернення відповідача до позивача з метою надання необхідних товаросупроводжуючих документів в матеріалах справи відсутні.

Надавши вірну правову кваліфікацію правовідносинам сторін, діям відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за відсутності доказів належного виконання відповідачем умов укладеного з позивачем Договору, позивач мав правові підстави для звернення до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості.

Щодо застосування відповідачем оперативно-господарських санкцій до позивача за порушення строків поставки продукції колегія суддів враховує наступне.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або запобігання повторенню порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

Виходячи з аналізу положень статті 237 Господарського кодексу України особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що, на відміну від штрафних, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. Оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб'єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов'язання - це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. При цьому, до суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором.

Згідно з пунктом 5.9. Договору обов'язок постачальника здійснити поставку у відповідності з вимогами Договору, Специфікацій до Договору забезпечується оперативно-господарською санкцією. Під оперативно-господарською санкцією розуміється право покупця отримати суму нарахованих штрафних санкцій, завданих невиконанням Договору і збитків від сум, які належать виплаті постачальнику. Оперативно-господарська санкція використовується до постачальника після того, як він не сплатив в строк, направлений на його адресу розрахунок штрафних санкцій та/або збитків, згідно умов даного Договору. Про застосування оперативно-господарської санкції покупець зобов'язаний письмово повідомити постачальника.

В матеріалах справи знаходиться копія повідомлення відповідача про застосування до позивача оперативно-господарської санкції в порядку пункту 5.9. Договору. Вказане повідомлення датоване 23.08.2018 року, тобто після порушення провадження у даній справі. При цьому, відповідач не надав доказів направлення (передачі) даного повідомлення позивачу.

У своєму повідомленні відповідач посилається на застосування ним до позивача оперативно-господарської санкції на суму 3 499 588,41 грн. за порушення умов Договору щодо своєчасної поставки продукції та не оплату штрафних санкцій згідно направленого позивачу розрахунку штрафних санкцій. Проте, до суду відповідачем не надано вказаного розрахунку штрафних санкцій та доказів направлення цього розрахунку позивачу.

Разом з тим, згідно з пунктом 5.9. Договору оперативно-господарська санкція застосовується до постачальника після того, які він не сплатив в строк, надісланий на його адресу розрахунок штрафних санкцій, згідно умовам Договору.

Згідно з пунктом 5.7. Договору постачальник зобов'язується провести оплату штрафних санкцій протягом 5 банківських днів з моменту направлення розрахунку штрафних санкцій.

Крім цього, зазначена в повідомленні сума оперативно-господарської санкції складається із суми штрафу у розмірі 564,97 грн. та пені у розмірі 4 776 519,30 грн. Відомості про механізм та період нарахування відповідних сум в матеріалах справи відсутній.

Оскільки відповідачем не доведено у встановленому порядку самого факту порушення позивачем зобов'язань по Договору та не дотримано встановленого Договором порядку застосування оперативно-господарських санкцій, вказані санкції не можуть вважатися такими, що застосовані до позивача.

З урахуванням наведеного сума боргу відповідача за поставлену продукцію не може бути зменшена судом на суму оперативно-господарських санкцій.

За викладених обставин, суд першої інстанції неправомірно вдався до аналізу щодо можливості застосування до правовідносин сторін строку позовної давності, про застосування якого заявлено позивачем в суді першої інстанції.

При цьому, судом не враховано саму природу позовної давності, яка застосовується як строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу.

Проте, вказане порушення судом першої інстанції порядку застосування строку позовної давності не впливає на законність прийнятого судом рішення про задоволення позовних вимог.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. В зв'язку з чим, рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2018 року у справі № 904/3065/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.01.2019 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ О.В. Березкіна

Суддя _________________ В.О. Кузнецов