СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2019 р. Справа № 905/1472/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пушай В.І.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

за участю:

представника позивача - Гулько С.В. (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, протокол загальних зборів учасників №32 від 17.12.2018, паспорт серія МК062925 від 17.10.05 р., представник (керівник) ТОВ «Хімекс Лімітед»)

представника відповідача - не з'явився

представника третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед», м. Київ (вх. № 921 Д/3 від 02.11.2018) та апеляційну скаргу відповідача - Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», м. Покровськ Донецької області (вх. № 923 Д/3 від 02.11.2018) на рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 у справі № 905/1472/17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сковородіна О.М., суддя Чорненька І.К., суддя Величко Н.В.; повний текст рішення складено 01.10.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ

до Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», м. Покровськ Донецької області

про стягнення 2021392,19 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс» про стягнення 2021392,19 грн., в тому числі: 1956930,06 грн. основного боргу зі сплати орендної плати за укладеним між сторонами договором оренди від 28.01.2016 № 28-01-16М/29 та нарахованими на цей борг 4756943 грн. пені, 5486,66 грн. 3% річних,11406,04 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.09.2018 у справі № 905/1472/17 позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 801747,64 грн. основного боргу, 4504,42 грн. 3% річних, 7723,87 грн. інфляційних та 12209,64 грн. витрат на сплату судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, неповне дослідження доказів, порушення норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача судові витрати.

В якості підстав для задоволення апеляційних вимог позивач зазначає про те, що:

- станом на сьогоднішній день відповідач не підписав та не повернув надіслані йому позивачем відповідно до пункту 3.5. Договору оренди від 28.01.2016 № 28-01-16М/29 акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) за період лютий-червень 2017 року;

- 12.04.2017 відповідачу було направлено лист-відповідь (вих.№95) на лист відповідача (вих. № 026-1071) та акт звірки станом на 31.03.2017, який останнім був отриманий, але не повернений, тому позивач вважає, що у відповідності до умов Договору оренди від 28.01.2016 № 28-01-16М/29 (пункт 3.8.) - визначена таким актом заборгованість вважається узгодженою. Крім того, 19.05.2017 з метою досудового врегулювання спору з відповідачем на адресу останнього було направлено претензію, а також повторно було направлено акт звірки станом на 19.05.2017, який останнім був отриманий, але не повернений, в зв'язку з чим у відповідності до умов Договору - визначена таким актом заборгованість вважається узгодженою;

- суд першої інстанції необґрунтовано застосував до спірних правовідносин ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, положення якого передбачають звільнення наймача від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки на думку позивача, наявність таких обставин відповідачем не підтверджена. Доказів, які б підтверджували факт неможливості використання об'єкту оренди відповідачем не надані;

- суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про те, що цистерни №50700202, №50700269, №50700285, №50700301, не були задіяні відповідачем у перевезенні, адже останній міг використовувати орендоване майно за його цільовим призначенням на території проведення АТО. Наявність обмеження переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області на переконання позивача не є абсолютним обмеженням, тобто таким що унеможливлює відповідача використовувати орендоване майно за його цільовим призначенням. Передання цистерн ПАТ «Укрзалізниця» є свідченням вчинення відповідачем дій з використання таких цистерн;

- у зв'язку з неможливістю переміщення вантажу через лінію зіткнення у відповідача була можливість звернутись до позивача із заявою про зменшення розміру орендної плати керуючись ст. 286 ГК України, однак дане питання до цього часу сторонами не вирішувалось, а отже відповідач зобов'язаний сплачувати орендну плату протягом всього строку користування у повному обсязі у відповідності до умов Договору;

- посилання відповідача на той факт, що у нього захоплені приміщення в зоні проведення АТО не підтверджені документально та не є підставою для звільнення його від сплати орендної плати, оскільки господарська діяльністю здійснюється відповідачем нас свій ризик, а отже саме відповідач повинен був передбачити всі можливі наслідки його діяльності в зоні проведення АТО, в тому числі передбачити виникнення будь-яких обставин, що можуть створити перешкоди в її здійсненні (реалізації);

- відповідач фактично здійснив оплату за користування цистернами в лютому 2017року, хоча і не підписав акт прийому-передачі наданих послуг, що на думку позивача в черговий раз підтверджує факт їх використання в лютому 2017року - під час дії конвенції Ц-1/74 від 11.02.2017;

- неврахування місцевим судом того факту, що відповідач здійснив оплату послуг за лютий 2017 року, чим засвідчив дійсне волевиявлення щодо виконання умов Договору;

- відповідач повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин лише 03.04.2017, тобто з порушенням строку, встановленого пунктом 8.3. Договору, яким передбачено, що сторона, для якої склалася неможливість виконання зобов'язань за цим Договором за умов, передбачених п. 8.1., зобов'язана в термін, не більше 10 днів письмово сповістити іншу сторону (лист, факс, телекс, телеграф) і передати іншій Стороні підтвердження, видане уповноваженими органами, а також до цього часу відповідач не надав жодного належного доказу на підтвердження наявності таких обставин, як визначено умовами Договору, а отже не вправі посилатись на їх наявність;

- відповідач надав суду першої інстанції в якості доказу наявності форс-мажорних обставин сертифікат №7867 (вих. № 672/05-4 від 26.10.2017) з порушення процесуальних строків;

- наданий відповідачем сертифікат не може бути доказом по справі №905/1472/17, оскільки не стосується сторін, що беруть участь у справі, оскільки він виданий на засвідчення форс-мажорних обставин у правовідносинах між компаніями ПрАТ «МАКІЇВКОС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМЕКС ЛИМИТЕД» (код ЄДРОПУ 32598706), а сторонами у процесі є Приватне акціонерне товариство «МАКІЇВКОКС» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» (). Поряд із цим, даний сертифікат виданий з порушенням визначених чинним законодавством України норм, зокрема щодо обов'язку здійснювати платежі, так як у відповідності до умов договору №28-01-16М/29 від 28.01.2017 у відповідача є 2 основних зобов'язання, а саме: сплачувати оренду плату та повернути майно у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства України. Факт наявності в сертифікаті ТПП України твердження, що дія такого сертифікату розповсюджується щодо обов'язку, «а саме здійснювати платежі», підтверджує недійсність такого сертифікату, та порушення ТТП України законодавства України, оскільки грошові кошти є родовими речами і відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦК України є замінними, а неможливість виконання грошового зобов'язання навіть внаслідок непереборної сили не може бути підставою для припинення такого зобов'язання відповідно до ст. 607 ЦК України;

- висновки суду першої інстанції про те, що сертифікат стосується саме спірних обставин щодо блокування роботи залізничного транспорту та курсування цистерн, перелічених у листі №36/1199 від 27.09.2017р. ПАТ «Українська залізниця», а саме №50700202, №50700269, №50700285, №50700301, не ґрунтуються на поданих доказах;

- суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував, що для застосування пункту 5.3. Договору достатньою підставою є факт отримання вимоги від відповідача на повернення цистерн та порушення строку їх повернення. З огляду на наявність в матеріалах справи повідомлення з вимогою дострокового повернення, відсутність зауваження з боку відповідача щодо дострокового повернення цистерн, а також сам факт повернення цистерн є свідченням того що відповідач визнав право позивача на повернення цистерн, тому на підставі чинного законодавства та умов Договору (пункт 5.3.) позивач має право на стягнення орендної плати за користування цистернами у подвійному обсязі.

Відповідач також подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом при розгляді справи і в рішенні не надано належної оцінки факту того, що з 117.03.2017 в результаті противоправних дій невідомих злочинців захоплені усі промислові та адміністративні будівлі відповідача, що знаходяться у місті Макіївки Донецької області, а також майно підприємства, первинна документація підприємства перебуває у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб. У зв'язку з чим, відповідач не зміг продовжувати господарську діяльність. Відповідач вкотре звертає увагу суду на те, що Укрзалізницею введено конвенцію від 11.02.2017 на заборону приймання та перевезення вантажів та порожніх вагонів в зону проведення АТО. Таким чином, відповідач був позбавлений можливості здійснення перевезень з використанням орендованих цистерн, тобто здійснення поставок кам'яновугільного пеку відповідним покупцям. Отже, провадження підприємницької діяльності, задля якої укладався договір оренди цистерн, стало неможливим і було припинено, про що і було повідомлено позивача. Указом Президента України № 62/2017 від 15.03.2017 припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, до повернення захоплених підприємств до функціонування відповідно до законодавства України. Таким чином, рішенням РНБО затвердженого указом Президента України офіційно визнаний факт захоплення підприємств, які знаходяться на території проведення АТО. За таких умов, відповідачем здійснено перереєстрацію підприємства у місті Покровськ Донецької області, де органи державної влади України повною мірою здійснюють свої повноваження. У зв'язку із захопленням невідомими особами адміністративних будівель, майна, первинної документації відповідача у місті Макіївки Донецької області у відповідача відсутня будь - яка первинна документація, включаючи Договір оренди № 28-01-16М/29 від 28.01.2016 року, додаткові угоди № 1 та № 2, на які в своєму рішенні посилається суд, а також акти приймання передачі цистерн і рахунки з цього питання та інші первинні документи.

Окремо відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що посилання місцевого суду на листи позивача до відповідача (№ 57 від 15.03.2017), яким позивач просив відповідача повернути орендовані цистерни та сплатити орендні платежі на умовах Договору є помилковим, оскільки датою відправлення зазначеного листа в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зазначено 14.03.2017, тобто за день до складання листа не тільки позивачем, а також за день до складання листа відповідачем № 026-974 від 15.03.2017 щодо блокування з 11.02.2017 залізничних перегонів. Крім того, у вказаному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення позивача (лист №57 від 15.03.2017 року), яке також додано позивачем до позову в якості доказів і досліджене судом, поштова адреса відповідача вказана місто Крамоторськ, вулиця Дворецька, 14, А/Я 94, але при цьому судом не надана оцінка факту того, що юридичною адресою відповідача до 17.03.2017 було місто Макіївка Донецької області, вулиця Горького, будинок 1, що відображено в листі відповідача № 026-974 від 15.03.2017 щодо блокування з 11.02.2017 залізничних перегонів, відсутності можливості користування цистернами і також доданий позивачем в якості доказів до позову. Відповідач вважає, що достовірність цих листів, дати їх складання, дати їх відправлення, адресу отримувача тощо судом першої інстанції не встановлена. Враховуючи все вищеозначене, відповідач зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів заборгованості відповідача, а суд першої інстанції неповно та однобічно з'ясував обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2018 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Медуниці О.Є.. судді Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 905/1472/17 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» та Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», що подані на рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2018. Об'єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги позивача та відповідача на рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 у справі № 905/1472/17 для їх сумісного розгляду.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1483 від 23.11.2018), в якому вважає доводи відповідача необґрунтованими, безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції представник позивача звертав увагу на невірно підшитий доказ направлення листа (вих. №57 від 15.03.2017) під час одного із численних підготовчих засідань. Насправді під час оформлення доказів до позовної заяви були створені копії (відзнято з оригіналів) докази направлення листів відповідачу, які в подальшому були переплутані між собою, зокрема мова йде про листи ТОВ «ХІМЕКС ЛТД» за вих. № 57 від 15.03.2017 та вих. №95 від 12.04.2017. Як вбачається із рекомендованого повідомлення, ідентифікуючий номер відправлення під штрихкодом зліва у верхньому кутку такого повідомлення зазначено 042. Аналогічний номер у відповідності до положень ПАТ «УКРПОШТА», зазначається представником ПАТ «УКРПОШТА» на описі, що міститься в конвертах разом з листом (відправленням). Згідно опису відправлення (штемпель ПАТ «УКРПОШТА» від 14.04.2017), що містився в конверті під час направлення листа вих. №95 від 12.04.2017, зокрема з його верхньою частиною, представником ПАТ «УКРПОШТА» власноруч вказано ідентифікуючий номер 042, що є аналогічним номеру в рекомендованому повідомленні, на який звертає увагу відповідач. Тобто лист вих. №95 від 12.04.2017 був отриманий відповідачем 03.05.2017 за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Дворецька, 14, а/я 94. Що ж стосується листа за вих. № 57 від 15.03.2017, то доказом його отримання є рекомендоване повідомлення № 043, яке свідчить про вручення листа Відповідачу 31.03.2017 за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Дворецька, 14, а/я 94.

Разом із цим, позивач зазначив про безпідставність тверджень відповідача про те, що направлення листів повинно було здійснюватися за адресою: місто Макіївка Донецької області, вулиця Горького, будинок 1, оскільки у відповідності до внутрішніх Положень ПАТ «УКРПОШТА» припинила відправлення листів, а також іншої кореспонденції на непідконтрольну територію, до якої і відносилось/відноситься м. Макіївка, Донецької області починаючи з кінця 2014 року. Крім того, саме відповідачем була надана поштова адреса, на яку позивач мав можливість направляти документи і така поштова адреса була зазначена відповідачем і у власних реквізитах, а саме: Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Дворецька, 14, А/Я 94. Жодного внесення змін до реквізитів відповідача сторонами не відбувалось, відповідних додаткових угод не укладалось. Лише в травні 2017 року позивачу стало відомо про перереєстрацію відповідача на підконтрольну територію, після чого позивач за власною ініціативою почав направляти відповідачу листи безпосередньо на юридичну адресу. Також позивач звертає увагу суду на те, що відповідач самостійно свідомо зазначив свою колишню юридичну адресу в листі (вих.№026-2808) від 07.06.2017, хоча на той момент, виходячи з тверджень в апеляційній скарзі, відповідач здійснив перереєстрацію ще в березні 2017 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2018 призначено справу № 905/1472/17 до розгляду на 21.12.2018 за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ХімексЛімітед» та Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», що подані на рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2018.

У зв`язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М., яка входить до складу колегії суддів, що розглядає дану справу, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 02.01.2019, для її розгляду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пушай В.І.

21.12.2018 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ХімексЛімітед», м. Київ надав до суду заяву про долучення документів до матеріалів справи №905/1472/17, а саме: копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.12.2018; копію протоколу ЗЗУ ТОВ «Хімекс ЛТД» №32 від 17.12.2018. Обґрунтовуючи тим, що 18.12.2018 до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були внесені зміни, а саме з 18.12.2018 призначено нового т.в.о. генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ХімексЛімітед» Гулько С.В.

У судовому засіданні 21.12.2018 оголошено перерву до 11:30 год. 03 січня 2019 року.

У судове засідання 03.01.2019 уповноважені представники відповідача та третьої особи попри належне повідомлення не з'явилися, про причини неявки не повідомили, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення їх належним чином, достатність матеріалів справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційні скарги позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ХімексЛімітед», м. Київ та відповідача - Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», м. Покровськ Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 у справі № 905/1472/17 задоволенню не підлягають, зважаючи на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, 28.01.2016 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди №28-01-16М/29 (далі - Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендатор приймає у тимчасове цільове платне користування (оренду) майно, яке належить на праві власності орендодавцю - залізничні цистерни моделі 15-1543-03 та моделі 15-1532 (без електричних тенів), придатні для перевезення пеку кам'яновугільного рідкого у кількості 16 штук на строк, встановлений цим договором, сплачує таке використання та зобов'язується повернути цистерни на умовах цього договору. Загальна вартість (відновна) об'єкту оренди - 16 цистерн становить 2 080 000 доларів США, із розрахунку 130 000 доларів США за одну цистерну. В рамках діючого договору, орендодавець передає орендатору цистерни з можливістю їх переміщення у межах України та за межами України. Цільове призначення цистерн - перевезення пека кам'яновугільного, рідкого.

У пунктах 3.1, 3.2, 3.5 Договору сторони погодили, що орендар сплачує орендодавцю оренду плату за користування цистернами у національній валюті України - гривні, у розмірі еквівалентному 21,50 доларів США за 1 цистерну за добу по курсу Національного банку України на дату виставлення рахунка орендодавцем, в тому числі ПДВ 20%. Орендна плата за користування цистернами, сплачується орендатором на підставі виставленого орендодавцем рахунка у вигляді передплати, не пізніше 10 числа розрахункового місяця, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий банківський рахунок орендодавця, вказаний у реквізитах договору. У кінці кожного звітного періоду - (місяця) сторони підписують акт надання послуг оренди у поточному місяці. Акт складається у двох автентичних екземплярах із розрахунку орендної плати за користування цистернами у національній валюті України - гривні, у розмірі еквівалентному 21,50 доларів США за 1 цистерну за добу по курсу Національного банку України на дату виставлення рахунку орендодавцем, в тому числі ПДВ - 20%, підписується орендатором на направляється орендодавцю не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг оренди. Орендодавець протягом 3 календарних днів, з дати його отримання, або підписує його, або направляє вмотивовану відмову від його підписання.

Згідно пункту 2.1. Договору моментом передачі цистерн в оренду та відрахування строку оренди є дата підписання сторонами акта приймання-передач цистерн від орендодавця до орендаря. Місцем передання цистерн в оренду є станція Ясинувата Донецької залізниці. Кількість та моделі цистерн вказуються у підписаному обома сторонами акті приймання-передачі цистерн та/або заявках орендатора.

У відповідності до пунктів 2.3, 2.4 Договору акт приймання-передачі цистерн підписується уповноваженими представниками сторін протягом 5 робочих днів після прибуття цистерн на станцію Ясинувата Донецької залізниці. В актах приймання-передачі цистерн вказуються номера цистерн, дата їх передачі, технічний стан цистерн, строки проведення планових ремонтів. Повернення цистерн з користування (оренди) орендодавцю здійснюється аналогічним способом, що і передача цистерн в оренду, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі цистерн (повернення)

Згідно пунктів 4.1.1, 4.3.1 Договору орендодавець зобов'язаний своєчасно передати орендатору цистерни у технічно справному стані та придатному для використання на умовах цього договору за актом приймання-передачі цистерн, а орендар зобов'язаний у присутності представника орендодавця, в процесі приймання цистерн в оренду, перевірити справність (стан) цистерн, з обов'язковим зазначенням відміток про недоліки в акті приймання-передач цистерн, у разі їх наявності. У випадку відсутності таких відміток в акті приймання-передачі цистерн, цистерни вважаються прийнятими в оренду орендарем у справному стані, без недоліків.

За змістом пунктів 5.2, 5.3 Договору оренди за порушення строків внесення орендної плати, встановлених цим договором, орендодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків, а також зупинити цистерни із збереженням нарахування орендної плати. У випадку несвоєчасного повернення цистерн з оренди орендар сплачує орендну плату за весь період користування цистернами з моменту закінчення строку оренди до моменту фактичної передачі цистерн орендодавцю у подвійному розмірі.

За приписами пункту 7.1. Договору останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріпленням печатками підприємств та діє до 31.12.2017.

Матеріали справи підтверджено та не оспорюється сторонами, на виконання умов Договору орендодавець відповідно до актів приймання-передачі залізничних цистерн передав орендарю майно, а саме:

- згідно акту б/н від 22.02.2016- цистерни №№50089986, 50700277, 50089846, 58300880, 50700285, 50700301, 50700236;

- згідно акту б/н від 01.08.2016 - цистерни №№50700269, 50700251, 50700244, 50700210, 50700202, 50700228;

- згідно акту б/н від 11.08.2016 - цистерну №57303349;

- згідно акту б/н від 15.08.2016 - цистерну №57355638;

- згідно акту б/н від 23.08.2016 - цистерну №57355844.

Передача всіх цистерн відбулась на станції Ясинувата Донецької залізниці.

Згідно пункту 1.2. Договору цистерни передаються з можливістю їхнього пересування в межах і за межами України.

Судом першої інстанції на підставі наявних у справі матеріалів встановлено, що:

- протягом дії Договору оренди Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» орендарю направлялись рахунки-фактури (№ХМ-0000043 від 01.03.2017 на суму 289671,94 грн. (березень 2017року), №ХМ-0000090 від 03.04.2017 на суму 278864,64 грн. (квітень 2017 року), №ХМ-0000135 від 03.05.2017 на суму 283243,78 грн. (травень 2017 року), №ХМ-0000171 від 01.06.2017 на суму 271520,64 грн. (червень 2017 року) для проведення орендних платежів;

- 15.03.2017 Приватне акціонерне товариство «Макіївкокс» звернулось до ТОВ «Хімекс Лімітед» з листом №026-974 від 15.03.2017, в якому повідомило, що у зв'язку з блокуванням вантажного сполучення з непідконтрольними територіями, з 11.02.2017 заблоковані залізничні перегони з Донецької області на підконтрольну українській владі територію, внаслідок чого порушена робота залізничного транспорту, тому у підприємства орендаря відсутня можливість користуватись орендованими цистернами та отримувати прибуток, у зв'язку з чим просило позивача знизити орендну плату за користування цистернами у березні 2017 року в межах договору №28-01-16М/29 від 28.01.2016;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» просило повернути орендовані цистерни орендодавцю та сплатити орендні платежі на умовах, погоджених у договорі №28-01-16М/29 від 28.01.2016 (лист №57 від 15.03.2017);

- відповідач листом №026-1071 від 31.03.2017 повідомив позивача, що внаслідок блокування залізничних перегонів та призупинення переміщення вантажів через лінію зіткнення (блокада з 11.02.2017 дільниці Ясинувата - Скотова), подальше виконання зобов'язань за договором оренди №28-01-16М/29 від 28.01.2016 не вбачається можливим та виявив бажання розірвати договір;

- у листі № 95 від 12.04.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» відмовилось від пропозиції відповідача розірвати укладений між сторонами договір оренди та вказувало, що чинною угодою передбачено певний порядок, в тому числі, представлення належних доказів засвідчення форс-мажорних обставин у разі неможливості виконання договірних зобов'язань4

- 19.05.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» направило на адресу орендаря претензію №143 від 19.05.2017, в якій вимагало погашення заборгованості із внесення орендної плати за період з березня по травень 2017 року, сплати 3% річних та пені, а також із посиланням на умови пунктів 5.3, 5.5 Договору №28-01-16М/29 від 28.01.2016 вказувало, що розмір орендної плати у квітні, травні 2017 року розраховано у подвійному розмірі;

- 07.06.2017 позивач листом №162 від 07.06.2017 повторно просив відповідача протягом 10 робочих днів повернути орендовані цистерни у відповідності до умов договору №28-01-16М/29 від 28.01.2016.

Обставини відносно достовірності цих листів, дат їх складання, дат їх відправлення, належність адреса отримувача, у повному обсязі з'ясовані судом першої інстанції та відповідачем під час апеляційного розгляду справи не спростовані.

Факт повернення позивачу цистерн у кількості 12 шт. (№№50700236, 50089846, 58300880, 50700251, 50700244, 50700210, 50700228, 57303349, 57355638, 57355844, 50700277, 50089986) підтверджується актами приймання-передачі з оренди залізничних цистерн №6 від 23.06.2017 та №7 від 18.07.2017 та не заперечується сторонами.

З посиланням на пункт 3.5. Договору позивач оформив акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- б/н від 31.03.2017 на суму 289671,94 грн. (березень 2017 року),

- б/н від 30.04.2017 на суму 278864,64 грн. (квітень 2017 року),

- б/н від 31.05.2017 на суму 283243,78 грн. (травень 2017 року),

- б/н від 30.06.2017 на суму 235883,56 грн. (червень 2017 року) (з урахуванням змісту акту приймання-передачі з оренди залізничних цистерн №6 від 23.06.2017).

Вказані акти підписані та скріплені печаткою лише з боку позивача.

За твердженням позивача, відповідач встановлений договором №28-01-16М/29 від 28.01.2016 обов'язок щодо внесення орендної плати у повному обсязі та у визначений угодою строк не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги, зокрема, про стягнення заборгованості з орендної плати за період з березня по червень 2017 року в сумі 1 956 930,06 грн.

При цьому, орендну плату за період з квітня по червень 2017 року позивачем розраховано у подвійному розмірі, з посиланням на приписи пункту 5.3 Договору №28-01-16М/29 від 28.01.2016 та без урахування змісту акту приймання-передачі з оренди залізничних цистерн №6 від 23.06.2017.

Відповідач на підтвердження факту неможливості користування орендованими цистернами послався на те, що після укладення договору оренди №28-01-16М/29 від 28.01.2016 відбулась істотна зміна обставин, зокрема, розпорядженням ПАТ «Українська залізниця» №Ц-1/74 від 11.02.2017 запроваджено тимчасове обмеження на перевезення всіх вантажів і порожніх вагонів з усіх станцій України призначенням станції, які знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються або здійснюються не в повному обсязі їх повноваження, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості здійснення перевезень з використанням орендованих цистерн. Крім того, 17.03.2017, внаслідок захоплення приміщень, будівель, технічних засобів та механізмів невстановленими озброєними особами, Приватне акціонерне товариство «Макіївкокс» втратило контроль над майном, в тому числі, над 4 цистернами (№50700202, №50700269, №20700285, №20700301), які перебувають на непідконтрольній українській владі території. Перебування спірних цистерн на території проведення антитерористичної операції відповідач підтвердив інформацією, викладеною ПАТ «Українська залізниця» (філія «Головний інформаційно-обчислювальний центр») у листі №36/1199 від 27.09.2017, а в підтвердження настання з 12.02.2017 форс-мажорних обставин для Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс» щодо виконання обов'язку з використання майна орендодавця за цільовим призначення та здійснення відповідних платежів за Договором оренди №28-01-16М/29 відповідач надав до справи сертифікат Торгово-промислової палати України №7867 від 26.10.2017.

Що стосується сутності розглядуваного спору відносно вимог позивача про стягнення заборгованості зі сплати орендних платежів за користування цистернами №№50700236, 50089846, 58300880, 50700251, 50700244, 50700210, 50700228, 57303349, 57355638, 57355844, 50700277, 50089986 (12 шт.) у період з 01.03.2017 по 23.06.2017 включно за договором №28-01-16М/29 від 28.01.2016, а також здійсненого позивачем розрахунку орендної плати за період з квітня по червень 2017 року у подвійному розмірі на підставі пунктів 5.2., 5.3. Договору, то колегія суддів апеляційної інстанції беручи до уваги правову природу укладеного Договору оренди, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, зазначає, що оцінка правомірності заявлених вимог в межах доводів апеляційного оскарження має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з оренди (найму).

Зважаючи на встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, колегія суддів апеляційної інстанції вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов'язків сторін.

В силу норм ч.ч.1, 3 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч.ч.1, 4 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, у випадку, якщо орендар не повернув орендодавцеві орендоване майно у разі закінчення строку, на який його було укладено, це є порушенням зобов'язання орендаря з повернення об'єкта оренди орендодавцеві.

За приписами ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

За умовами пунктів 5.2, 5.3 Договору оренди передбачено право вимагати внесення орендної плати у подвійному розмірі за весь період користування цистернами з моменту закінчення строку оренди до моменту фактичної передачі цистерн орендодавцю у разі несвоєчасного повернення майна.

У пункті 7.1 Договору в редакції додаткової угоди №2 від 01.12.2016 передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріпленням печатками підприємств та діє до 31.12.2017.

Доказів розірвання договору оренди, та/або припинення строку оренди з інших підстав, які б свідчили про порушення відповідачем обов'язку з повернення майна за умовами п.5.3 договору оренди, позивач до справи не надав і такі докази відсутні.

Таким чином, враховуючи умови Договору та положення чинного законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, є вірними висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено право на стягнення заборгованості виходячи з подвійного розміру орендної плати, оскільки станом на момент виникнення спірних правовідносин щодо сплати орендних платежів за користування майном (березень - червень 2017, до 22.06.2017 включно), договір оренди №28-01-16М/29 від 28.01.2016 був чинний, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед», як орендодавець за договором, в період з 01.03.2017 по 22.06.2017 включно мало право на одержання передбаченої цим правочином щомісячної орендної плати за користування цистернами №№50700236, 50089846, 58300880, 50700251, 50700244, 50700210, 50700228, 57303349, 57355638, 57355844, 50700277, 50089986 виходячи з однократного розміру орендної плати.

Наразі, будь-яких доказів своєчасного погашення заборгованості в розмірі 801747,64 грн., яка складається із сум по сплаті орендних платежів за користування цистернами №№50700236, 50089846, 58300880, 50700251, 50700244, 50700210, 50700228, 57303349, 57355638, 57355844, 50700277, 50089986 у період з 01.03.2017 по 22.06.2017 включно (23.06.2017 - дата повернення цистерн позивачу) чи припинення відповідних зобов'язань іншим передбаченим законом способом, відповідачем всупереч вимогам ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України до справи не надано і за змістом його апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку з оплати заборгованості з орендної плати за Договором у вказаний період та у вищезазначеній сумі.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за користування чотирма цистернами, а саме №50700202, №50700269, №50700285, №50700301 за період з березня по червень 2017 року, котрі були заблоковані на території, яка тимчасово непідконтрольна Україні, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об'єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон'юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв'язку з природними властивостями майна, що є об'єктом оренди тощо. Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві сторони за договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. Такими обставинами можуть бути, зокрема, здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням тощо. У разі коли за відповідний період часу, протягом якого орендоване майно не використовувалось, орендну плату було внесено, орендар вправі вимагати її повернення.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи у їх сукупності та наявним у останній матеріалам, суд першої інстанції з посиланням на норму ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України дійшов висновку про те, що існування підтверджених матеріалами справи обставин, які мали місце у даному випадку та за які відповідач не відповідає, є підставою для звільнення останнього від сплати орендної плати за весь спірний період, у якому існували такі обставини - час, протягом якого орендоване майно (цистерни №50700202, №50700269, №50700285, №50700301) не могло бути використане за цільовим призначенням (перевезення пека кам'яновугільного), з чим повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції та вважає таке застосування місцевим господарським судом норм матеріального права в даному спірному випадку вірним, з огляду на наступне.

Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України введено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції у Донецькій, Луганській та Харківській областях.

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції періодом проведення антитерористичної операції визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з ч.2 зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання абз.3 п.5 ст.11 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції розпорядженнями №1053-р від 30.10.2014р., №1275-р від 02.12.2015р. Кабінету Міністрів України затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено місто Ясинувата Донецької області.

Розпорядженням Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 11.02.2017 № Ц-1/74 запроваджено тимчасове обмеження на перевезення всіх вантажів і порожніх вагонів з усіх станцій України призначенням станції, які знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються або здійснюються не в повному обсязі їх повноваження.

Указом Президента України від 15.03.2017 № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні додаткові заходи щодо протидії гібридним загрозам національній безпеці України» від 15.03.2017.

Відповідно до п. 1 цього рішення тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

16.03.2017 Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» було видано конвенційну заборону на здійснення перевезень вантажу на здійснення всіх видів перевезень вантажу та порожніх вагонів з/на, зокрема, залізничну станцію Ясинувата Донецької залізниці (код станції 480009).

Згідно з наданою філією Головний інформаційно-обчислювальний центр ПАТ «Укрзалізниця» інформацією про вагонні операції вбачається, що цистерни №50700202, №50700269, №50700285, №50700301 станом на 11.02.2017 перебували на станції Ясинувата Донецької залізниці. Станом на 27.09.2017 дислокація вищезазначених вагонів не змінилась.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII (зі змінами та доповненнями) протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

В силу норм ч.1 ст.14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Відповідно до ст. 263 Цивільного кодексу України непереборна сила визначається як надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

За змістом ч.2 ст.14-1 цього Закону форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.1997 №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу. За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджуючись із висновками місцевого господарського суду також вважає, що відповідно до наявного в матеріалах справи копії сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 26.10.2017 №7867 засвідчено настання обставин непереборної сили за зобов'язаннями на підставі договору оренди №28-01-16М/29 від 28.01.2016, за яким виникли спірні правовідносини.

Вивченням змісту цього документу судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ТПП підтверджено настання обставин непереборної сили (тимчасові обмеження ПАТ Укрзалізниця на перевезення всіх вантажів і порожніх вагонів з усіх станцій України призначенням станції, які знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються або здійснюються не в повному обсязі їх повноваження; тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами органами державної влади) ПрАТ «Макіївкокс», а саме використання майна орендодавця (4 цистерни, які знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються або здійснюються не в повному обсязі їх повноваження) за цільовим призначення - перевезення пека кам'яновугільного рідкого та здійснювати платежі у термін з 12.02.2017 за договором оренди №28-01-16М/29 від 28.01.2016, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед». Період дії форс-мажорних обставин: тривають станом на 26.09.2017.

Даний сертифікат є чинним, чітко ідентифікує договір і сторони договору, на які він розповсюджується, і зазначення ЄДРПОУ ПрАТ «Макіївкокс» поряд з назвою іншого підприємства - «Хімекс Лімітед» не спростовує викладеної в сертифікаті інформації. Обставини, які в ньому зазначені, позивачем не спростовані.

Наявність у вказаному сертифікаті Торгово-промислової палати України помилки в одній літері найменування позивача та проставлення поряд із найменуванням позивача коду ЄДРПОУ, який фактично належить ПрАТ «Макіївкокс», не спростовує доказової сили вказаного документу, оскільки не впливає на обставини, які ним засвідчені.

Враховуючи те, що сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 26.10.2017 №7867, був виданий з посиланням на договір №28-01-16М/29 від 28.01.2016 та стосується саме спірних обставин щодо блокування роботи залізничного транспорту та курсування цистерн, перелічених у листі №36/1199 від 27.09.2017 ПАТ «Українська залізниця», суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дія форс-мажорних обставин поширюється саме на 4 цистерни за номерами: 50700202, 50700269, 50700285, 50700301.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 26.10.2017 №7867 є належним доказом, котрий встановлює не тільки факт настання обставин непереборної сили, але й його вплив на реальну можливість виконання зобов'язань, які виникли за договором оренди №28-01-16М/29 від 28.01.2016.

Враховуючи вказане, підлягають відхиленню заперечення позивача стосовно того, що вказаний сертифікат не є належним та допустимим доказом підтвердження існування обставин непереборної сили за договором оренди №28-01-16М/29 від 28.01.2016.

Разом з тим, встановлений судом першої інстанції факт місцеперебування цистерн №50700202, №50700269, №50700285, №50700301 на непідконтрольній території (станція Ясинувата Донецької залізниці), а також загальновідомі у розумінні ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини проведення антитерористичної операції в контексті юридичної (режим проведення АТО, пов`язане з ним обмеження переміщення вантажу та порожніх вагонів з/на неконтрольовану українською владою територію Донецької та Луганської областей) можливості переміщення, мали наслідком застосування спеціальної, по відношенню до ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.286 Господарського кодексу України, норми ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що в рішенні місцевого господарського суду надана належна правова оцінка доказам, які представлені відповідачем в підтвердження неможливості використання ним об'єкту оренди за його цільовим призначенням через обставини, за які він не відповідає, та з'ясовано факт існування цих обставин протягом заявленого у позові періоду, які в повному обсязі унеможливлювали використання відповідачем частини орендованого майна (цистерн №50700202, №50700269, №50700285, №50700301).

Надаючи правову оцінку факту завантаження цистерн №50700202, №50700269, №50700285, №50700301 (наповнення пеком кам'яновугільним рідким для перевезення) суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вказана обставина сама з урахуванням неможливості подальшого руху цистерн та вільного доступу до об'єкта оренди, не є свідченням користування відповідачем даним орендованим майном.

Відтак, в даному спірному випадку, з огляду на приписи чинного законодавства та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача орендної плати за період з березня по червень 2017 року за користування вказаними чотирма цистернами №50700202, №50700269, №50700285, №50700301.

Посилання позивача на заповнення цистерн №50700202, №50700269, №50700285, №50700301, які знаходяться на станції Ясинувата Донецької залізниці, пеком кам'яновугільним та можливість їх використання відповідачем у спірний період за цільовим призначенням (перевезення вантажу в межах непідконтрольної території або за межі України на територію РФ), не відповідають дійсним обставинам спору, зважаючи на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1.1 Договору № 28-01 -16М/29 від 28.01.2016 орендодавець надає, а орендар приймає в тимчасове цільове платне користування (оренду) майно, що належить на праві власності орендодавцю - залізничні цистерни моделі 15-1534-03 моделі 15-1532, придатні для перевезення пеку кам'яновугільного рідкого.

Відповідно до пункту 1.4 Договору цільове призначення цистерн - перевезення пеку кам'яновугільного рідкого.

Згідно статей 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За договором найму (оренди) наймодавець (передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк) (стаття 759 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості його споживання.

Отже, призначення залізничних цистерн - це перевезення вантажу.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до Класифікації видів вантажів, затвердженої Наказом Державної служби статистики України від 04.02.2014 № 25, перевезення вантажів - процес, наслідок якого відбувається транспортування в будь-яке місце будь-яких вантажів за допомогою рухомого складу окремих видів транспорту (вантажними автомобілями, залізничними вагонами, річковими та морськими суднами, літаками).

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про використання відповідачем цистерн №50700202, №50700269, №50700285, №50700301 та переміщення вантажу між різними залізничними станціями для передачі вантажу від вантажовідправника до вантажоодержувача протягом спірного періоду на непідконтрольній Україні або іншій території.

Посилання позивача на те, що конвенція ПАТ «Укрзалізниці» від 11.02.2017 № Ц-1/74 не позбавляла відповідача можливості вивезти цистерни з території проведення АТО на територію, підконтрольну українській владі, колегія суддів апеляційної інстанції безпідставними, оскільки як вбачається з сертифікату ТПП України № 7867 від 26.10.2017, при прийнятті відповідного рішення використано лист Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 01/630 від 23.02.2017 щодо тимчасового припинення перевезення вантажів та порожніх вагонів, як на тимчасово неконтрольовану територію України, так і в зворотному напрямку.

Таким чином, обставини щодо неможливості користування відповідачем у заявлений спірний період цистернами №50700202, №50700269, №50700285, №50700301 відповідно до їх цільового призначення - здійснення перевезень, позивачем не спростовані.

Доводи позивача про те, що господарська діяльність здійснюється відповідачем на свій ризик, а отже саме відповідач повинен був передбачити всі можливі наслідки його діяльності в зоні проведення АТО, в тому числі передбачити виникнення будь-яких обставин, що можуть створити перешкоди в її здійсненні (реалізації) відхиляються колегією суддів, оскільки до 2017 року дії української влади були спрямовані не на обмеження, а на підтримку підприємницької діяльності на території проведення АТО, про що свідчить прийняття Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до преамбули цього закону, ним визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. В світлі існування законодавчої підтримки суб'єктів господарювання, що працюють в умовах проведення АТО, а також на тлі інформаційного поля щодо вдалих операцій України в проведенні АТО, відповідач не міг передбачити захоплення підприємства і належного йому майна, а також в тому числі передбачити виникнення будь-яких обставин, що можуть створити перешкоди у здійсненні діяльності в зоні проведення АТО.

Доводи позивача про те, що визначена актами звірки заборгованість вважається узгодженою, не знаходять свого підтвердження, оскільки судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказових матеріалів зроблено обґрунтований висновок про існування у відповідача заборгованості по сплаті орендних платежів в даному випадку в сумі 801747,64 грн.

Поряд із цим, з огляду на те, що умови Договору оренди №28-01-16М/29 від 28.01.2016 не містять погодження сторін щодо застосування штрафних санкцій у вигляді сплати пені (з встановленням її розміру) за прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобов'язання зі сплати орендних платежів, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 47569,43 грн. обґрунтовано визнані судом першої інстанції безпідставними.

Згідно положень ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Користуючись наданим правом, позивач заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5486,66 грн., у тому числі: 2476,10 грн. за період з 11.03.2017 по 23.06.2017 (несвоєчасна сплата орендних платежів у березні 2017 року); 1696,11 грн. за період з 11.04.2017 по 23.06.2017 (несвоєчасна сплата орендних платежів у квітні 2017 року); 1024,33 грн. за період з 11.05.2017 по 23.06.2017. (несвоєчасна сплата орендних платежів у травні 2017 року); 290,12 грн. за період з 11.06.2017 по 23.06.2017 (несвоєчасна сплата орендних платежів у червні 2017 року), а також суму інфляційних втрат в розмірі 11406,04 грн., у тому числі: 5214,09 грн. за період з 11.03.2017р. по 31.06.2017 (несвоєчасна сплата орендних платежів у березні 2017 року); 2509,78 грн. за період з 11.04.2017 по 23.06.2017 (несвоєчасна сплата орендних платежів у квітні 2017 року); 3682,17 грн. за період з 11.05.2017 по 23.06.2017 (несвоєчасна сплата орендних платежів у травні 2017 року).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку в частині нарахування 3% річних за зобов'язаннями березня - червня 2017 року, а також з огляду на висновки про відсутність правових підстав для нарахування процентів річних за несвоєчасне внесення орендних платежів за користування цистернами №50700202, №50700269, №50700285, №50700301 за Договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення 3 % річних (в межах визначених позивачем періодів) в сумі 4504,42 грн.

Разом із цим, дослідженням здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат в розмірі 11406,04 грн., судом першої інстанції з'ясовано, що:

- платіж за зобов'язаннями березня 2017 року мав бути здійснений не пізніше 10.03.2017 включно, тому період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з квітня 2017 року. Водночас, позивачем відповідне нарахування розпочато з 11.03.2017 (неповний місяць);

- за період з квітня по червень 2017 року заборгованість відповідача за зобов'язаннями зі сплати орендних платежів за березень 2017 року погашена не було, а правові підстави для нарахування суми оренди за користування цистернами №50700202, №50700269, №50700285, №50700301 - відсутні, тому базою для нарахування інфляційних втрат у вказаний період є сума 217 253,95 грн.;

- платіж за зобов'язаннями квітня 2017 року мав бути здійснений не пізніше 10.04.2017 включно, тому період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з травня 2017 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з 11.04.2017р. (неповний місяць); кінцевою датою здійснення відповідних нарахувань визначено 23.06.2017р. (неповний місяць);

- у травні 2017 року (повний місяць) заборгованість відповідача за зобов'язаннями зі сплати орендних платежів за квітень 2017 року погашена не була, а правові підстави нарахування суми оренди за користування цистернами №50700202, №50700269, №50700285, №50700301, тому базою для нарахування інфляційних втрат у вказаний період є сума 209 148,48 грн.;

- платіж за зобов'язаннями травня 2017 року мав бути здійснений не пізніше 10.05.2017 включно, тому період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з червня 2017 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з 11.05.2017 (неповний місяць); кінцевою датою здійснення відповідних нарахувань визначено 23.06.2017 (неповний місяць), тому у межах визначеного позивачем періоду інфляційні нарахуванню не підлягають.

Таким чином, за обґрунтованими висновками суду першої інстанції, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 7723,87 грн.

Доводи апеляційних скарг позивача та відповідача всі вищезазначені висновки суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед», м. Київ та апеляційна скарга відповідача - Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», м. Покровськ Донецької області залишаються без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 у справі № 905/1472/17 - без змін.

Оскільки апеляційні скарги позивача та відповідача залишені без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед», м. Київ залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Макіївкокс», м. Покровськ Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 у справі № 905/1472/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08.01.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя В.І. Пушай