ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 910/7643/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.09.2018 (повний текст рішення складено 04.10.2018)

у справі № 910/7643/18 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії

Управління магістральних газопроводів

«Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕРІЗОЛ»

про стягнення 946 884,60 грн

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз» в особі філії «УМГ «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерізол» (далі - ТОВ «Полімерізол», відповідач) про стягнення 946 884, 60 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором № від 06.12.2016 щодо строків поставки товару, відтак просило стягнути з відповідача на користь позивача 681 756, 91 грн пені та 265 127, 69 грн штрафу.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що повідомив позивача про зупинення передачі товару за договором до повної оплати за попередню партію товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі № 910/7643/18 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, АТ «Укртрансгаз» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного дослідження обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт стверджував про безпідставність висновків суду, що дії відповідача були правомірними та стали прямим наслідком вчинення саме позивачем господарського правопорушення, вказуючи на те, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно визнав встановленим факт вчинення позивачем господарського правопорушення за відсутності рішення суду у справі №910/5550/18, яке набрало законної сили. На переконання апелянта, дії відповідача щодо зупинення поставки товару є неправомірними, і фактично свідчать про односторонню відмову від виконання умов Договору, що є порушенням його умов та приписів чинного законодавства України. При цьому, апелянт звертав увагу, що укладеним між сторонами Договором не передбачено права односторонньої відмови від зобов'язання або зміни його умов, відтак вважав логічним та правильним висновок про те, що у разі відсутності у договорі умов про підстави припинення Договору, він може бути припинений лише за тими підставами, які прямо визначено Законом. За твердженнями апелянта, відповідач не міг набути (не набув) права зупинити передання товару до повної оплати всього раніше переданого товару, оскільки це суперечило б умовам укладеного між сторонами Договору. Крім цього, за твердженнями апелянта, відповідач не повідомив у передбачений законом спосіб позивача про намір реалізувати передбачене ч. 5 ст. 692 ЦК України право після ймовірного набуття такого права (з 10.08.2017). Відтак, вважав, що судом першої інстанції неправильно застосовано приписи матеріального права, а саме ч. 5 ст. 692 ЦК України та не застосовано норми, які підлягають застосуванню до даних правовідносин - ч.3 ст. 214, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 611, 629 ЦК України, ст.ст.193, 216, 218, 230, 231, 232 ГК України, а також порушено вимоги процесуального права, а саме ст.ст. 2, 7, 11,13, 42, 73-79, 86, 236, 237 ГПК України

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив про неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором щодо повної та своєчасної оплати товару, в зв'язку з чим відповідач був змушений зупинити передачу товару за Договором. Відповідач звертав увагу на те, що строк оплати першої партії товару сплинув 09.08.2017, а за день до цього позивач був повідомлений відповідним листом про зупинення поставок. При цьому, позивач в позові зазначав, що відповідач повинен був здійснити поставку другої партії товару до 31.08.2017 включно. На переконання відповідача, ним не порушено умов Договору щодо порядку та строків постачання товару, оскільки друга партія товару не була поставлена позивачу в зв'язку з невиконанням ним свого грошових зобов'язань по Договору тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 15.01.2019 з'явились представники сторін, представник позивача надав пояснення та підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 06.12.2015 між АТ «Укртрансгаз» в особі філії «УМГ «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз» (позивач, покупець за договором) та ТОВ «Полімерізол» (відповідач, продавець за договором) укладено договір № (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язався поставити і передати у власність покупцю інструменти та прилади вимірювальні, контрольні та випробувальні, прилади для вимірювання рівня тиску рідин і газів, лічильники турбінні, вказані в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, а покупець зобов'язався на умовах Договору прийняти товар та сплатити його вартість.

Ціна договору згідно специфікації складає 7 129 976, 00 грн. Ціна товару протягом дії Договору не може бути збільшена, якщо інше не передбачено законодавством України (п. 3.1 Договору).

Положеннями п. 4.1 Договору сторони погодили, що сплата вартості поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця по факту поставки окремої партії товару не пізніше 90 робочих днів з дати поставки партії товару.

За умовами п. 5.1 Договору продавець зобов'язався поставити товар та передати покупцю окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом 30 календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

За змістом п. 5.2 Договору в момент передачі товару продавець зобов'язаний надати покупцю: видаткову накладну на товар, товарно-транспортну накладну, податкову накладну, оформлену відповідно до умов п.п. 4.3, 4.5 розділу 4 Договору, а також ст. 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 7.1 Договору за порушення строку поставки товару або недопоставку товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставленого, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад 30 днів продавець додатково сплачує штраф в розмірі 7% вказаної вартості. Крім цього, продавець зобов'язався відшкодувати усі пов'язані з цим збитки. Сплата пені та/або штрафу не звільняє продавця від виконання зобов'язання.

Цей Договір згідно п. 10.1 є чинним з моменту його укладення сторонами і діє протягом 1 року з дати укладення. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Товар за цим Договором ( п. 5.1 Договору) продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом 30 календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

Як встановлено матеріалами справи, 13.03.2017 позивач надав відповідачу заявку № 1765/28-04 на лічильники газу в кількості 10 одиниць відповідно до умов Договору.

На підставі отриманої заявки на виконання Договору, відповідачем поставлено 10 лічильників загальною вартістю 3 342 437, 60 грн, що підтверджується видатковою накладною № 4 від 28.03.2017, яка підписана уповноваженими представниками сторін.

В подальшому, 01.08.2017 позивач звернувся до відповідача із заявкою № 5385/28-04 від 28.07.2017 про поставку лічильників газу турбінних в кількості 28 одиниць відповідно до Договору. Строк поставки лічильників згідно заявки позивач зазначив - не пізніше тридцяти календарних днів.

Таким чином, у відповідача з 01.08.2017 за умовами Договору виникло господарське зобов'язання передати позивачу 28 лічильників не пізніше 31.08.2017.

Разом з цим, позивач відповідно до п. 4.1 Договору повинен був не пізніше 09.08.2017 сплатити 3 342 437, 60 грн вартості поставлених в березні 2017 року 10 лічильників.

В передостанній день строку виконання грошового зобов'язання позивача, відповідач надав йому лист з попередженням про зупинення у подальшому передачі товару до отримання грошових коштів за раніше поставлену продукцію.

Тобто, прострочення позивача настало 10.08.2017, при цьому, в період з цієї дати до 31.08.2017 зобов`язання відповідача не могло бути простроченим.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За приписами ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлео інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Разом з цим, за змістом ч. 5 згаданої статті, якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

З огляду на наведене та те, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів сплатити відповідачу 3 342 437, 60 грн вартості поставлених 10 лічильників в березні 2017, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач правомірно скористався передбаченим ст. 692 ЦК України правом зупинити передання іншого товару за Договором до повної оплати всього раніше переданого товару, яке виникло у нього саме з 10.08.2017 (дати прострочення позивачем зобов'язання щодо оплати).

Факт повідомлення позивача листом № 161/8-17 від 08.08.2017 не змінює раніше наведених строків, оскільки цей лист є лише повідомленням-попередженням про можливі правові наслідки при невиконанні позивачем своїх грошових зобов'язань у встановлений Договором строк.

Таким чином, дії відповідача були правомірними та стали прямим наслідком вчинення саме позивачем господарського правопорушення, а за відсутності на даний час доказів здійсненої позивачем оплати за поставлений у березні 2017 року товар - прийняте відповідачем рішення про зупинення поставки місцевим судом вірно визнано доцільним та обґрунтованим.

Твердження апелянта про безпідставність таких висновків суду першої інстанції, оскільки ним необґрунтовано та безпідставно визнано встановленим факт вчинення позивачем господарського правопорушення за відсутності рішення суду у справі №910/5550/18, яке набрало законної сили, відхиляються судом апеляційної інстанції, адже факт несплати відповідачу 3 342 437, 60 грн вартості поставлених 10 лічильників у березні 2017 позивачем не спростовано жодними належними та допустимими доказами.

Станом на дату прийняття цієї постанови, рішення Господарському суду міста Києва від Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 у справі № 910/5550/18, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018, яким встановлено факт неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором в частині сплати 3 342 437, 60 грн, набрало законної сили.

За змістом ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення.

Сплата неустойки є правовим наслідком порушення зобов'язань (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За таких обставин та за відсутності в діях відповідача складу господарського правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача на його користь 681 756, 91 грн пені та 265 127, 69 грн штрафу за порушення строків поставки товару згідно Договору, які позивачем належними та допустимими доказами не доведено, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Доводи апелянта з приводу неповного з'ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування ч. 5 ст. 692 ЦК України та не застосування норм, які підлягають застосуванню до даних правовідносин - ч. 3 ст. 214, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 611, 629 ЦК України, ст.ст.193, 216, 218, 230, 231, 232 ГК України, а також порушення вимог процесуального права, а саме ст.ст. 2, 7, 11,13, 42, 73-79, 86, 236, 237 ГПК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 у справі № 910/7643/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/7643/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук