ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/1050/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії " Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго"

про стягнення 209 765,67 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

18.12.2018 Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» про стягнення 209 765,67 грн, з яких 169 298,81 грн інфляційних та 40 466,86 грн річних, нарахованих у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за договором комісії № 12/04-391 від 01.10.2004 щодо сплати заборгованості у розмірі 443 955,59 грн, яка була стягнута рішенням Господарського суду Херсонської області у справі № 1/27-06 від 07.02.2006.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що рішенням Господарського суду Херсонської області у справі № 1/27-06 від 07.02.2006 за позовом Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» про стягнення 845 157,84 грн з відповідача стягнута заборгованість у розмірі 595 616,62 грн за названим договором комісії та на даний час вона відповідачем сплачена частково – заборгованість складає 443 955,59 грн, а тому на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України ним нараховані інфляційні та річні у вказаних сумах.

Позивач також вказав, що внаслідок реорганізації він є правонаступником Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України».

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- рішення суду у справі № 1/27-06 від 07.02.2006,

- статут Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України».

Дії, аргументи та докази відповідача

Відповідачем позовні вимоги не визнаються з посиланням на неправомірний обрахунок інфляційних, який здійснений без урахування індексу інфляції за кожний місяць, а не загалом.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 20.12.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (16.01.2019) надати відзив на позов, а позивачу строк (21.01.2019) для надання відповіді на відзив. На виконання вказаної ухвали відповідачем поданий у встановлений строк відзив на позов, а позивач правом надання відповіді на відзив не скористався.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

07.02.2006 Господарським судом Херсонської області у справі № 1/27-06 за позовом Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» про стягнення 845 157,84 грн прийняте рішення, за яким з Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» на користь Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» стягнуто серед іншого 595 616,62 грн.

У відповідності до положень частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України це рішення є преюдиційним по відношенню до обставин даної справи, а тому установлені ним обставини не потребують доказування.

Зокрема, названим рішенням судом установлено, що 01.10.2004 між ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» був укладений договір комісії № 12/04-391, згідно з яким КПТМ «Каховтеплокомуненерго» здійснювало продаж теплової енергії від свого імені в інтересах та за рахунок ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України».

У період з листопада 2004 року по квітень 2005 року на виконання умов договору позивач передав відповідачу теплову енергію у розмірі 29 972 гігакалорій на загальну суму 2 812 476,36 грн, а відповідач реалізувавши її споживачам, перерахував позивачу лише частину вартості, у зв’язку з чим виникла заборгованість у сумі 595 616,62 грн.

Як слідує з пункту 1.2. Статуту Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» вона « … є правонаступником … реорганізованого Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» …».

За обліковими даними позивача відповідачем вказана сума заборгованості у розмірі 443 955,59 грн станом на 31.07.2018 не сплачена, підтвердженням чому є довідка щодо стану заборгованості, а тому ним нараховані на цю суму інфляційні у сумі 169 298,81 грн за період з 01.12.2015 по 31.10.2018, а також річні у сумі 40 466,86 грн за період з 01.12.2015 по 14.12.2018.

Підводячи підсумок наведених обставин, суд стверджує, що вказаними доказами позивач підтвердив та довів факт невиконання відповідачем умов договору комісії № 12/04-391 від 01.10.2004 щодо сплати 443 955,59 грн основної заборгованості, а також наявність несплати цієї суми станом на час розгляду справи в суді.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов’язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов’язань, за якими: «Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1); «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

Таким чином невиконання відповідачем взятого на себе грошового зобов’язання зі сплати вартості реалізованого за договором комісії товару, є порушенням взятих ним на себе зобов’язань та вказаних правових положень.

Разом з тим, за змістом статті 599 ЦК України «зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином», а тому стягнення заборгованості з відповідача за судовим рішенням у справі № 1/27-06 не припинило саме зобов’язання зі сплати такої грошової заборгованості, у зв’язку з чим таке прострочення існувало у тому числі у період з 01.12.2015 по 31.10.2018.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов’язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов’язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу 169 298,81 грн інфляційних за період з 01.12.2015 по 31.10.2018, а також річні у сумі 40 466,86 грн за період з 01.12.2015 по 14.12.2018, розрахунок яких судом перевірений та він є правомірним.

Аналіз заперечень відповідача

Як зазначено вище, відповідач вказав на неправомірний обрахунок інфляційних, який здійснений позивачем без урахування індексу інфляції за кожний місяць, а не загалом.

Оцінюючи наведений аргумент як заперечення на позов, суд зазначає, що позивачем інфляційні нараховані за повні місяці періоду стягнення, а саме з 01.12.2015 по 21.10.2018, а тому такий обрахунок є правомірним та відповідає листу Верховного Суду Укроїни № 62-97 від 03.04.1997, оскільки у цьому листі йде мова про розрахунок індексу інфляції в середньому на місяць, а не на конкретну дату місяця.

За таких обставин, заперечення відповідача до уваги судом не прийняті.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів суд вважає, що відповідач порушив договірні зобов’язання щодо сплати грошової заборгованості, у зв’язку з чим повинен сплатити позивачу 169 298,81 грн інфляційних та 40 466,86 грн річних, а тому позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 6731 від 13.12.2018 у сумі 3 147 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України ,

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» (74800 Херсонська область, м. Каховка, вул. Соборності, буд. 20-А; ідентифікаційний код 05449897) на користь Дочірньої компанія «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» (04116 м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 31301827) –169 298,81 грн інфляційних, 40 466,86 грн річних та 3 147 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя            М.К. Закурін