ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа№ 910/13064/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 10.01.2019

за апеляційною скаргою Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 (повне рішення складено 01.10.2018)

у справі №910/13064/17 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Національного банку України

до 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У серпні 2017 року Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - уповноважена особа Фонду, ПАТ «Дельта Банк») та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про зобов'язання уповноваженої особи Фонду додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги Національного банку України у розмірі 23 944 916, 68 грн; внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» у частині збільшення акцептованих вимог кредиторів Національного банку України на суму 23 944 916, 68 грн та подання змін на затвердження виконавчою дирекцією Фонду та зобов'язання Фонду затвердити змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в частині збільшення акцептованих вимог кредиторів Національного банку України.

Позовні вимоги про зобов'язання додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем 1 не було акцептовано кредиторські вимоги Національного банку України на загальну суму 23 944 916, 68 грн, з яких: 22 444 916, 68 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за кредитом; 1 500 000, 00 грн - штрафи за неналежне виконання умов кредитних договорів у зв'язку з тим, що вказані зобов'язання АТ «Дельта Банк» були відсутні в балансі банку станом на 05.10.2015, тобто на дату запровадження ліквідаційної процедури в ПAT «Дельта Банк».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 у справі №910/13064/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017, у задоволенні позовних вимог Національного банку України відмовлено повністю.

Указані судові рішення мотивовані тим, що судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, 34 ГПК України, в редакції, що діяла до 15.12.2017 протиправної бездіяльності щодо позивача та порушення його прав чи інтересів щодо зобов'язання затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк».

Постановою Верховного Суду від 23.05.2018 суд частково задоволено касаційну скаргу Національного банку України, скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 04.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходив з того, що суди попередніх інстанцій, у порушення приписів ст. ст. 34, 36, 43 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017), дійшли висновку про те, що заборгованість на суму 22 444 916, 68 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за кредитом та 1 500 000,00 грн. штрафу за неналежне виконання умов кредитних договорів не обліковувалась на балансі ПАТ «Дельта Банк», а тому Уповноваженою особою правомірно відхилені кредиторські вимоги Національного банку України у вказаній сумі, оскільки ні місцевим, ні апеляційним господарськими судами не досліджувався баланс ПАТ «Дельта Банк», з огляду на його відсутність у матеріалах справи.

Водночас, суд касаційної інстанції зазначив, що доводи касаційної скарги про те, що надані позивачем розрахунки заборгованості ПAT «Дельта Банк» при розгляді даної справи щодо нарахування пені за простроченими відсотками здійснювалось не за весь період прострочення, а лише за дні, на які відстрочення сплати відсотків не розповсюджувалось, не розглядались судом касаційної інстанції, оскільки дані обставини не перевірялись судами, а оскаржувані рішення не містять дослідження наданих позивачем розрахунків заборгованості та виписок з рахунків за кредитами ПAT «Дельта Банк».

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 в позові Національного банку України відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що під час формування реєстру вимог кредиторів уповноважена особа не визначає та не розраховує для кожного кредитора суму заборгованості, а формує реєстр вимог кредиторів виключно на підставі даних балансу банку станом на 05.10.2015 (дату відкликання банківської ліцензії ПАТ «Дельта Банк» та введення у ньому процедури ліквідації).

Відсутність на балансі банку заборгованості за кредитними договорами в частині пені та штрафу, що підтверджується підписаним між сторонами актом звірки розрахунків від 17.11.2016, свідчить про відсутність підстав для включення заявленого позивачем розміру штрафних санкцій до реєстру вимог кредиторів.

Також суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами та здійснивши аналіз умов укладених додаткових договорів за грудень 2014 року, січень-березень 2015 року (якими сторонами погодили відстрочити терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом по всіх кредитних договорах, зокрема, за листопад - грудень 2014 року та січень-травень 2015 року) дійшов висновку, що заявлена позивачем пеня за прострочення сплати відсотків за вищевказані періоди є неправомірною, у зв'язку з встановленим відстрочення виконання зобов'язань щодо сплати відповідних відсотків.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У жовтні 2018 Національний банк України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 було прийнято апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 до провадження, запропоновано учасникам провадження надати відзиви та заперечення на відзив, встановлено строк для подачі відповідних заяв, скаргу призначено до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 відкладено розгляд апеляційної скарги Національного банку України до 09.01.2019.

09.01.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від Національного банку України надійшло клопотання про залучення доказів до справи (копії службових листів, у задоволенні якого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2019, на підставі ч. 3 ст. 269 ГПК України, відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 оголошено перерву у розгляді справи № 910/13064/17 до 10.01.2019.

В судове засідання 10.01.2019 з'явились представники позивача, та відповідачів.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представники відповідачів проти доводів апеляційної скарги заперечили та просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в них доводів

Національний банк України в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що:

- висновок суду першої інстанції про те, що позивачем неправомірно нарахована пеня за несплату відсотків є невірним, оскільки нарахування пені здійснювалося за фактичне порушення зобов'язань по сплаті відсотків до моменту їх відстрочення, при цьому будь-якого відстрочення та/або прощення сплати пені, яка нарахована за попередні періоди кредитним договором та додатковими договорами, не передбачено;

- на момент складання реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», у розпорядженні уповноваженої особи перебували документи, які підтверджували фактичні дані щодо кредиторських вимог Національного банку України, у тому числі на суму штрафних санкцій в розмірі 23 944 916, 68 грн;

- Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/8132/17 дійшла висновку, що відображення чи не відображення штрафних санкцій за кредитними договорами (за якими боржником є банк, що перебуває у ліквідації) на балансі банку не є підставою для відмови у акцептуванні відповідних кредиторських вимог, адже зобов'язання по сплаті штрафних санкцій виникають із правочину (відповідного кредитного договору), а не з балансу банку.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив

Фонд у відзиві на апеляційну скаргу №27-22941/18 від 16.11.2018 заперечує проти доводів скаржника та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач 2 вказує, що, згідно зі ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 4.21., 4.22. Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку, під час формування реєстру вимог кредиторів уповноважена особа не визначає та не розраховує для кожного кредитора суму заборгованості, а формує реєстр вимог кредиторів виключно на підставі даних балансу банку.

Також, Фонд вказує, що відповідно до Положення про виведення неплатоспроможних банків з ринку, підставою для затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів є пропозиції уповноваженої особи щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог, а тому порушення прав та інтересів позивача за заявленими вимогами до Фонду відсутні.

Що стосується позовних вимог до Фонду, відповідач 2 зазначив, що повноваження тимчасового адміністратора та ліквідатора ПАТ «Дельта Банк» були делеговані виконавчою дирекцією Фонду уповноваженій особі. Вимоги позивача пов'язані з акцептування кредиторських вимог до банку, а зобов'язання затвердити такі зміни до реєстру вимог ПАТ «Дельта Банк», на думку відповідача 2, є передчасними.

29.11.2018 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Національного банку України надійшла відповідь на відзив, в якій скаржник просив взяти до уваги таку відповідь та задовольнити апеляційну скаргу. Скаржником надано пояснення стосовно періодів нарахування пені, що не була акцептована відповідачем 1 та штрафу. Також позивач зазначив, що на момент складання реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», у розпорядженні уповноваженої особи перебували документи, які підтверджували фактичні дані щодо кредиторських вимог Національного банку України, у тому числі на суму штрафних санкцій у розмірі 23 944 916, 68 грн, зокрема меморіальні ордери.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Закон України «Про Національний банк України» (п. 3 ст. 7, п. 1 ст. 42) визначає, що Національний банк України, зокрема, виступає кредитором останньої інстанції для банків і організовує систему рефінансування, для забезпечення виконання покладених на нього функцій здійснює такі операції, а саме надає кредити банкам для підтримки ліквідності за ставкою не нижче ставки рефінансування Національного банку та в порядку, визначеному Національним банком.

Господарський суд міста Києва встановив, що на підставі наведених положень Закону, Національним банком України (кредитор) було надано ПАТ «Дельта Банк» (позичальник) кредитні кошти на підставі наступних кредитних договорів: кредитний договір № 41/09/3 від 06.05.2009, № 41/09/4 від 06.05.2009, № 41/09/5 від 06.05.2009, № 41/09/6 від 10.06.2009, № 51 від 22.10.2008, № 64 від 05.11.2008, № 39/09-08/СТ від 11.09.2008, №86/11-08/СТ від 11.11.2008, № 144/1 від 29.12.2008, № 144/2 від 30.12.2008, № 144/3 від 31.12.2008, № 144/4 від 05.01.2009, № 144/5 від 12.01.2009, № 144/6 від 29.01.2009, № 144/7 від 06.02.2009, №144/8 від 11.02.2009, № 144/9 від 13.02.2009, № 144/10від 16.02.2009, №144/11 від 27.02.2009, № 144/12 від 04.03.2009, №144/13 від 05.03.2009, №144/14 від 13.03.2009, № 144/15 від 20.03.2009, № 144/16 від 06.04.2009, № 144/17 від 15.04.2009, № 144/18 від 17.04.2009, № 144/19 від 30.04.2009, № 144/20 від 03.06.2009, №144 від 29.12.2008, № 66/11-08/СТ від 06.11.2008, № 01/1 від 19.01.2009, № 01/8 від 05.03.2009, № 01/9 від 11.03.2009, № 01/11 від 03.04.2009, № 01/15 від 18.06.2009, № 1 від 18.02.2009, № 90 від 12.11.2008, № 09/09 від 10.02.2009, № 42 від 12.09.2014, № 08 від 04.03.2014, № 06 від 26.02.2014, № 37 від 11.04.2014, № 132/04- 14/КТ від 23.04.2014, № 147/05-14/КТ від 19.05.2014 (всього 44 договори) (надалі разом - кредитні договори). Пеня за прострочення оплат по кредиту та за відсотками нарахована по 42 договорам (без кредитних договорів № 39/09-08/СТ від 11.09.2008 та №144 від 29.12.2008).

За умовами кредитних договорів кредитор надав позичальнику кредит у сумі, обумовленій у відповідному кредитному договорі, для підтримання ліквідності, а позичальник, в свою чергу, взяв на себе наступні зобов'язання (згідно п. 2.3. вказаних кредитних договорів): повернути суму кредиту та нараховані за ним проценти, згідно графіку, зазначеному у відповідному кредитному договорі; сплачувати відсотки за користування кредитом, у порядку та на умовах, обумовлених у відповідному кредитному договорі; у разі несплати або несвоєчасної сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом, сплатити пеню в розмірі 0,5 процента від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення виконання зобов'язань. Базовою кількістю днів для нарахування пені є фактична кількість днів у місяці/році; у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, сплатити кредитору штраф у розмірі 30 000, 00 грн.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені ст. 37, 38, 51, ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Суд першої інстанції встановив, що інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам банку було опубліковано в газеті «Голос України» №187 (6191) від 08.10.2015 та розміщено на офіційному сайті Фонду у мережі Інтернет (www.fg.gov.ua).

З матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом та звернувся 28.10.2015 із заявою №18-02012/81701 з кредиторськими вимогами до ПАТ «Дельта Банк», у якій заявив вимоги за наведеними вище кредитними договорами у сумі, що станом на 02.10.2015 склала 9 367 016 223, 89 грн, а саме: заборгованості за кредитами у сумі 8 557 712 172, 17 грн; процентів за користування кредитами у сумі 770 844 944, 62 грн; пені за кредитами у сумі 29 808 615, 28 грн; пені за процентами у сумі 8 650 491, 82 грн. До заяви були включені вимоги щодо сплати штрафів за неналежне виконання умов наведених вище кредитних договорів у загальній сумі 1 500 000, 00 грн.

Уповноважена особа Фонду у електронному повідомленні від 04.04.2016 №3032 надала позивачу інформацію про акцептування його вимог як кредитора ПАТ «Дельта Банк» в сумі 9 344 571 307, 23 грн, а саме: заборгованість за кредитами у сумі 8 557 712 172, 17 грн; заборгованість за процентами у сумі 770 844 944, 62 грн; пеня 16 014 190, 43 грн.

Про акцептування решти сум, які були заявлені позивачем у заяві №18-02012/81701 від 28.10.2015 та інформації щодо причини відхилення частини кредиторських вимог позивача від відповідача-1 не надано.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до акта звірки наявної заборгованості ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, укладеними з Національним банком України від 17.11.2016 року, відповідачем-1 не було акцептовано кредиторські вимоги позивача на загальну суму 23 944 916, 68 грн, з яких: 22 444 916, 68 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за кредитом; 1 500 000, 00 грн - штрафи за неналежне виконання умов кредитних договорів з огляду на те, що вказані зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» були відсутні в балансі банку на 05.10.2015, тобто на дату запровадження ліквідаційної процедури в ПAT «Дельта Банк».

Не акцептування та не включення до реєстру уповноваженою особою кредиторських вимог щодо пені та штрафу, нарахованих згідно умов наведених вище кредитних договорів, стало підставою для звернення Національного банку України з даним позовом до суду, з підстав порушення його прав як кредитора.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 2 протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Також відповідно до п. 4.20. глави V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 2 від 05.07.2012 (далі - Положення), уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

На виконання вимог постанови суду касаційної інстанції, суд першої інстанції залучив до матеріалів справи баланс банку станом на 05.10.2015 АТ «Дельта Банк» (а.с. 30 - 34).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що з доданого до матеріалів справи балансу АТ «Дельта Банк» вбачається, що по розділу 13 пасиву банку (Клас 1) обліковано заборгованість у розмірі 933 112 251 669 грн, в тому числі до складу якої входить 9 344 571 307, 23 грн заборгованості перед Національним Банком України на дату відкликання банківської ліцензії. Відсутність на балансі банку заборгованості за вищевказаними кредитними договорами в частині пені та штрафу підтверджується підписаним між сторонами актом звірки розрахунків від 17.11.2016 року.

Водночас, як вбачається з балансу АТ «Дельта Банк» розділ 13 пасиву банку (Клас 1) містить інформацію про обліковану загальну заборгованість у розмірі 933 112 251 669 грн, в якому ніяким чином не відображено (не виокремлено) заборгованість перед Національним банком України з визначенням суми 9 344 571 307, 23 грн, як про це зазначає суд першої інстанції.

Крім того, у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 49 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наявність чи відсутність інформації у балансі АТ «Дельта Банк» не може бути єдиними фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, з огляду на існування кредитних договорів, які також повинні були бути у розпорядженні Фонду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що без належного встановлення, по яких саме кредитних договорах та за який період було перенесено терміни сплати платежів за процентами, є передчасним висновок суду першої інстанції про відсутність у Національного банку України права на нарахування пені (штрафних санкцій) за період з грудня 2014 по березень 2015 за всіма кредитними договорами. Викладене свідчить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи (п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №910/13023/16 (яка ухвалена за подібних правовідносин та схожих обставин).

Крім того, суд апеляційної інстанції також враховує наступну позицію Верховного Суду у справі №910/8558/17 від 22.05.2018, ухвалену за подібних правовідносин.

Так, Верховний Суд зазначає, що: «Суд апеляційної інстанції, обмежившись посиланням на те, що відхилення Уповноваженою особою Фонду вимог позивача щодо включення до реєстру вимог кредиторів відповідає вимогам Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012, не надав належної оцінки правомірності тих підстав, з яких відповідачем не було акцептовано спірну кредиторську вимогу позивача та не включено до реєстру кредиторів банку. Крім того, зазначивши про відмінність у розмірі і складі вимог позивача до ПАТ «Банк «Меркурій» у цій справі та справі № 640/6445/14-ц, апеляційний господарський суд, не дослідив та не перевірив відповідні обставини, з огляду на зібрані у справі докази, не з'ясував, як зазначена заборгованість співвідноситься з умовами кредитного договору № 02-06К-56 та первинними бухгалтерськими документами, виписками з рахунка боржника тощо, наявними у справі, не дослідив і не з'ясував станом на яку саме дату було розраховано таку заборгованість, хоча зазначив про певні розбіжності у сумах заборгованості, що свідчить про не з'ясування питань, з якими пов'язано законне вирішення спору по суті, зважаючи на предмет і підстави позову».

Тобто у вказаній справі Верховний Суд наголошує на необхідності оцінки правомірності підстав, з яких не було акцептовано спірну кредиторську вимогу позивача, дослідження питання розміру заборгованості, періоду нарахування заборгованості.

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з доводами скаржника про те, що відсутність інформації стосовно заборгованості (відповідача 1 перед позивачем) на балансі відповідача 1 не може бути єдиними фактичними даними щодо наявності або відсутності заборгованості перед Національним банком України, а має бути встановлено на підставі первинних документів, що підтверджують або ж спростовують наявність такої заборгованості.

Більше того, сам баланс, долучений відповідачем до матеріалів справи, не відображає інформацію про те, що станом на 05.10.2015 заборгованість АТ «Дельта Банк» перед Національним банком України складає 9 344 571 307, 23 грн, а тому відповідні посилання суду першої інстанції на те, що під час формування реєстру вимог кредиторів уповноважена особа не визначає та не розраховує для кожного кредитора суму заборгованості як на підставу відмови у позові, визнається помилковим.

До того ж, норма ч. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» закріплюють можливість судового захисту прав кредиторів, що стосується акцептування їх вимог, що відповідно передбачає спір щодо таких вимог (розміру, порядку нарахування, тощо). За результатами перегляду суд апеляційної інстанції встановив порушення прав кредитора, які неправомірно не визнані відповідачем 1, на захист яких звернувся позивач.

Враховуючи приписи спеціального законодавства щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спорах про акцептування вимог кредиторів поряд із нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» застосовуються положення цивільного та господарського законодавства, що регулюють відповідні правовідносини (кредит § 2 Глави 71 Цивільного кодексу України, правові наслідки за порушення зобов'язань, відповідальність за порушення зобов'язання Глава 51 Цивільного кодексу України).

Північний апеляційний господарський суд встановив, що у сторін під час розгляду справи, спору щодо оригіналів документів, розміру не акцептованих вимог (правильності розрахунку) не має. Відповідачі контррозрахунку не акцептованих вимог на подавали, оскільки вважають, що пеня по таким вимогам взагалі не підлягає нарахуванню.

Так, суд першої інстанції встановив, що між позивачем та відповідачем було укладено наступні кредитні договори: кредитний договір № 41/09/3 від 06.05.2009, № 41/09/4 від 06.05.2009, № 41/09/5 від 06.05.2009, № 41/09/6 від 10.06.2009, № 51 від 22.10.2008, № 64 від 05.11.2008, № 39/09-08/СТ від 11.09.2008, №86/11-08/СТ від 11.11.2008, № 144/1 від 29.12.2008, № 144/2 від 30.12.2008, № 144/3 від 31.12.2008, № 144/4 від 05.01.2009, № 144/5 від 12.01.2009, № 144/6 від 29.01.2009, № 144/7 від 06.02.2009, №144/8 від 11.02.2009, № 144/9 від 13.02.2009, № 144/10від 16.02.2009, №144/11 від 27.02.2009, № 144/12 від 04.03.2009, №144/13 від 05.03.2009, №144/14 від 13.03.2009, № 144/15 від 20.03.2009, № 144/16 від 06.04.2009, № 144/17 від 15.04.2009, № 144/18 від 17.04.2009, № 144/19 від 30.04.2009, № 144/20 від 03.06.2009, №144 від 29.12.2008, № 66/11-08/СТ від 06.11.2008, № 01/1 від 19.01.2009, № 01/8 від 05.03.2009, № 01/9 від 11.03.2009, № 01/11 від 03.04.2009, № 01/15 від 18.06.2009, № 1 від 18.02.2009, № 90 від 12.11.2008, № 09/09 від 10.02.2009, № 42 від 12.09.2014, № 08 від 04.03.2014, № 06 від 26.02.2014, № 37 від 11.04.2014, № 132/04- 14/КТ від 23.04.2014, № 147/05-14/КТ від 19.05.2014.

Як свідчать матеріали справи, а саме архівні виписки по особовому рахунку за період з 01.10.2008 по 31.12.2015, на виконання умов кредитних договорів Національний банк України надав позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному договорами. Отже, кредитор свої зобов'язання за вказаним договорами виконав.

Положеннями вказаних кредитних договорів сторони узгодили, що позивальник зобов'язується у разі неможливості списання з кореспондентського рахунку коштів, що становлять вимоги кредитора, сплатити пеню в розмірі 0, 5 процента від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, що діяла в період прострочення виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2014 сторони уклали додатковий договір №12 до кредитного договору № 41/09/3 від 06.05.2009, яким домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 року - 02.02.2015».

27.01.2015 сторони уклали додатковий договір № 13 до кредитного договору № 41/09/3 від 06.05.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти останній абзац п. 1.3. у наступній редакції: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 року - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 14 до кредитного договору № 41/09/3 від 06.05.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

Оскільки відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами №12, 13, 14 до кредитного договору № 41/09/3 від 06.05.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 09.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 3 01.02.2015 - 03.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 19 931, 79 грн.

04.12.2014 сторони уклали додаткову угоду № 11 до кредитного договору №41/09/4 від 06.05.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 року - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 13 до кредитного договору № 41/09/4 від 06.05.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 11, 13 до кредитного договору № 41/09/4 від 06.05.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 09.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 3 01.02.2015 - 03.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 19 077, 98 грн.

04.12.2014 сторони уклали додаткову угоду № 11 до кредитного договору №41/09/5 від 06.05.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 року - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 12 до кредитного договору № 41/09/5 від 06.05.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

Оскільки відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 11, 12 до кредитного договору № 41/09/5 від 06.05.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 09.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 3 01.02.2015 - 03.02.2015, за 04.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 58 271, 25 грн.

04.12.2014 сторони уклали додаткову угоду № 10 до кредитного договору №41/09/6 від 10.06.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 року - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 11 до кредитного договору № 41/09/6 від 10.06.2009, згідно з п. 1 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 10, 11 до кредитного договору № 41/09/6 від 10.06.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 09.01.2015, з 10.01.2015 - 12.01.2015, з 16.01.2015 - 29.01.2015, за 30.01.2015, за 31.01.2015, з 01.02.2015 - 02.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 8 791, 27 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 37 до кредитного договору №51 від 22.10.2008, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 15.01.2015».

27.01.2015 сторони уклали договір про внесення змін та доповнень № 39 до кредитного договору № 51 від 22.10.2008, згідно з п. 2 якого сторони домовились доповнити п. 1.3. абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за період з 15.01.2015 по 31.01.2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 40 до кредитного договору № 51 від 22.10.2008, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 37, 39, 40 до кредитного договору № 51 від 22.10.2008 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 09.01.2015, з 10.01.2015 - 12.01.2015, з 16.01.2015 - 29.01.2015, за 30.01.2015, за 31.01.2015, з 01.02.2015 - 02.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 173 536, 23 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №64 від 05.11.2008, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 39 до кредитного договору № 64 від 05.112008, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 39 до кредитного договору № 64 від 05.11.2008 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 12.01.2015, за 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 04.02.2015, з 05.02.2015 - 06.02.2015, з 07.02.2018 - 09.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 132 823, 48 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №86/11-08/СТ від 11.11.2008, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 86/11-08/СТ від 11.11.2008, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 86/11-08/СТ від 11.11.2008 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 09.02.2015, за 10.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 139 309, 92 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/1 від 29.12.2008, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/1 від 29.12.2008, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/1 від 29.12.2008 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 10.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 68 681, 99 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/2 від 30.12.2008, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/2 від 30.12.2008, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/2 від 30.12.2008 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 10.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 13 122, 23 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/3 від 31.12.2008, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/3 від 31.12.2008, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/3 від 31.12.2008 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 10.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 20 597, 11 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/4 від 05.01.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/4 від 05.01.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/4 від 05.01.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 10.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 9 362, 33 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/5 від 12.01.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/5 від 12.01.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/5 від 12.01.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 10.02.2015, за 11.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 13 656, 86 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/6 від 29.01.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/6 від 29.01.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/6 від 29.01.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 11.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 16 709, 30 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/7 від 06.02.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/7 від 06.02.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/7 від 06.02.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 11.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 30 068, 80 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/8 від 11.02.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/8 від 11.02.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/8 від 11.02.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 11.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 2 914, 40 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/9 від 13.02.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/9 від 13.02.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/9 від 13.02.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 11.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 3 885, 88 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/10 від 16.02.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/10 від 16.02.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/10 від 16.02.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 11.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 31 087, 05 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/11 від 27.02.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/11 від 27.02.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/11 від 27.02.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 13.01.2015, за 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 11.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 21 427, 15 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/12 від 04.03.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/12 від 04.03.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/12 від 04.03.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 11.02.2015, за 12.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 40 844, 33 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/13 від 05.03.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/13 від 05.03.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/13 від 05.03.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 12.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 164 831, 69 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/14 від 13.03.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/14 від 13.03.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/14 від 13.03.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 12.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 20 603, 96 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/15 від 20.03.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/15 від 20.03.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/15 від 20.03.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 12.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 31 524, 06 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/16 від 06.04.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/16 від 06.04.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/16 від 06.04.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 12.02.2015, з 13.02.2015 - 19.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 7 844, 02 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/17 від 15.04.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/17 від 15.04.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/17 від 15.04.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 19.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 2 809, 10 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/18 від 17.04.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/18 від 17.04.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/18 від 17.04.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 19.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 6 639, 72 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/19 від 30.04.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/19 від 30.04.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/19 від 30.04.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 19.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 5 107, 47 грн.

04.12.2014 сторони уклали договір про внесення змін № 36 до кредитного договору №144/20 від 03.06.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір про внесення змін № 38 до кредитного договору № 144/20 від 03.06.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 36, 38 до кредитного договору № 144/20 від 03.06.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 19.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 10 447, 85 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 16 до кредитного договору № 66/11-08/СТ від 06.11.2008, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 18 до кредитного договору № 66/11-08/СТ від 06.11.2008, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 16, 18 до кредитного договору № 66/11-08/СТ від 06.11.2008 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 19.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 42 131, 18 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 16 до кредитного договору № 01/1 від 19.01.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 18 до кредитного договору № 01/1 від 19.01.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 16, 18 до кредитного договору № 01/1 від 19.01.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 19.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 72 205, 65 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 18 до кредитного договору № 01/8 від 05.03.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 20 до кредитного договору № 01/8 від 05.03.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 18, 20 до кредитного договору № 01/8 від 05.03.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 14.01.2015, за 15.01.2015, з 16.01.2015 - 29.01.2015, за 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 27.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 43 566, 95 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 17 до кредитного договору № 01/9 від 11.03.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 18 до кредитного договору № 01/9 від 11.03.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 17, 18 до кредитного договору № 01/9 від 11.03.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 15.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 19.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 131 505, 82 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 17 до кредитного договору № 01/11 від 03.04.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 19 до кредитного договору № 01/11 від 03.04.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 17, 19 до кредитного договору № 01/11 від 03.04.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 15.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 19.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 41 330, 40 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 17 до кредитного договору № 01/15 від 18.06.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 18 до кредитного договору № 01/15 від 18.06.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 17, 18 до кредитного договору № 01/15 від 18.06.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 15.01.2015, з 16.01.2015 - 20.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 19.02.2015, за 20.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 66 441, 47 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 10 до кредитного договору № 1 від 18.02.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 11 до кредитного договору № 1 від 18.02.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 не здійснив погашення по кредиту позивач здійснив нарахування пені за прострочення кредиту за 26.02.2015 в сумі 12, 11 грн. Також, оскільки відповідач 1 не здійснив у строк встановлений додатковими угодами № 10, 11 до кредитного договору № 1 від 18.02.2009 погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.12.2014 - 04.12.2014, з 27.12.2014 - 31.12.2014, з 01.01.2015 - 26.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 27.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 42 431, 05 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 6 до кредитного договору № 90 від 12.11.2008, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 7 до кредитного договору № 90 від 12.11.2008, згідно з п. 1 якого сторони домовились викласти розділ 1 «Предмет договору» кредитного договору від 12.11.2008 № 90 у такій редакції (п. 1.3.): «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 не здійснив погашення по кредиту позивач здійснив нарахування пені за прострочення кредиту за 26.02.2015 в сумі 12, 11 грн. Також, оскільки відповідач 1 не здійснив у строк встановлений додатковими угодами № 6, 7 до кредитного договору № 90 від 12.11.2008 погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.12.2014 - 04.12.2014, з 27.12.2014 - 31.12.2014, з 01.01.2015 - 26.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 27.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 17 655, 23 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 9 до кредитного договору № 09/09 від 10.02.2009, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 10 до кредитного договору № 09/09 від 10.02.2009, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 9, 10 до кредитного договору № 09/09 від 10.02.2009 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.12.2014 - 04.12.2014, з 27.12.2014 - 31.12.2014, з 01.01.2015 - 26.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 27.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 25 330, 90 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору № 42 від 12.09.2014, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.4. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

27.01.2015 сторони уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору № 42 від 12.09.2014, згідно з п. 1 якої сторони домовились змінити п. 1.2. кредитного договору здійснивши зміну графіка погашення (повернення кредиту).

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 4 до кредитного договору № 42 від 12.09.2014, згідно з п. 1, 2 якого сторони домовились змінити п. 1.2. кредитного договору здійснивши зміну графіка погашення (повернення кредиту) та домовились викласти п. 1.4. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 не здійснив погашення по кредитивному договору № 42 від 12.09.2014 в строк встановлений договором, позивач здійснив нарахування пені за прострочення кредиту з 01.12.2014 - 31.12.2014, з 01.01.2015 - 20.01.2015 в сумі 994 585, 18 грн. Також, оскільки відповідач 1 не здійснив у строк встановлений додатковими угодами № 2, 4 до кредитного договору № 42 від 12.09.2014 погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.12.2014 - 04.12.2014, з 27.12.2014 - 31.12.2014, з 01.01.2015 - 26.01.2015, за 27.01.2015, за 28.01.2015, за 29.01.2015, з 30.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 27.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 961 141, 03 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору № 08 від 04.03.2014, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.4. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 4 до кредитного договору № 08 від 04.03.2014, згідно з п. 2, 3 якого сторони домовились змінити п. 1.2. кредитного договору здійснивши зміну графіка погашення (повернення кредиту) та домовились викласти п. 1.4. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

Графік повернення кредиту за договором № 08 від 04.03.2014 обліковувався за двома системними номерами: перший - 1, другий - 2.

У зв'язку тим, що відповідач 1 не здійснив погашення по кредитивному договору № 08 від 04.03.2014 (за системним № 1) в строк встановлений договором, позивач здійснив нарахування пені за прострочення кредиту з 27.02.2015 - 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 864 090, 24 грн. Також, оскільки відповідач 1 не здійснив у строк встановлений додатковими угодами № 2, 3 до кредитного договору № 08 від 04.03.2014 погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 20.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 20.02.2015, за 27.02.2015, 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 153 387, 88 грн.

Крім того, у зв'язку тим, що відповідач 1 не здійснив погашення по кредитивному договору № 08 від 04.03.2014 (за системним № 2) в строк встановлений договором, позивач здійснив нарахування пені за прострочення кредиту з 27.02.2015 - 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 6 528 493, 16 грн. Також, оскільки відповідач 1 не здійснив у строк встановлений додатковими угодами № 2, 3 до кредитного договору № 08 від 04.03.2014 погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.01.2015 - 20.01.2015, за 21.01.2015, 22.01.2015, 23.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 20.02.2015, з 21.02.2015 - 23.02.2015, за 24.02.2015, 25.02.2015, 26.02.2015, 27.02.2015, 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 1 357 957, 22 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 1 до кредитного договору № 06 від 26.02.2014, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.4. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору № 06 від 26.02.2014, згідно з п. 2, 3 якого сторони домовились змінити п. 1.2. кредитного договору здійснивши зміну графіка погашення (повернення кредиту) та домовились викласти п. 1.4. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 не здійснив погашення по кредитивному договору № 06 від 26.02.2014 в строк встановлений договором, позивач здійснив нарахування пені за прострочення кредиту з 21.02.2015 - 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 7 599 704, 64 грн. Також, оскільки відповідач 1 не здійснив у строк встановлений додатковими угодами № 1, 2 до кредитного договору № 06 від 26.02.2014 погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.12.2014 - 04.12.2014, з 27.12.2014 - 31.12.2014, 01.01.2015 - 23.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 20.02.2015, з 21.02.2015 - 27.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 889 790, 07 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору № 37 від 11.04.2014, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.4. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за листопад 2014 року - 26.12.2014, за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 4 до кредитного договору № 37 від 11.04.2014, згідно з п. 3 якого сторони домовились викласти п. 1.4. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 2, 4 до кредитного договору № 37 від 11.04.2014 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 01.12.2014 - 04.12.2014, з 27.12.2014 - 31.12.2014, 01.01.2015 - 23.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 27.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 674 668, 24 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору № 132/04-14/КТ від 23.04.2014, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору № 132/04-14/КТ від 23.04.2014, згідно з п. 2 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 2, 3 до кредитного договору № 132/04-14/КТ від 23.04.2014 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 27.12.2014 - 31.12.2014, 01.01.2015 - 23.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 27.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 391 564, 85 грн.

04.12.2014 сторони уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору № 147/05-14/КТ від 19.05.2014, згідно з п. 1 якої сторони домовились доповнити п. 1.3. кредитного договору абзацом такого змісту: «позичальник сплачує нараховані проценти за користування кредитом за грудень 2014 року - 27.01.2015, за січень 2015 - 27.02.2015».

02.03.2015 сторони уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору № 147/05-14/КТ від 19.05.2014, згідно з п. 1 якого сторони домовились викласти п. 1.3. у такій редакції: «сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 термін сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015, квітень 2015 року, травень 2015 року».

У зв'язку тим, що відповідач 1 у строк встановлений додатковими угодами № 2, 3 до кредитного договору № 147/05-14/КТ від 19.05.2014 не здійснив погашення нарахованих процентів, позивач здійснив нарахування пені за прострочення оплати відсотків з 27.12.2014 - 31.12.2014, 01.01.2015 - 23.01.2015, з 24.01.2015 - 26.01.2015, з 28.01.2015 - 31.01.2015, з 01.02.2015 - 05.02.2015, з 06.02.2015 - 27.02.2015, за 28.02.2015, з 01.03.2015 - 02.03.2015 в сумі 473 004, 07 грн.

Отже, загальний розмір нарахованих Національним банком України пені за прострочення виконання зобов'язань АТ «Дельта Банк» (прострочення повернення кредитів та несвоєчасна сплата відсотків за кредитними договорами) складає 22 444 916, 68 грн.

З матеріалів справи вбачається, що додаткові договори (щодо перенесення терміну сплати кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом) укладались відповідно до постанов Національного банку України № 714 від 06.11.2014, № 784 від 04.12.2014 та № 120 від 19.02.2015.

Указаними постановами Національного банку України, зокрема, дозволено територіальним управлінням Національного банку України зазначати в кредитному договорі про сплату процентів за користування кредитом за поточний місяць не пізніше 27 числа наступного місяця (постанова № 714); дозволено переносити терміни погашення банкам основної суми заборгованості за кредитами із грудня 2014 - лютого 2015 до 10.03.2015 за певних умов (постанова № 784); дозволено переносити з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 терміни погашення банками основної суми за кредитами для підтримки ліквідності, а також процентами нарахованими банкам, які віднесені або будуть віднесені до категорії проблемних (постанова №120).

Перераховані вище додаткові угоди укладались саме на виконання зазначених постанов Національного банку України. До того ж, такі додаткові угоди повністю відповідають змісту вказаних постанов.

Водночас, ні наведені постанови Національного банку України, ні додаткові договори, не містять умов про прощення боргу або припинення зобов'язання за домовленістю сторін. Кожен із додаткових договорів містить інформацію про перенесення сплати кредиту та процентів по зазначених кредитних договорах. А тому посилання відповідача 1 на припинення зобов'язань з посиланням на вищенаведені постанови Національного банку України та у зв'язку з укладенням наведених додаткових договорів, є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи.

За приписами ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, з якою кореспондуються положення ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

У відповідності зі ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з додаткових договорів (договорів про внесення змін) до кредитних договорів, що стосуються нарахування процентів, то такі укладались з метою перенесення сплати таких процентів на більш пізній термін.

Водночас, положення додаткових договорів не містять жодних положень про припинення зобов'язань за домовленістю сторін (новація) (ст. 604 Цивільного кодексу України), припинення зобов'язання прощенням боргу (ст. 605 Цивільного кодексу України). Також положення таких додаткових договорів не містять і умови про їх застосування до відносин між ними (сторонами), які виникли до їх укладення (ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

А тому суд апеляційної інстанції вважає, що періоди, в які було допущено прострочення сплати процентів до укладення договорів про перенесення сплати процентів за користування кредитним коштами, є простроченням виконання зобов'язання, у зв'язку з чим Національним банком України було правомірно нарахована пеня за прострочення сплати відсотків за заявлені та перевірені судом апеляційної інстанції періоди.

Крім того, положеннями кредитних договорів (з урахування договорів про внесення змін до них) містять положення про відповідальність відповідача 1 у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договорами, а саме сплата штрафу у розмірі 30 000, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 1 зобов'язань за кредитними договорами (40 кредитних договорів) (невчасне погашення відсотків за користування кревними коштами) застосував до АТ «Дельта Банк» штрафні санкції, а саме сплату штрафу у розмірі 30 000, 00 грн за кожний випадок неналежного виконання зобов'язання (прострочення) по кожному із сорока договорів. Наведене підтверджується меморіальним ордером №307 від 29.01.2015 (а.с. 26 т. 2), з поміткою «облік штрафів», згідно з призначенням якого 1 200 000, 00 грн нараховані за порушення умов кредитних договорів (АТ «Дельта-Банк»).

Крім того, у зв'язку з порушенням кредитного договору № 51 від 11.10.2008 в частині своєчасного погашення процентів за користування кредитом за грудень 2014 та за січень 2015 позивач нарахував штраф відповідачу 1 у розмірі 60 000, 00 грн (30 000, 00 грн *2). Наведене підтверджується меморіальними ордерами № 293 та № 286 від 21.01.2015 та 19.01.2015 відповідно (а.с. 28 - 29 т. 2), з поміткою: «облік штрафів», згідно з призначенням яких 30 000, 00 (по кожному ордеру) нараховані за порушення умов кредитного договору від 11.10.2008 № 51 (АТ «Дельта-Банк»).

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору № 06 від 26.02.2014 в частині своєчасного погашення процентів за користування кредитом за січень 2015, лютий 2015 та за своєчасне повернення кредиту в лютому 2015 позивач нарахував штраф відповідачу 1 у розмірі 90 000, 00 грн (30 000, 00 грн *3). Наведене підтверджується меморіальним ордером №332 від 23.02.2015 (а.с. 27 т. 2), з поміткою: «облік штрафів», згідно з призначенням якого 90 000, 00 нараховані за порушення умов кредитного договору від 26.02.2014 № 06 (АТ «Дельта-Банк»).

Тому доводи відповідачів про те, що вони не обізнані за які порушення нараховані штрафи, відхиляються судом апеляційної інстанції , оскільки таке нарахування підтверджується саме первинними документами, наявними в матеріалах справи.

Також у зв'язку з порушенням умов кредитних договорів № 1 від 18.02.2009, №90 від 12.11.2008, № 08 від 04.03.2014 в частині своєчасного погашення процентів за користування кредитами за січень 2015 та своєчасного повернення кредитів в лютому 2015 позивач нарахував штраф відповідачу 1 у розмірі 150 000, 00 грн (30 000, 00 грн *5). Наведене підтверджується меморіальним ордером № 381 від 05.05.2015 (а.с. 26 т. 2) з поміткою «облік штрафів», згідно з призначенням якого 150 000, 00 грн нараховані: «(АТ «Дельта-Банк») зг. с/листа від 05.05.15 №В/06-011/4901».

Отже, загальний розмір штрафних санкцій нарахованих Національним банком України АТ «Дельта-Банка», за порушення останнім умов кредитних договорів складає 1 500 000, 00 грн (1 200 000, 00 +60 000, 00 + 90 000, 00 + 150 000, 00), що підтверджується меморіальними ордерами.

Згідно з ч. 1 ст. 334 Господарського кодексу України банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк країни» Національний банк України є кредитором останньої інстанції, до якого може звернутися банк для отримання рефінансування в разі вичерпання інших можливостей рефінансування.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідно до положень ст. 526, 530, 1048, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов'язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ч. 3 ст. 232 Господарського кодексу України вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

У разі невиконання зазначеного обов'язку позичальником у банку виникає, зокрема, право стягнення з позичальника штрафу та пені відповідно до положень 549, 610, 611 Цивільного кодексу України та ст. 230, 232 Господарського кодексу України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції також вважає помилковим посилання суду першої інстанції на акт звірки від 17.11.2016, як на підставу відмови у позові з огляду на таке.

Акт звірки взаєморозрахунків складає одна сторона, а інша має відобразити у цьому акті свої дані бухгалтерського обліку і вивести кінцеве сальдо на відповідну дату окремо за дебетом і кредитом відповідного рахунку бухгалтерського обліку.

Акт звірки від 17.11.2016 складено з метою звірки наявної заборгованості АТ «Дельта Банк» за кредитним договорами станом на 05.10.2015, за результатами якої встановлено, що в балансі банку відсутня заборгованість в розмірі 23 944 916, 68 грн (22 444 916, 68 грн (прострочення повернення кредитів та несвоєчасна сплата відсотків за кредитними договорами) та 1 500 000, 00 грн штрафів за неналежне виконання умов кредитних договорів).

Вказаний акт від 17.11.2016 додатково підтверджує факт розбіжності в бухгалтерському обліку позивача та балансі відповідача 1 станом на 05.10.2015. Актом звірки не узгоджено загальну суму заборгованості АТ «Дельта Банк» перед Національним банком України, що, відповідно, і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

За приписами ст. 73, 76, 79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3 ст. 86 ГПК України).

Отже, акт звірки від 17.11.2016 є одним з доказів у даній справі, який дає змогу дійти висновку про наявність розбіжності в обліку заборгованості АТ «Дельта Банк» перед Національним банком України, що існує між сторонами, що відповідно і стало предметом даного судового розгляду.

Крім того, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання відповідача 1 на рішення у справах № 911/471/17 та № 911/4223/16 щодо приюдиційних фактів, встановлених у вказаних справах з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини, на які посилається відповідач є судженнями суду в іншій справі, водночас, Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у даній справі дав чіткі вказівки щодо необхідності дослідження балансу банку та, відповідно, дослідження розрахунків заборгованості ПAT «Дельта Банк» при розгляді даної справи щодо нарахування пені за простроченими відсотками за відповідні періоди.

Суд встановив, що позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про акцептування кредиторських вимог у межах тридцятиденного строку, визначеного ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, позивач довів належними та допустимими в розумінні ст. 73, 76, 79 ГПК України доказами, що є кредитором відповідача, зокрема, первинними документами, у тому числі виписками банку, меморіальними ордерами, тощо.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що вимоги Національного банку України в частині зобов'язання уповноваженої особи Фонду додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги Національного банку України у розмірі 23 944 916, 68 грн; внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» в частині збільшення акцептованих вимог кредиторів Національного банку України на суму 23 944 916, 68 грн та подання змін на затвердження виконавчою дирекцією Фонду є обґрунтованими, документально підтвердженими, а тому підлягають задоволенню на підставі ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 526, 530, 549, 610, 611, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 230, 232 Господарського кодексу України.

Водночас, суд апеляційної інстанції також бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 18.04.2018 у справі №910/8132/17.

Так, Верховний Суд зазначив: « 54. Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

55. Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

56. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що визначений статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.».

Враховуючи подібний характер правовідносин наведеної справи даній, суд апеляційної інстанції зазначає, що введення тимчасової адміністрації у відповідача не впливає на правовий статус ПАТ «Дельта банк», який фактично є боржником за зобов'язанням, а позивач - кредитором.

Крім того, Національний банк України, звертаючись з позовом, просив зобов'язати Фонд затвердити змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в частині збільшення акцептованих вимог кредиторів Національного банку України.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до п. 4.21. Положення уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, вимог позивача про зобов'язання Фонду затвердити зміни реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» щодо включення до нього грошових вимог Національного банку України в сумі 23 944 916, 68 грн, в силу приписів ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 4.21. Положення, є передчасними, оскільки відповідні права позивача на момент вирішення даного спору не порушені, а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Фактично позов підлягає задоволенню частково (щодо вимог до відповідача 1) з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 277 та, внаслідок цього, ч. 2 ст. 277 ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України із застосуванням положень ст. 45, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 549, 610, 612, 1054 Цивільного кодексу України та ст. 193, 230, 232 Господарського кодексу України дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Тоді як у позовних вимогах про зобов'язання Фонду затвердити змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в частині збільшення акцептованих вимог кредиторів Національного банку України суд першої інстанції правомірно відмовив. Тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

8.2. Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі та скасування рішення місцевого господарського суду у відповідній частині з ухваленням нового - про часткове задоволення позовних вимог.

9. Судові витрати

Дана справа розглядалась судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Враховуючи те, що Північний апеляційний господарський суд частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення суду першої інстанції, слід здійснити новий розподіл судових витрат, враховуючи перегляд в різних судових інстанціях. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір за розгляд справи покладається на сторони (позивача і відповідача 1) пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2018 у справі № 910/13064/17 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2018 у справі №910/13064/17 - скасувати в частині позовних вимог до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

3. Прийняти у справі № 910/13064/17 в цій частині нове рішення.

Позов Національного банку України до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги Національного банку України у розмірі 23 944 916, 68 (двадцять три мільйони дев'ятсот сорок чотири тисячі дев'ятсот шістнадцять) гривень 68 копійок; внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в частині збільшення акцептованих вимог кредиторів Національного банку України на суму 23 944 916, 68 (двадцять три мільйони дев'ятсот сорок чотири тисячі дев'ятсот шістнадцять) гривень 68 копійок та подати зміни на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Національного банку України до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без змін, а апеляційну скаргу - в цій частині без задоволення.

4. Здійснити новий розподіл судових витрат (сплаченого судового збору) за розгляд справи, у зв'язку з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції, поклавши на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, код 34047020) на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, код 00032106) 7 680, 00 (сім тисяч шістсот вісімдесят) грн судового збору.

Видачу відповідного наказу доручити суду першої інстанції.

5. Матеріали справи № 910/13064/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 18.01.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз