СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа № 905/1972/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 001521 від 05.01.2018, ордер серія ХВ№000047 від 10.01.2019)

відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь Донецької області (вх. № 555 Д/3 від 25.10.2018) на рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2018 по справі № 905/1972/17 (суддя О.В. Кротінова; повний текст рішення складено та підписано 08.05.2018)

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Мединський і К», м. Дружківка Донецької області

до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь Донецької області

про стягнення 285863,26 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Мединський і К», м. Дружківка Донецької області звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь Донецької області про стягнення 285863,26 грн., у тому числі: заборгованості у розмірі 265703,25 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 3853,91 грн., втрат від інфляції в розмірі 16306,10 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на укладання договору про надання послуг №16000091 від 20.01.2016 із відповідачем, неналежне виконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних витрат.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.05.2018 по справі № 905/1972/17 позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Мединський і К», м. Дружківка Донецької області до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь Донецької області про стягнення 285863,26 грн., у тому числі: заборгованості у розмірі 265703,25 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 3853,91 грн., втрат від інфляції в розмірі 16306,10 грн., задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» 277666,45 грн., у тому числі заборгованість за основною сумою боргу у сумі 265703,25 грн., 3% річних у розмірі 2565,44 грн., інфляційні витрати у розмірі 9397,76 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 4165,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості в сумі 265703,25 грн., а вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних підлягають частковому задоволенню, у звязку з невірним розрахунком.

Приватне акціонерне товариство «Єнакієвський металургійний завод», м.Маріуполь Донецької області звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 07.05.2018 у справі №905/1972/17, в якому посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати в частині задоволення позову та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що акти здачі-приймання наданих послуг за спірним Договором підписані з боку ПАТ «Єнакієвський металургійний завод» неуповноваженими особами, а судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було не враховано норму статті 246 ЦК України, якою встановлено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Крім того, скаржник вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення Господарським судом Донецької області було порушено норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині визнання актів, які не відповідають законодавчо встановленим вимогам, первинними документами. Скаржник вважає, що у відповідача не настав строк оплати, в звязку з неотриманням від позивача рахунків на оплату, а судом першої інстанції безпідставно були відхилені ці доводи відповідача та прийнято оскаржуване рішення. Також відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевим господарським судом безпідставно було відхилено клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення по справі, зважаючи на тяжке матеріальне становище, що підтверджувалось звітом про фінансові результати та захопленням всього майна підприємства і порушеною з цієї підстави кримінальною справою.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.06.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 905/1972/17 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м.Маріуполь Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2018.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про безпідставність аргументів скаржника, оскільки обовязок зі сплати заборгованості для відповідача настав, тому просить рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Разом із цим, на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшла касаційна скарга Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» на ухвалу Господарського суду Донецької області від 02.10.2017 та на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду у справі № 905/1972/17 про повернення апеляційної скарги від 12.10.2017.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.06.2018 зупинено апеляційне провадження у справі № 905/1972/17 до закінчення розгляду касаційної скарги Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 12.10.2017 Верховним Судом та повернення матеріалів справи на адресу Донецького апеляційного господарського суду. Матеріали справи №905/1972/17 направлено до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.08.2018 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» на ухвалу Господарського суду Донецької області від 02.10.2017 та на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду у справі №905/1972/17 про повернення апеляційної скарги від 12.10.2017 повернуто скаржнику.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.09.2018 поновлено апеляційне провадження у справі №905/1972/17 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м.Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 07.05.2018. Призначено розгляд справи на 02.10.2018 об 11:30 год. Сторін повідомлено, що розгляд справи відбудеться у приміщенні корпусу залів судових засідань, за адресою: м.Харків, пр.Науки, 5, перший поверх, зал №3 (кімн.108).

Поряд із цим, на підставі Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 № 454/2017 ліквідовано Донецький апеляційний господарський суд та утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові. Згідно з підпункту 8 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Згідно частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в газеті «Голос України» (№ 185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частинами пятою та сьомою статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду від 01.10.2018 «Про передачу судових справ до Східного та Центрального апеляційних господарських судів» відділом документального забезпечення та контролю здійснено передачу судової справи № 905/1972/17, що перебувала у провадженні Донецького апеляційного господарського суду, за відповідним актом до Східного апеляційного господарського суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2018 для здійснення апеляційного розгляду справи № 905/1972/17 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Медуниці О.Є., судді Черноти Л.Ф.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статей 31, 234, 254 ГПК України, справа № 905/1972/17 згідно ухвали від 30.10.2018 прийнята до провадження Східного апеляційного господарського суду.

Поряд із цим, у зв'язку з припиненням здійснення правосуддя Донецьким апеляційним господарським судом та надісланням усіх справ, що перебували в провадженні даного суду до Східного апеляційного господарського суду, на адресу останнього надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-швейцарського підприємства «МЕТАЛЕН», м. Маріуполь, Донецька область та касаційна скарга Приватного акціонерного товариства «Комсомольське рудоуправління», м. Маріуполь, Донецька область, що подані на ухвалу Господарського суду Донецької області від 02.10.2017 та на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі № 905/1972/17 про повернення апеляційної скарги.

У звязку із надходженням вищезазначених касаційних скарг та необхідністю скерування матеріалів справи до суду касаційної інстанції, Східний апеляційний господарський суд зупинив провадження у справі №905/1972/17 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» на рішення господарського суду Донецької області від 07.05.2018 (повний текст підписано 08.05.2018) до закінчення розгляду касаційних скарг ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-швейцарського підприємства «МЕТАЛЕН», м. Маріуполь, Донецька область та Приватного акціонерного товариства «Комсомольське рудоуправління», м. Маріуполь, Донецька область на ухвалу Господарського суду Донецької області від 02.10.2017 та на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду у справі № 905/1972/17 про повернення апеляційної скарги від 12.10.2017, Верховним Судом та повернення матеріалів справи на адресу Східного апеляційного господарського суду. Матеріали справи № 905/1972/17 направлено до Верховного Суду.

Ухвалами Верховного суду від 08.11.2018 касаційні скарги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-швейцарського підприємства «МЕТАЛЕН», м. Маріуполь, Донецька область та Приватного акціонерного товариства «Комсомольське рудоуправління», м. Маріуполь, Донецька область на ухвалу Господарського суду Донецької області від 02.10.2017 та на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду у справі № 905/1972/17 про повернення апеляційної скарги від 12.10.2017, не прийняті до розгляду та повернуті скаржникам.

26.11.2018 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 905/1972/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 поновлено апеляційне провадження у справі № 905/1972/17. Учасників справи повідомлено про те, що апеляційний розгляд справи № 905/1972/17 відбудеться 10.01.2019 об 11:30 год.

Представник відповідача в судове засідання 10.01.2019 не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у справі рекомендованим поштовим повідомленням (штрихкодовий ідентифікатор № 610). Клопотань про відкладення розгляду справи відповідач суду не надавав, будь-яких заяв по суті апеляційної скарги не представив.

Згідно частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наявність у справі доказів належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, зважаючи на достатність наданих матеріалів для розгляду справи, колегія суддів виходячи з вищевикладених положень Господарського процесуального кодексу України, вважає можливим розглянути справу в апеляційному порядку на підставі наявних у ній доказів та без участі представника відповідача.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2018 по справі № 905/1972/17 задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, 20.01.2016 між відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Єнакієвський металургійний завод» (Замовник) та позивачем ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» (Виконавець) укладено договір про надання послуг №16000091 (у редакції додаткової угоди №5 від 24.05.2016 до договору), відповідно до умов якого виконавець зобовязався за завданням замовника надати послуги по перевезенню вугілля автомобільним транспортом від місця вивантаження із залізничних вагонів ділянка (БРУ) до складу вугілля ділянки ПУТ (послуги), а Замовник в свою чергу зобовязався оплатити послуги, за цінами, вказаними в специфікаціях до цього договору (пункт 1.1. Договору).

В пункті 2.1. Договору у редакції додаткової угоди №7 від 31.01.2017 сторони передбачили, що послуги надаються Виконавцем в наступні строки: початок 20.01.2016, кінець 28.02.2017.

Згідно пункту 3.1. Договору вартість послуг за цим договором визначається в національній валюті України та вказується в специфікаціях до цього договору.

Виконавець не вправі в односторонньому порядку змінити вартість робіт (пункт 3.2. Договору).

Вартість попередньо оплачених послуг зміні не підлягає (пункт 3.3. Договору).

У пункті 4.1. Договору сторони дійшли згоди про те, що здача-приймання наданих послуг оформлюється актом здачі-приймання наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін.

У пункті 5.3. Договору у редакції додаткової угоди №4 від 01.05.2016 сторони передбачили, що вартість послуг, наданих за цим договором, сплачується Замовником протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг та отримання від Виконавця рахунку на оплату, якщо інше не вказано в специфікації.

Згідно пункту 8.1. Договору у редакції додаткової угоди №7 від 31.01.2017 Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 28.02.2017.

Специфікацією №1 від 20.01.2016 у редакції додаткової угоди №3 від 26.04.2016 до Договору передбачено, що позивачем надаються відповідачу послуги по перевезенню вугілля автомобільним транспортом від місця вивантаження із залізничних вагонів ділянка (БРУ) до складу вугілля ділянки ПУТ вартістю без урахуванням податку на додану вартість за одиницю 8,6 грн., усього на суму 246921,60 грн. з ПДВ.

Згідно Специфікації №2 від 01.05.2016 позивачем надаються відповідачу послуги по перевезенню вугілля автомобільним транспортом від місця вивантаження із залізничних вагонів ділянка (БРУ) до складу вугілля ділянки ПУТ вартістю без урахуванням податку на додану вартість за одиницю 6,85 грн., усього на суму 1890600,00 грн. з ПДВ.

Умови оплати за цією специфікацією протягом 90 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг (пункт 6 специфікації №2).

Обєм послуг по перевезенню вугілля, що належить перевезенню, в період з 01.05.2016 по 31.12.2016 орієнтовно складає 230000 тн. (пункт 7 Специфікації №2).

У специфікації №3 від 21.12.2016 вказано, що позивачем надаються відповідачу послуги по перевезенню вугілля автомобільним транспортом від місця вивантаження із залізничних вагонів ділянка (БРУ) до складу вугілля ділянки ПУТ вартістю без урахуванням податку на додану вартість за одиницю 6,85 грн., усього на суму 822000,00 грн. з ПДВ.

Умови оплати за цією специфікацією протягом 90 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг (пункт 6 специфікації №3).

Обєм послуг по перевезенню вугілля, що належить перевезенню, в період з 01.01.2017 по 31.03.2017 орієнтовно складає 100000 тн. (пункт 7 специфікації №3).

Частина друга статті 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір є договором про надання послуг по перевезенню вугілля автомобільним транспортом.

Згідно з частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець), зобов'язується за завданням другої сторони (замовника), надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 905 Цивільного кодексу України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що відповідачем, в порушення умов укладеного Договору, не виконані зобов'язання з оплати вартості наданих послуг по перевезенню вугілля автомобільним транспортом від місця вивантаження з залізничних вагонів до складу вугілля, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 265703,25 грн.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В підтвердження надання послуг за договором позивач надав акти №7701 від 21.11.2016 на суму 29317,00 грн., №7914 від 01.12.2016 на суму 27290,40 грн., №8127 від 06.12.2016 на суму 28830,83 грн., №8724 від 26.12.2016 на суму 64592,76 грн., №655 від 26.01.2017 на суму 54287,76 грн., №1062 від 04.02.2017 на суму 9083,10 грн., №1445 від 21.02.2017 на суму 34080,95 грн., №1523 від 24.02.2017 на суму 18220,45 грн., що загалом становить суму 265703,25 грн.

Дослідивши вказані акти судом першої інстанції встановлено, що їх скріплено печатками підприємств та підписано з боку позивача генеральним директором ОСОБА_3, а з боку відповідача - в.о. директора з транспорту ОСОБА_4, начальником доменного цеху ОСОБА_5, начальником ділянки ПУТ - ОСОБА_6, спеціалістом ОСОБА_7

Відповідач не надав суду першої інстанції жодних доказів в підтвердження відсутності у в.о. директора з транспорту ОСОБА_4, начальника доменного цеху ОСОБА_5, начальника ділянки ПУТ ОСОБА_6 та спеціаліста ОСОБА_7 повноважень на підписання згаданих актів.

Беручи до уваги обсяги послуг, період їх виконання, судом зясовано, що ці послуги надавались позивачем відповідачу на підставі специфікацій №2 від 01.05.2016, №3 від 21.12.2016 до договору №16000091 від 20.01.2016.

Отже, приймаючи до уваги викладені умови оплати (п.6 специфікацій №2 від 01.05.2016р., №3 від 21.12.2016р. до договору №16000091 від 20.01.2016р.) та дату підписання означених актів, суд першої інстанції зазначив, що відповідач остаточно повинен був розрахуватись із позивачем за надані послуги за актом №7701 від 21.11.2016 - не пізніше 18.02.2017, за актом №7914 від 01.12.2016 - не пізніше 28.02.2017, за актом №8127 від 06.12.2016 - не пізніше 05.03.2017, за актом №8724 від 26.12.2016 - не пізніше 25.03.2017, за актом №655 від 26.01.2017 - не пізніше 25.04.2017, за актом №1062 від 04.02.2017 - не пізніше 04.05.2017, за актом №1445 від 21.02.2017 - не пізніше 21.05.2017, за актом №1523 від 24.02.2017 - не пізніше 24.05.2017.

Проте відповідачем не надано суду першої інстанції доказів в підтвердження сплати боргу 265703,25 грн., що мало наслідком висновок про задоволення позову в частині вимог по їх стягненню.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат становить 16306,10 грн. (у межах провадження по даній справі на суму 29317,00 грн. за період січень 2017р.-червень 2017р., на суму 27290,40 грн. за період січень 2017р.-червень 2017р., на суму 28830,83 грн. за період лютий 2017р.-червень 2017р., на суму 64592,76 грн. за період лютий 2017р.-червень 2017р., на суму 54287,76 грн. за період березень 2017р.-червень 2017р., на суму 9083,10 грн. за період квітень 2017р.-червень 2017р., на суму 34080,95 грн. за період квітень 2017р.-червень 2017р., на суму 18220,45 грн. за період квітень 2017р.-червень 2017р.).

Здійснивши перерахунок інфляційних витрат, враховуючи умови оплати, викладені у п.6 специфікацій №2 від 01.05.2016, №3 від 21.12.2016 до договору №16000091 від 20.01.2016, суд першої інстанції дійшов висновку про їх дійсний розмір у сумі 9397,76 грн.

Одночасно позивачем заявлено до стягнення 3% річних 3853,91 грн. (нарахування здійснено на суму 29317,00 грн. за період з 22.12.2016р. по 31.07.2017р., на суму 27290,40 грн. за період з 01.01.2017р. по 31.07.2017р., на суму 28830,83 грн. за період з 06.01.2017р. по 31.07.2017р., на суму 64592,76 грн. за період з 26.01.2017р. по 31.07.2017р., на суму 54287,76 грн. за період з 26.02.2017р. по 31.07.2017р., на суму 9083,10 грн. за період з 07.03.2017р. по 31.07.2017р, на суму 34080,95 грн. за період з 24.03.2017р. по 31.07.2017р., на суму 18220,45 грн. за період з 27.03.2017р. по 31.07.2017р.).

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що їх дійсний розмір становить суму 2565,44 грн.

З огляду на наведене, виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин, суд першої інстанції визначився, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі встановленій судом, зокрема 3% річних - у розмірі 2565,44 грн. та інфляційні - в розмірі 9397,76 грн.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема ч. 2 ст. 207, ст. 246, ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України, а також ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки судом не враховано, що: акти здачі-приймання виконаних робіт були підписані не Генеральним директором ПАТ «ЄМЗ», а виконуючим обов'язки Директора по транспорту ОСОБА_4, який не мав права на підписання цих правочинів; в даному випадку має місце прострочення кредитора; ПАТ «ЄМЗ» не отримував рахунки на оплату, а тому строк виконання обовязку для відповідача не настав; рахунки на оплату могли бути отримані невстановленою особою.

Однак вказані твердження скаржника колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

ОСОБА_8 здачі-приймання виконаних робіт не є правочинами у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, оскільки їх підписання не створює, не змінює та не припиняє прав та обов'язків сторін договору, а лише посвідчує факт виконання робіт, що є підставою для здійснення розрахунків між сторонами.

Таким чином, частина друга статті 207 Цивільного кодексу України, яка визначає умови укладення правочинів, не може бути застосована до умов та форми підписання ОСОБА_8 здачі-приймання виконаних робіт, які за своєю правовою природою не є правочинами.

Згідно з частиною першою статті 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір про надання послуг від 20 січня 2016 року № 16000091 підписаний з боку відповідача директором по транспорту ОСОБА_9, який діяв на підставі довіреності № 73/5-17 від 01 січня 2016 року.

Додаткові угоди № 2, № 6 та № 7, а також Специфікації № 2 та № 3 до Договору підписані з боку відповідача начальником управління залізничного транспорту - ОСОБА_4 (пізніше був В.о. директора по транспорту), який діяв на підставі довіреностей № 73/5-10 від 01 січня 2016 року та № 73/5-33 від 01 січня 2017 року.

Відповідачем не надано жодного доказу щодо відкликання відповідних довіреностей або обмеження повноважень зазначених посадових осіб.

Договір про надання послуг від 20 січня 2016 року № 16000091 з усіма додатками до нього, підписаний посадовою особою відповідача - директором по транспорту, є чинним, а отже є очевидним, що особи, які мали повноваження на укладення Договору, додаткових угод та Специфікацій до нього, відповідно мали повноваження на підписання ОСОБА_4 здачі-приймання виконаних робі з боку відповідача.

У пункті 4.1. Договору передбачено, що здача-приймання виконаних робіт оформлюється ОСОБА_4 здачі-передачі виконаних робіт, які підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками Сторін.

Всі надані в підтвердження позовних вимог по стягненню боргу у даній справі ОСОБА_4 здачі-приймання виконаних робіт у відповідності з пунктом 4.1. Договору засвідчені печаткою відповідача.

Крім того, спірні ОСОБА_4 здачі-приймання виконаних робіт додатково засвідчені підписами начальника доменного цеху ОСОБА_5, начальника дільниці ПУТ ОСОБА_6 та спеціаліста ОСОБА_7, та крім печатки засвідчені також штампом відповідача.

Відповідач не заперечує той факт, що посадові особи, якими були підписані спірні ОСОБА_5 здачі-приймання виконаних робіт, у звітному періоді дійсно займали зазначені посади. Крім того, відповідачем не заперечується автентичність підписів цих посадових осіб, а також печатки та штампу ПАТ «Єнакієвський металургійний завод», якими засвідчені ОСОБА_5.

Отже, факт надання позивачем послуг за спірним Договором та факт їх прийняття відповідачем на суму 265703,25 грн. згідно актів №7701 від 21.11.2016, №7914 від 01.12.2016, №8127 від 06.12.2016, №8724 від 26.12.2016, №655 від 26.01.2017, №1062 від 04.02.2017, №1445 від 21.02.2017, №1523 від 24.02.2017, відповідач у суді апеляційної інстанції не спростував.

Жодних доказів стосовно обмежень повноважень виконуючого обов'язки директора по транспорту на підписання ОСОБА_5 здачі-приймання виконаних робіт або про неотримання виконаних позивачем робіт, відповідач суду не надав і такі докази у справі відсутні.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач повністю виконав свої зобов'язання за Договором, надавши відповідачу відповідні послуги, що підтверджується підписаними між сторонами ОСОБА_5 здачі-приймання виконаних робіт, засвідчених печатками сторін, тому посилання відповідача на допущене позивачем прострочення є безпідставним.

Відповідач, посилаючись на зміст частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у своїй апеляційній скарзі не зазначив в чому саме полягає порушення або неправильне застосування судом першої інстанції цих норм матеріального права, в той час як спірні ОСОБА_5 мають усі належні реквізити, підписані уповноваженими представниками обох сторін, містять печатки підприємств позивача та відповідача, та підтверджують надання позивачем послуг.

Зауваження відповідача про неотримання ПАТ «Єнакієвський металургійний завод» рахунків на оплату спростовується матеріалами справи, згідно з якими на усіх рахунках є відмітка начальника дільниці ПУТ - ОСОБА_6, який також є підписантом ОСОБА_5 здачі-прийомки виконаних робіт про отримання вказаних рахунків.

Оригінали рахунків на оплату з підписом вказаної посадової особи відповідача були надані представником позивача для огляду у суді першої інстанції та досліджені у судовому засіданні 07.05.2018.

Будь-якого окремо визначеного порядку отримання відповідачем рахунків на оплату або спеціально уповноважених на це осіб з боку відповідача, умовами укладеного між сторонами у справі договору не передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, рахунки на оплату були надані позивачем разом з ОСОБА_5 здачі-приймання виконаних робіт, які були підписані та засвідчені печаткою з боку відповідача.

Заперечення відповідача про те, що рахунки на оплату могли бути отримані невстановленою особою, колегією суддів відхиляються, оскільки ОСОБА_6 на момент підписання актів та прийняття робіт від позивача є штатним працівником ПАТ «Єнакієвський металургійний завод».

Доводи скаржника про те, що він не отримував рахунків-фактур, тому його обов'язок оплати ще не настав, також не заслуговують на увагу, оскільки рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 цього ж Кодексу, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити надані послуги.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.03.2017 відповідачу направлялася претензія з вимогою щодо оплати основної заборгованості за Договором, у якій зазначалося, що усі оригінали документів знаходяться у відповідача, а 26.10.2017 позивачем додатково був направлений ОСОБА_5 звірки. Однак відповідач на вказану вимогу позивача будь-яким чином не відреагував. Відповіді або заперечень щодо викладених у претензії вимоги позивача не надавав.

Таким чином, обов'язок відповідача щодо сплати заборгованості за Договором настав, а заперечення відповідача з цього приводу є безпідставними.

Виходячи з наведеного є вірними висновки суду першої інстанції про доведеність позовних вимог та їх належне підтвердження достовірними доказами.

Грошове зобовязання на загальну суму 265703,25 грн. відповідач не виконав, а тому означена сума обґрунтовано стягнута судом першої інстанції з відповідача на користь позивача.

Також колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції здійснив обґрунтований перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, визнавши їх арифметично правильними в розмірі 2565,44 грн. та 9397,76 грн., відповідно.

Стосовно відхилення судом першої інстанції заяви відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду на 1 рік з дня прийняття судом рішення по даній справі, то колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування вказаного клопотання відповідач послався на захоплення приміщень підприємства представниками так званої «ДНР», втрату можливості здійснювати господарську діяльність та отримувати прибутки, перебування у дуже скрутному фінансовому становищі, відсутність грошових коштів на рахунках для негайного виконання рішення суду. За твердженнями відповідача, надання відстрочки у виконанні рішення суду буде сприяти не тільки забезпеченню захисту майнових інтересів позивача щодо реального отримання грошових коштів, а й не допустить значного погіршення фінансового стану відповідача.

На підтвердження заяви про надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі відповідач надав копії звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017р., податкової декларації з податку на прибуток підприємств від 01.03.2018, балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2017, повідомлення про початок досудового розслідування вих.№6979/201/06-2017 від 10.04.2017, витяг з кримінального провадження №0000803 від 10.04.2017.

Розглядаючи вказану заяву суд першої інстанції виходив з того, що відстрочка виконання судового рішення в розумінні частини третьої статті 331 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до частини четвертої статті 331 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відстрочка виконання судового рішення може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Чинним законодавством не передбачено переліку таких обставин, при цьому, повинно бути враховано ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно частин першої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття відстрочення виконання рішення норми процесуального законодавства не вимагають. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Судом першої інстанції не встановлено винятковості обставин, на які посилається заявник, як на підставу відстрочення виконання цього судового рішення, оскільки не доведено неможливість сплати присудженої до стягнення суми, до того ж, не представлено доказів (документів) щодо відсутності коштів на рахунках підприємства та неможливості їх зарахування у подальшому, не надано плану подолання наслідків важкої фінансової ситуації тощо.

Самі лише посилання відповідача в даному спірному випадку на тяжке фінансове становище не є правовою підставою для невиконання господарських зобовязань.

Аналіз у сукупності представлених відповідачем доказів, в даному конкретному випадку, та враховуючи майнове право та інтерес позивача, зумовив висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог відповідача про надання відстрочки виконання рішення, оскільки її доцільність за викладених відповідачем обставин та наданих документів не підтверджується.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь Донецької області залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2018 по справі № 905/1972/17 без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод», м. Маріуполь Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2018 по справі № 905/1972/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14.01.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Л.Ф. Чернота