РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2019Справа № 910/3936/18
За позовом Житлово-будівельного кооперативу "Мікрофон"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

про стягнення 439 782,32 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Cекретар с/з Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Чирва Г.Д. голова правління;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився;

ОСОБА_4, в якості вільного слухача;

ОСОБА_5 в якості вільного слухача.

ВСТАНОВИВ:

Житлово-будівельний кооператив "Мікрофон" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення грошових коштів, надмірно сплачених за спожиту теплову енергію в розмірі 439 782,32 грн. за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.08.2000 №23-0035.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у період з квітня 2015 року по червень 2016 року (включно), проводив нарахування за теплопостачання позивачу, застосовуючи тариф встановлений постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", яка була скасована з моменту її прийняття, в зв'язку з чим позивачем було надмірно сплачено грошові кошти у сумі 439 782,32 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 №910/3936/18 залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

23.04.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків та докази її надіслання відповідачу.

Ухвалою суду від 26.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи №910/3936/18 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

У судовому засідання 03.07.2018 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки наявність у позивача заборгованості перед відповідачем за угодою від 25.10.2017 №Р230035-10/17 не спростовує наявності надмірно сплачених коштів за спожиту теплову енергію за спірний період, яка є предметом спору у даній справі.

В підготовчих засіданнях судом оголошувалися перерви.

16.05.2018 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив з наступних підстав:

- позовна заява не містить норми матеріального права яка порушено відповідачем і як наслідок відсутності підстав для захисту своїх інтересів у господарському суді;

- посилання позовній заяві на норми ст.ст. 509, 526, 629, 714 ЦК України, та ст. 275, 276 ГК України не породжує у Відповідача обов'язку повернення суми надмірно сплачених грошових коштів, оскільки дані норми застосовуються до зобов'язальних правовідносин, тоді як позовні вимоги в частині стягнення надлишково сплачених грошових коштів повинні регулюватися ст. 1212 ЦК України;

- розрахунок суми боргу є необґрунтованим. Матеріли справи не містять даних про те, скільки коштів позивач перерахував відповідачу за спірний період і скільки з них є надлишково сплаченими.

26.06.2018 позивачем через відділ діловодства суду подана відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що позовна заява містить посилання на норми матеріального права, а до матеріалів справи позивачем подані платіжні доручення та акти звіряння розрахунків за теплову енергію на підтвердження факту надлишкової сплати коштів.

Ухвалою суду від 03.07.2018 залучено до участі у справі № 910/3936/18 Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позивачем у судовому засіданні 24.07.2018 подано клопотання в якому останній просив суд залучити до матеріалів справи копії документів та оголосити перерву для надання до матеріалів справи відповіді від Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідач не заперечив проти оголошення перерви в судовому засіданні.

У судовому засіданні 24.07.2018 суд порадившись на місці ухвалив ухвалу про задоволення клопотання позивача про залучення до матеріалів справи документів та оголошення перерви в судовому засіданні до 11.09.2018.

Через відділ діловодства суду 27.07.2018 представником Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг подані письмові пояснення, в яких третя особа зазначила, що факт скасування постанови НКРЕКП від 03.03.2015 на думку третьої особи не має значення для вирішення спору, оскільки відповідно до п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У поданих письмових поясненнях третя особа просила розглядати справу за відсутності представника НКРЕКП.

10.09.2018 через відділ діловодства суду позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 381 599,65 грн.

Подана заява мотивована тим, що Управлінням праці та соціального захисту населення Оболонської РДА повідомлено, що згідно з розрахунком різниці у вартості теплової енергії, спожитої мешканцями ЖБК «Мікрофон», що отримують пільги та субсидії за період з 01.04.2015р. до 30.06.2016р. ПАТ «Київенерго» складає 58 186,27 грн. ЖБК «Мікрофон» заявлений позов про стягнення 439 782, 32 грн., що є загальною сумою сплаченою на рахунок ПАТ «Київенерго» ЖБК «Мікрофон» та Управлінням праці та соціального захисту населення Оболонської РДА у відповідності з Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 23-0035 від 17.08.2000 року.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у зв'язку з чим ЖБК «Мікрофон» зменшує розмір позовних вимог.

Судом прийнята заява про зменшення розміру позовних вимог до розгляду. Отже, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір по суті.

13.09.2018 відповідачем подані доповнення до відзиву, в яких відповідач здійснив власний розрахунок, згідно якого надлишково сплачені кошти становлять 181 376,14 грн.

25.09.2018 позивачем подані заперечення на доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких позивач зазначив, що документи наявні в матеріалах справи підтверджують надмірну сплату ЖБК «Мікрофон» грошових коштів у розмірі 381 599,65 грн.

У судовому засіданні від 09.10.2018 суд ухвалив ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 13.11.2018.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГПК України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.11.2018 підтримав подане через загальний відділ діловодства суду клопотання про залучення до участі у розгляді справи у якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 15-А).

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Розглянувши в судовому засіданні 13.11.2018 клопотання відповідача про залучення до участі у розгляді справи у якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", заслухавши думку Позивача, суд дійшов висновку, що зазначене клопотання відповідача, з поважних причин не було заявлено в підготовчому провадженні є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 13.11.2018 залучено до участі у справі № 910/3936/18 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

06.12.2018 через відділ діловодства суду Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подані письмові пояснення, в яких третя особа повідомила, що не може дати пояснень по суті спору, оскільки не перебуває зі сторонами у договірних відносинах, тому третя особа не є учасником спірних правовідносин.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 15.01.2019 судом було заслухано вступне слово позивача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 15.01.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2000 року між позивачем (за договором - абонент) та відповідачем (за договором - енергопостачальна організація) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 23-0035, предметом якого є постачання, користування та своєчасна плата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1. Договору при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положеннями про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

У відповідності до положень пункту 2.2. Договору енергопостачальна організація, зокрема, зобов'язалася постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до цього Договору; підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією (Додаток № 2), крім випадків, зазначених у п. 3.1.7. Договору; при зміні тарифів (Додаток № 3 до Договору) повідомляти Абонента у п'ятиденний термін з моменту отримання Розпорядження держадміністрації м. Києва про їх змінення; своєчасно письмово сповіщати Абонента про зміни власних юридичних реквізитів (найменування організації, розрахункового рахунку тощо), та при необхідності переукладати Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Положеннями пункту 2.3. Договору сторони погодили, що споживач зобов'язався, зокрема, додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору облік споживання Абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку.

Згідно з пунктами 8.1. та 8.4. Договору визначено, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2000 та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін.

Відповідно до пункту 8.2. Договору останній припиняє свою дію у випадках: закінчення строку на який був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення Арбітражним судом; передбачених п. 6.4.1 Договору; ліквідації сторін.

Пунктом 1 додатку № 3 до Договору визначено, що розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію енергопостачальною організацією проводяться згідно з тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 15.01.1999 №47: для опалення - 29,64 грн.; для гарячого водопостачання - 29,64 грн.

Відповідно до п. 1 Додатку № 4 до Договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

Згідно з п. 2 Додатку № 4 до Договору "Порядок розрахунків за теплову енергію" абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує: у Районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки "Абонент" повертає в РВТ) та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно з п. 3 Додатку № 4 до Договору сплату за вказану в п. 2 цього Додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 3.2. Додатку № 4 до Договору абонентам, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді.

У період з квітня 2015 року по червень 2016 року (включно) загальний обсяг споживання позивачем теплової енергії склав 1605,357 гКал, за який, як зазначає позивач та підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, ним було сплачено 1008409,75 грн. на підставі виставлених відповідачем рахунків, розрахованих виходячи з тарифу, встановленого постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал.

Як встановлено судом Окружним адміністративним судом м. Києва розглядалась справа №826/15733/15 за позовом ЖБК "Річковик-2" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконною та нечинною постанови від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" та визнання протиправними дій щодо прийняття вказаної постанови.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.03.2016 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 апеляційну скаргу задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.03.2016 в частині відмови у задоволені позову про визнання нечинною постанови - скасовано, постановивши в цій частині нову, якою позовні вимоги задоволено, визнано нечинною з моменту прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг оприлюднити резолютивну частину даної постанови у 15-деннний термін з моменту її проголошення, в решті постанову суду - залишено без змін.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до відповідача з вимогами за вих. №01 від 28.02.18, №79 від 22.11.2017, в якій зазначив про наявність переплати у розмірі 439 782,32 грн. за опалювальний період 04.2015 - 06.2016 років, оскільки було визнано нечинною постанову НКРЕКП № 613 від 03.03.2015р., у зв'язку з чим позивач просив повернути переплачені грошові кошти за спожиту теплову енергію за період з квітня 2015 року по червень 2016 року (включно) згідно тарифу в розмірі 295,17 грн. за Гкал, оскільки тарифи згідно з постановою НКРЕКП № 613 від 03.03.2015р. нечинні та незаконні. Вимога №01 від 28.02.2018 отримана відповідачем 12.03.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У листі від 21.12.2017 №050КЕК/15123/22630 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку вартості теплової енергії.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що позивач не надав доказів надмірно сплачених коштів на суму 381 599,65 грн. за період з квітня 2015 року по червень 2016 року (включно), а також первинних бухгалтерських документів, на яких обґрунтовується факт переплати на заявлену до стягнення суму.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

На виконання умов договору відповідачем виготовлено та поставлено, а позивачем прийнято теплову енергію у період з квітня 2015 та з червень 2016 (включно) за наступними актами приймання-передавання товарної продукції, а саме: за квітень 2015 року на суму 75 544,29 грн., за травень 2015 року на суму 39144,19 грн., за червень 2015 року на суму 15856,52 грн., за липень 2015 року на суму 29609,89 грн., за серпень 2015 року на суму 30457,52 грн., за вересень 2015 року на суму 38194,58 грн., за жовтень 2015 року на суму 81997,60 грн., за листопад 2015 року на суму 86701,01 грн., за грудень 2015 року на суму 109765,63 грн., за січень 2016 року на суму 138285,70 грн., за лютий 2016 року на суму 124 680,83 грн., за березень 2016 року на суму 104 012,54 грн., за квітень 2016 року на суму 70 702,37 грн., за травень 2016 року на суму 38 986,14 грн., за червень 2016 року на суму 29 470,96 грн.

При цьому, з наявних у матеріалах справи актів приймання-передавання товарної продукції та облікових карток, вбачається, що позивачем було спожито теплової енергії у період з квітня 2015 року по червень 2016 року в розмірі 1605,357 Гкал (у квітні 2015 року в розмірі 133,78 Гкал, у травні 2015 року в розмірі 61,42 Гкал, у червень 2015 року в розмірі 24,88000 Гкал, у липні 2015 року в розмірі 46,46000 Гкал, у серпні 2015 року в розмірі 47,79 Гкал, у вересні 2015 року в розмірі 59,93000 Гкал, у жовтні 2015 року в розмірі 128,66000 Гкал, у листопаді 2015 року в розмірі 136,04000 Гкал, у грудні 2015 року в розмірі 172,23000 Гкал, у січні 2016 року в розмірі 216,98 Гкал, у лютому 2016 року в розмірі 195,633 Гкал, у березні 2016 року в розмірі 163,203 Гкал, у квітні 2016 року в розмірі 110,937 Гкал, у травні 2016 року в розмірі 61,172 Гкал, у червні 2016 року в розмірі 46,242 Гкал).

З наданих актів вбачається, що нарахування вартості теплової енергії було здійснено за тарифами, встановленими постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Постановою від 03.03.2015 року №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" відповідно до Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Указу Президента України від 10.09.2014 року №715 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановила:

" 1. Установити ПАТ "Київенерго" тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні:

- тариф на теплову енергію - 531,10 грн./Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 482,21 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 46,77 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,12 грн./Гкал (без ПДВ);

2. Установити ПАТ "Київенерго" структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення згідно з додатками 1, 2, 3, 4.

3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 23 квітня 2014 № 465 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".

Як встановлено судом, у період з квітня 2015 року по червень 2016 року (включно) відповідач нарахував вартість поставленої позивачу теплової енергії виходячи з тарифу, встановленого Постановою № 613 (у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал), в той час як вказану постанову постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р. у справі № 826/15733/15 визнано нечинною з моменту прийняття.

Згідно зі ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1,3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Отже, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р. у справі № 826/15733/15, якою визнано нечинною з моменту прийняття Постанову № 613, набрала законної сили з моменту її проголошення, а відтак, у сторін по справі відсутній обов'язок виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, яке в судовому порядку визнано нечинними з моменту їх прийняття, в той час як нарахування відповідачем оплати за теплову енергію на підставі тарифів, встановлених цією постановою, примушує позивача робити те, що не передбачено законодавством.

Як вбачається з Актів приймання-передавання товарної продукції за період з квітня 2015 по червень 2016 року (включно) нарахування вартості спожитої теплової енергії здійснювалось позивачем на підставі тарифу, встановленого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015р. № 613 (531,10 грн./Гкал).

Однак, зважаючи на те, що вказана постанова НКРЕКП визнана судом нечинною з моменту її прийняття, відсутні підстави для визначення вартості спожитої теплової енергії за період з квітня 2015 по червень 2016 року (включно) з урахуванням тарифу 531,10 грн./Гкал.

При цьому, судом встановлено, що 23.04.2014 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг було прийнято постанову №465, відповідно до якої тариф для ПАТ "Київенерго" на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн./Гкал,; постанова набирає чинності з 01 липня 2014 року.

Строку чинності тарифів, вказаних у постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014р. №465, не встановлено.

Відтак, для визначення вартості спожитої відповідачем теплової енергії за період з квітня 2015 по червень 2016 (включно) буде вірним застосування вищезазначеного тарифу, а тому, враховуючи обсяги спожитої теплової енергії згідно Актів приймання-передавання товарної продукції, суд дійшов до висновку, що вартість спожитої теплової енергії за період з квітня 2015 по червень 2016 року (включно) в розмірі 1605,357 Гкал становить 568 623,86 грн. з ПДВ.

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що позивачем було оплачено вартість отриманої теплової енергії у період з квітня 2015 року по червень 2016 року (включно), виходячи із тарифу, встановленого постановою НКРЕКП №613 від 03.03.2015. (загалом на суму 1008409,75 грн.)

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, у сторін по справі відсутній обов'язок виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, які суперечать Конституції та Законам України, з часу прийняття цих рішень. Нарахування ж відповідачем оплати за теплову енергію на підставі тарифів, встановлених цими рішеннями, примушує позивача робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та враховуючи те, що суду не надано доказів погодження між сторонами в письмовому вигляді (зміна умов договору) змінення тарифів, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про необхідність здійснення нарахування йому плати за теплову енергію, спожиту протягом квітня 2015 року - червня 2016 року (включно), за тарифами згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014р. № 465, що складає у вказаному періоді суму 568 623,86 грн. з ПДВ, виходячи з кількості спожитої теплової енергії.

Отже, позов (з врахуванням зменшення розміру позовних вимог) підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 Господарського кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (5 723,99 грн.). Одночасно, у зв'язку зі зменшенням суми боргу, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору в розмірі 872,74 грн. повертається позивачу за ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Житлово-будівельного кооперативу "Мікрофон" задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код 00131305) на користь Житлово-будівельного кооперативу "Мікрофон" (04205, м. Київ, пр-т Оболонський, буд. 15, кв. 271, ідентифікаційний код 22894713) суму надмірно сплачених коштів в розмірі 381 599,65 грн. (триста вісімдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять грн. 65 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 723 (п'ять тисяч сімсот двадцять три) грн. 99 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.01.2019

Суддя І.І. Борисенко