ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Справа№ 925/591/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №05/2-133вих18 від 04.09.2018 (вх. №09.1-04.1/2261/18 від 14.11.2018) Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2018

у справі № 925/591/18 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради

до Приватної виробничо-комерційної фірми «Грунт»

про стягнення 40 200,00 грн. упущеної вигоди, спричиненої не укладенням договорів пайової участі

за участю представників учасників справи:

від позивача - Гончар Ю.Г. довіреність № 79-01-21 від 08.01.19

від відповідача - Смаглій В.М. довіреність № б/н від 10.01.19

від прокуратури - Константинова І.В. посвідчення №040864 від 29.01.16

ВСТАНОВИВ

Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської міської ради з позовом до приватної виробничо-комерційної фірми «Грунт» про стягнення 40 200,00 грн. упущеної вигоди, спричиненої не укладенням договорів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м. Черкаси та відшкодування судових витрат.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.08.2018, повний текст якого складений 20.08.2018, у справі № 925/591/18 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора Черкаської області 20.09.2018 звернувся з апеляційною скаргою №05/2-133вих18 від 04.09.2018, просить рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2018 у справі №925/591/18 скасувати, прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, що є підставою для його скасування.

Апелянт зазначає, що позивач дізнався про порушення його прав лише з листа Черкаської місцевої прокуратури від 18.01.2018 № 166-727 вих18, а тому необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, а, враховуючи обґрунтованість позову, суд мав прийняти рішення про задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Андрієнко В.В. апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2018 у справі № 925/591/18 залишено без руху. Встановлено Заступнику прокурора Черкаської області строк протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, а саме, подати докази направлення позивачу і відповідачу листом з описом вкладення копії платіжного доручення №1655 від 05.09.2018. Роз'яснено Заступнику прокурора Черкаської області, що в разі невиконання зазначеної ухвали суду в строк, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

24.09.2018 від апелянта надійшов лист на виконання вимог вказаної ухвали, додано фіскальний чек, описи вкладення та список № 8549 згрупованих відправлень Укрпошта Експрес щодо направлення позивачу і відповідачу копії платіжного доручення №1655 від 05.09.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2018 у справі № 925/591/18. Учасникам справи надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 16.10.2018. Справу №925/591/18 призначено до розгляду на 22.10.2018.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

20.06.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України №295/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів», відповідно до підпункту 7 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункту 1 частини другої статті 53, частини третьої статті 82 і пункту 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пункту 11 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» сформовано склад Північного апеляційного господарського суду шляхом переведення суддів.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 № 1 визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 3 жовтня 2018 року, про що в газеті «Голос України» №185 (6940) 03.10.2018 опубліковано відповідне повідомлення. Відтак, в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Згідно ч. 7 ст. 31 ГПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу №925/591/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 справу та апеляційну скаргу №05/2-133вих18 від 04.09.2018 (вх. №09.1-04.1/2261/18 від 14.11.2018) Заступника прокурора Черкаської області передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2018 у справі № 925/591/18. Розгляд справи призначено на 16.01.2019.

15.01.2019 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У своєму відзиві відповідач зазначає, що пропуск позовної давності спричинений бездіяльністю позивача, а підстави для задоволення позову відсутні.

Прокурор в судовому засіданні 16.01.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 16.01.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.01.2019 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Приватній виробничо-комерційній фірмі «Грунт» були надані містобудівні умови та обмеження рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №657 від 04.05.2012р. (т. 1 а.с. 64). В цьому ж рішенні (п. 2.5) відповідача зобов'язано укласти договір пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Рішення виконкому підписане міським головою Одаричем С.О.

Комунальне підприємство «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради» листом від 05.07.2012р. №208/137/07/2012 (а.с. 65-66) звертався до відповідача з вимогою надати дані по кошторисній вартості об'єкту та листом від 12.12.2012р. №1194/137/08/2012 (а.с. 69-70) звертався до відповідача з вимогою вчинення дій на укладення договору пайової участі.

Департамент містобудування Черкаської міської ради листом від 12.09.2012р. вих. 11204-01-14 (а.с. 67) звертався до відповідача з вимогою звернутися до виконкому міської ради для укладання договору пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Аналогічну норму наведено в Порядку залучення замовників до пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради №2-621 від 23.06.2011р.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням Черкаської міської ради №2-621 від 23.06.2011р. затверджено Порядок залучення замовників до пайової участі у розвитку інженерно -транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси (далі Порядок), який покладає на замовника будівництва обов'язок звернутися із заявою до Департаменту архітектури та містобудування про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Черкаси.

Згідно з ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Разом з тим, відповідач, як замовник будівництва з відповідною заявою до Черкаської міської ради чи виконавчого комітету не звертався та відповідний договір пайової участі не укладав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським зобов'язанням визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо).

Положеннями статті 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Відповідач ухилився від укладення з позивачем чи виконкомом міської ради договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору.

Статтею 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Слід зазначити, що відповідно до статті 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

В свою чергу Черкаська міська рада ніяким чином не використовує надані їй чинним законодавством повноваження щодо відновлення своїх порушених прав.

Об'єкти введено в експлуатацію 23.09.2014р. (відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Черкаській області № 38) і до цього часу міська рада не уклала із Відповідачем договору пайової участі у розвитку інженерно транспортної інфраструктури м. Черкаси, та не звернулася до останнього з позовом про стягнення упущеної вигоди.

Враховуючи, положення ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку залучення замовників до пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради №2-621 від 23.06.2011р., відповідач мав реалізувати обов'язок з укладення Договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, а отже відповідач був зобов'язаний укласти договір до 23.09.2014, однак свого обв'язку не виконав.

Неукладення відповідачем договору на пайову участь у розвитку інженерно транспортної інфраструктури м. Черкаси, несплата ним грошового внеску та спричинення збитків позивачу стало підставою звернення прокурора до суду за захистом порушеного права органу місцевого самоврядування.

Частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Водночас неукладення договору пайової участі є протиправною дією, яка містить склад цивільного правопорушення і є підставою для покладення на винну особу обов'язку щодо відшкодування таким правопорушенням збитків.

Згідно із статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки неукладення договору пайової участі свідчить про бездіяльність замовника у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору, відповідна неправомірна бездіяльність є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач був позбавлений права отримати кошти на розвиток інфраструктури населеного пункту, що охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому, наслідки у вигляді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача (аналогічна правова позиція

З огляду на викладене позовна вимога про стягнення з відповідача 40200,00 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди спричиненої не укладенням договору пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури міста Черкаси є правомірною і обґрунтованою.

При цьому, відповідач у суді першої інстанції заявив про застосування позовної давності (заява від 10.08.2018 т. 1 а.с. 62-63), оскільки позивач знав про початок забудови ще з 2012 року, а позов подано лише у 2018 році.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зауважити, що в разі пред'явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 359/2012/15-ц, від 20.11.2018 у справі №907/50/16 та обґрунтовано врахована і судами попередніх інстанцій у даній справі.

Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право дізналася або могла дізнатися саме держава в особі уповноваженого органу, а не конкретний позивач або прокурор. Наведе відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України у справах №3-932гс17 від 18.10.2017, №3-869гс17 від 16.08.2017, №3-455гс17 від 07.06.2017, №3-1486гс16 від 22.03.2017, №916/2122/13 від 22.04.2015, №11/163/2011/5003 від 25.03.2015 та підтримується усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема у постановах від 24.01.2018 у справі № 914/801/17, від 19.06.2018 у справі №922/2756/17.

Як зазначалось вище, обов'язок відповідача на укладення договору мав бути виконаний до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, а саме до 23.09.2014, при цьому неукладення договору до введення об'єкту в експлуатацію не порушувало права позивача, а отже й перебіг позовної давності розпочався з 23.09.2014, дати реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Черкаській області № 38.

Суд враховує отримання відповідачем містобудівних обмежень 04.05.2012 від виконавчого комітету Черкаської міської ради, початок будівництва серпень 2012р. (а.с. 16), та строк введення об'єкту в експлуатацію в вересні 2014р. (а.с. 16). Прокурор звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Черкаської міської ради лише в червні 2018, а строк позовної давності сплив 23.09.2017.

Позивачем клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності в суді першої інстанції не заявлялось.

Натомість, Заступник прокурора Черкаської місцевої прокуратури у своїх поясненнях від 14.08.2018 поданих до суду першої інстанції вказав на необґрунтованість заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

В поданій апеляційній скарзі Заступник прокурора Черкаської області посилається на те, що позивач дізнався про введення об'єкту будівництва в експлуатацію лише з листа Черкаської місцевої прокуратури від 18.01.2018 № 166-727 вих 18., однак доказів на підтвердження вказаних обставин, як і самого листа Черкаської місцевої прокуратури від 18.01.2018 № 166-727 вих 18, матеріали справи не містять.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-2469цс16).

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 13, 74 ГПК України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку, що прокурором та позивачем, в порядку ст. 74 ГПК України, належними і допустимими доказами не спростовано встановлених вище обставин початку перебігу строку позовної давності, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено не заслуговують уваги та відхиляються як необґрунтовані.

Згідно із статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки позивач жодними доводами та доказами обставин поважності пропуску строку позовної давності у даній справі не обґрунтовує, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову у зв'язку із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності, унормованих ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2018 у справі № 925/591/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (Заступника прокурора Черкаської області).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2018 у справі № 925/591/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.08.2018 у справі №925/591/18 залишити без змін.

3. Справу № 925/591/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, окрім випадків визначених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 21.01.2019