ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа №909/374/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б.
Орищин Г.В.

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:
від позивача Сворак І.Б. представник
прокурори Негрич Н.М. - прокурор посвідчення №033485 від 18.05.15; Гальчинський С.О. - (посвідчення №051020 від 25.09.2018)
від відповідача 1 Ковалюк С. Я., Бондаренко О.В.- представники
від відповідача 2 Агафонова Ю.П. - представник
від третьої особи Лесик Сергій Йосипович - директор лісгоспу; Клименко Олександр Іванович - адвокат

розглянувши апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону №02/02-2812вих.18 від 11.10.2018 (вх.№ ЗАГС 01-05/721/18 від 23.10.2018)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.09.2018 (суддя Грица Ю.І., повний текст рішення складено 21.09.2018, м. Івано-Франківськ)
у справі № 909/374/18
за позовом Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області.
до відповідача 1 Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України
до відповідача 2 Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Приватне підприємство Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природо заповідне господарство Чорний ліс
про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства в сумі 476 370, 43грн.

ВСТАНОВИВ:
Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування шкоди заподіяної порушенням природоохоронного законодавства в сумі 476 370,43 грн. Позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що військовою частиною НОМЕР_1 здійснено незаконну рубку дерев різних порід, чим заподіяно державі матеріальну шкоду у розмірі на вищевказану суму та просить відшкодувати таку шкоду в порядку статті 1166 ЦК України.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.09.2018 у справі № 909/374/18 (суддя Грица Ю.І.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що заявником не надано доказів заподіяння саме військовими частинами державі збитків в заявленій сумі, а також не доведено факту заподіяння державі збитків внаслідок протиправних дій відповідачів, тобто наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки відповідача, збитків, безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини).
Заступником військового прокурора Івано-Франківського гарнізону подано апеляційну скаргу №02/02-2812 вих.18 від 11.10.2018, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства в сумі 476 370, 43грн., посилаючись на те, що суд повно і всебічно не з`ясував обставин, на які посилались позивач та прокурор як на підставу своїх вимог, оцінки всім наведеним ними аргументам не надав та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи.
На думку скаржника, судом помилково зроблено висновок про відсутність у матеріалах справи доказів заподіяння саме Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України державі збитків у заявленій сумі, а також не доведення факту заподіяння державі збитків внаслідок дій вказаного відповідача та відсутністю усіх елементів складу цивільного правопорушення.
Зокрема, скаржник зазначає, що з моменту передачі навчального центру «Лисець» до відання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та розміщення на його територіях особового складу вказаної військової частини, повноваження службових осіб зазначеного формування розповсюджувались на земельну ділянку загальною площею 933,41га, яка розміщена поблизу населених пунктів Підлісся, Посіч та Старий Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області та входить у лісовий фонд лісокористувача СЛНДПЗГ «Чорний ліс».
Скаржник вважає, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення шкоди заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства, суд першої інстанції формально дослідив акт про порушення природоохоронного законодавства, який по своїй суті є актом фіксації порушення, і протокол огляду картографічних знімків земельної ділянки та фактично звів судовий розгляд виключно до їх аналізу. Судом не досліджено інші докази, які у сукупності підтверджують та доводять факт заподіяння сума Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України державі збитків у заявленій сумі у вищевказаний період часу.
Також, скаржник вважає, що судом не взято до уваги пояснення представників ПП СЛНДПЗГ «Чорний ліс» щодо неодноразових звернень до Військової частини НОМЕР_1 про припинення вирубування лісонасаджень військовослужбовцями та неможливістю здійснення функцій лісової охорони, не досліджено акти про оприбуткування дров складені Військовою частиною НОМЕР_1 , згідно яких останнім було взято на баланс військової частини лісодеревину, неправомірно вирубану на території навчально-тренувального центру «Лисець».
На думку скаржника, судом без наявності правових підстав та належного обгрунтування, залучено у якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України.
ПП СЛНДПЗГ «Чорний ліс» у відзиві на апеляційну скаргу просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду винесено без повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а обставини, на які посилається суд як на встановлені, не відповідають фактичним обставинам справи, з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зокрема, зазначає, що територія Лисецького полігону (навчального центру) є закритим об`єктом з 2015 року, охороняється військовослужбовцями цілодобово, тому сторонні особи на території даної військової частини вчинити будь-які дії щодо вирубування дерев, без належного дозволу не могли.
Також, вважає, що діяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по вирубці лісів на території земель лісового фонду, яка віднесена до об`єктів природно-заповідного фонду була здійснена без спеціальних дозволів, чим завдано шкоду державному лісовому фонду та ПП СЛНДПЗГ «Чорний ліс», який переданий для охорони та відтворення лісового господарства ПП СЛНДПЗГ «Чорний ліс», тому така шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі у встановленому законом порядку.
Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області у відзиві на апеляційну скаргу просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення прийняте за неповного з`ясуванням обставин справи із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Інспекція вважає, що актом перевірки ПП СЛНДПЗГ «Чорний ліс» від 13.03.2017 зафіксовані фактичні дані про протиправні діяння і порушення природоохоронного законодавства, а саме незаконна рубка дерев на території лісового фонду ПП СЛНДПЗГ «Чорний ліс».

Представники сторін, прокурор та третя особа в судовому засіданні підтримали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення прокурорів, представників сторін та третьої особи, суд апеляційної інстанції встановив наступне:
як вбачається із матеріалів справи, за результатами проведеної перевірки Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ПП СЛНДПЗГ «Чорний ліс» на території навчально-тренувального центру «Лисець», яка знаходиться в межах обходу №5 Посіцько-Нивочинського лісництва, що проходила у період з 10.03.2017 по 13.03.2017 виявлено незаконну рубку 318 сироростучих та сухостійких дерев осики, граба звичайного, берези повислої, дубу звичайного, липи дрібнолистої, вільхи чорної, зрубаних орієнтовно в осінньо-зимовий період 2015-2016 років, про що складено відповідний акт. Розмір матеріальної шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу у результати вказаної рубки становить 476 370,43 грн.
Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області просить відшкодувати шкоду, заподіяну порушенням природоохоронного законодавства в сумі 476 370,43 грн. з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, посилаючись на те, що незаконну рубку дерев різних порід здійснено останнім та просить відшкодувати таку шкоду відповідно до статті 1166 ЦК України.
У своїх вимогах прокурор посилається на те, що з моменту передачі навчального центру «Лисець» до відання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та розміщення на його територіях особового складу вказаної частини, повноваження службових осіб зазначеного військового формування розповсюджувались на земельну ділянку загальною площею 933,41 га, яка розміщена поблизу населених пунктів Підлісся, Посіч та Старий Лисець Тисмницького району Івано-Франківської області та входить у лісовий фонд СЛНДПЗГ «Чорний ліс».
Зокрема, прокурором зазначено, що у період розміщення на вказаній території підрозділів Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України військовослужбовці даної військової частини в силу незнання природоохоронного законодавства та відсутності контролю за його дотриманням, проводячи заходи очищення території полігону, здійснили рубку дерев різних порід у кількості 318 одиниць. При цьому, прокурор вказує, що з часу видачі ряду наказів командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на території навчально-тренувального центру «Лисець» почались роботи по очищенню території від кущів, чагарників та дерев, а також заготівлі твердого палива за рахунок очищення захаращеної території.
В обґрунтування своїх заперечень Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України погоджується з тим, що у період 2015-2016 років у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України знаходились об`єкти нерухомого майна, які перебували на балансі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Однак, зазначає, що охорону ведення лісового господарства продовжувало здійснювати ПП СЛНДПЗГ «Чорний ліс» у відповідності до вимог Лісового кодексу України. При цьому, протягом вказаного періоду ПП СЛНДПЗГ «Чорний ліс» не надсилало до даної військової частини жодних листів, заяв, інформації про факти незаконних самовільних рубок, вчинених на вищевказаній території.
Також, обґрунтовуючи свої заперечення Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України зазначає, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України було зареєстровано 19.07.2016.
Як зазначалося вище, позапланова перевірка, яка була здійснена Державною екологічною інспекцією Івано-Франківської області з 10.03.2017 по 13.03.2017 на території Посіцько-Новочинського лісництва встановила, що в осінньо-зимовий період 2015-2016 було здійснено незаконну вирубку лісу у кв.22 вид.7 та кв.22 вид.2, однак, на час здійснення ймовірної вирубки в осінньо-зимовий період 2015-2016 року Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ще не було створено, тому підстави вважати, що таку вирубку здійснили посадові особи Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України відсутні.
При цьому, даною військовою частиною зазначено, що жодних приписів, повідомлень спеціально уповноважених суб`єктів у сфері дотримання природоохоронного законодавства тощо, а також, заяв, скарг про порушення природоохоронного законодавства саме Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України не надходило і станом на час розгляду даної справи судом.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Згідно з ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.
Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Відповідно до пункту 5 статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Отже, зі змісту вказаної норми Лісового кодексу України випливає, що для її застосування необхідне обов`язкове існування доведеної вини особи, яка ймовірно здійснила таку вирубку.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у спорі про відшкодування заподіяної шкоди, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.
Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України).
В силу приписів статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Як вбачається із матеріалів справи, прокурор стверджує, що незаконне порушення природоохоронного законодавства та незаконна рубка дерев підтверджується Актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів від 13.03.2017 № 56 та протоколу огляду місця події від 10.03.2107 (том І а.с.72-82).
Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що сам акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів від 13.03.2017 № 56 не свідчить про спричинення саме Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Військовою частиною НОМЕР_2 державі збитків в сумі 476 370,43 грн., та не є належним доказом в обґрунтування позовних вимог.
У вказаному акті зроблено висновок про те що, незаконну рубку здійснено в осінньо-зимовий період 2015-2016 роки "За зовнішніми ознаками пнів" (а.с. 72-75). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні та не надані такі суду апеляційної інстанції, матеріали лісотехнічної експертизи, без проведення якої встановити час рубки дерев не можливо.
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В обґрунтування позовних вимог прокурором також подано як письмовий доказ копію протоколу огляду картографічних знімків земельної ділянки, що розташована на території НТЦ «Лисець» НГУ, який на думку прокурора, підтверджує, що саме в осінньо-зимовий період 2015-2016 років була проведена незаконна рубка 318 дерев.
З даного протоколу огляду вбачається, що огляд проведено слідчим військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону за допомогою комп`ютерного додатку Google Earth, зокрема, було використано можливість порівняння знімків території у різні періоди.
У поданому протоколі зазначено, що під час огляду знімків території за червень 2015 року встановлено, що по місцю розташування директрис для стрільби з важкої техніки НТЦ «Лисець» наявна рослинність невеликої густини зовні схожа на дерева та вказана ділянка має ознаки залісненої території. Водночас в ході огляду фотознімків території за вересень 2016 року в порівнянні з попередніми встановлено, що на тій самій ділянці, що у жовтні 2015 року містила ознаки заліснення, вже на час виконання знімку у вересні 2016 рослинні насадження схожі на дерева відсутні.
У зв`язку з викладеним прокурор вважає, що на вказаній території у період з жовтня 2015 по вересень 2016 відбулося знищення рослинних насаджень. В додаток подано відповідні знімки.
Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Отже, обов`язковою умовою доказів є їх допустимість. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що загальний характер допустимості доказів полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги про отримання інформації з визначених законом засобів доказування.
Суд першої інстанції, оглянувши подані прокурором копію протоколу огляду картографічних знімків земельної ділянки та знімки території, здійснені за допомогою комп`ютерного додатку Google Earth, правомірно прийшов до висновку, що такі письмові докази судом до уваги не можуть бути прийняті, оскільки їх не було вчинено особою, яка володіє відповідними знаннями у сфері картографії та космічної зйомки і могла б надати відповідне обґрунтоване пояснення у цій галузі.
При цьому, вказані письмові докази здійснено посадовою особою прокуратури, яка є зацікавленою стороною у даній справі, а тому такі докази несуть характер припущень та викликають в суду сумнів щодо своєї достовірності, а статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не доведено факту незаконної вирубки дерев відповідачами військовими частинами. Самі накази командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про заготівлю дров та інші, не є достатнім доказом вини відповідача у скоєному правопорушенні. Отже, заявником не надано доказів заподіяння саме військовими частинами державі збитків в заявленій сумі, а також не доведено факту заподіяння державі збитків внаслідок протиправних дій відповідачів, тобто наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки відповідача, збитків, безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини).
Щодо посилання скаржника на те, що судом без наявних правових підстав та належного обгрунтування залучено у якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше;
В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем подано клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача Військову частину НОМЕР_2 Національної Гвардії України, обгрунтовуючи тим, зокрема, що відповідальною особою за відшкодування шкоди заподіяної порушенням природоохоронного законодавства є зазначена військова частина. В підтвердження своїх посилань відповідачем подано відповідні письмові докази.
Приписами ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції, розглянувши клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача, оглянувши подані письмові докази, правомірно прийшов до висновку, що відповідачем не наведено достатніх доказів для залучення в якості одноосібного належного відповідача Військову частину НОМЕР_2 Національної Гвардії України, однак, за приписами ч. 1 ст. 48 ГПК України правомірно залучив до участі у справі зазначену військову частину співвідповідачем.
Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1,3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та правильним застосуванням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269,270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.09.2018 у справі № 909/374/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону №02/02-2812вих.18 від 11.10.2018 (вх.№ ЗАГС 01-05/721/18 від 23.10.2018) без задоволення.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин.А. В.