ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 910/5235/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу «Верстат-13»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.09.2018 (повний текст рішення складено 06.09.2018)

у справі № 910/5235/18 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Верстат-13»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 175 561, 81 грн

В С Т А Н О В И В:

Житлово-будівельний кооператив «Верстат-13» (далі - ЖБК «Верстат-13», позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго», відповідач) про стягнення 175 561, 81 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач у період з квітня 2015 по квітень 2016 проводив нарахування за теплопостачання позивачу, застосовуючи тариф встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 613 від 03.03.2015 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», яка була скасована з моменту її прийняття, в зв'язку з чим позивачем надмірно сплачено грошові кошти в сумі 175 561,81 грн, які він й просить суд стягнути з відповідача.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що грошові кошти, сплачені з бюджету, як субсидії та пільги населення, відтак не підлягають поверненню позивачу, адже сплачувались не позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/5235/18 відмовлено у позові ЖБК «Верстат-13».

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ЖБК «Верстат-13» оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ЖБК «Верстат-13» суми надмірно сплачених грошових коштів в розмірі 172 050, 57 грн та витрат на оплату судового збору. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, помилковими є висновки суду про відсутність підстав для повернення вказаних грошових коштів чи їх частини на рахунок позивача (у випадку переплати, надмірної сплати), оскілки позивач не був платником грошових коштів в загальному розмірі 190 022, 74 грн (субсидії, пільги). При цьому, апелянт наголошував, що не може зарахувати в погашення заборгованості будь-які кошти, та стверджував про відсутність механізму повернення субвенцій (пільг та субсидій) або їх частини до державного бюджету, про що зазначав суд першої інстанції, оскільки саме органи влади мають відшкодовувати різницю між скасованим та чинним тарифом з державного бюджету. Також апелянт вказував на помилковість та невідповідність матеріалам справи висновків суду першої інстанції про неналежність доказів надіслання претензії, до яких останній дійшов на підставі відзиву на позовну заяву, адже відзив відповідача не містить заперечень будь-якого доказу взагалі, і зокрема, щодо претензії чи доказів її надіслання. Єдина фраза, яку напевно мав на увазі суд, заперечень позивача з приводу розрахунків не надходило тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та стверджував про її безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не порушено жодної норми матеріального права, а саме постанови КМУ № 110 від 14.02.2018 та Закона України «Про ціни і ціноутворення». На переконання відповідача, судом вірно встановлено, що строк оплати (повернення) відповідачем позивачу коштів, заявлених у позові, не настав. Посилання позивача на норми ст. ст. 162, 163, 164 ГПК України, ст. ст. 20, 275, 276 ГК України не породжує у відповідача обов'язку повернення суми надмірно сплачених грошових коштів, оскільки дані норми застосовуються до зобов'язальних правовідносин, тоді як позовні вимоги в частині стягнення надлишково сплачених коштів повинні регулюватись ст. 1212 ЦК України тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 15.01.2019 з'явились представники сторін, представник позивача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній обставин, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ЖБК «Верстат-13» суми надмірно сплачених грошових коштів в розмірі 172 050, 57 грн та витрат на оплату судового збору.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких зазначив про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 01.02.2002 між ЖБК «Верстат-13» (позивач, абонент за договором) та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є ПАТ «Київенерго» (відповідач, енергопостачальна організація) укладено Договір № 820178 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір № 820178), за умовами п. 1.1 якого його предметом є постачання, користування та своєчасна оплата у повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених Договором.

При виконанні умов Договору, а також вирішенні всіх питань, що ним не обумовлені, сторони зобов'язалися керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (п. 2.1 Договору №820178).

За умовами п 2.2.1 Договору №820178 енергопостачальна організація зобов'язплася, зокрема, постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року в кількості та обсягах згідно з Додатком № 1 до Договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору №820178 абонент зобов'язаний виконувати умови та порядок оплати в обсязі і в терміни, які передбачено в Додатку № 1 до Договору.

За змістом п. 5.1 Договору №820178 облік споживання абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Положеннями п.6.1.3 Договору №820178 сторони погодили, що енергопостачальна організація несе відповідальність за правильність застосування тарифів та достовірність нарахування за фактично відпущену теплову енергію абоненту.

Договір №820178 згідно п. 8.1 набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2002.

Відповідно до п.8.4 Договору №820178 він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Додатком № 3 до Договору №820178 (тарифи на теплову енергію) сторони погодили, що розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 15.04.2001 № 837; можливе змінення тарифів в період дії Договору.

За змістом п. 3.2 Додатку № 4б до Договору №820178 (Порядок розрахунків за теплову енергію) абонентам, що не мають приладів обліку щомісячно виставляється до сплати кількість теплової енергії згідно до договірних навантажень з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія теплових джерел енергопостачальної організації та фактичного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Матеріалами справи також встановлено, що 01.11.2015 між ПАТ «Київенерго» (енергопостачальна організація) та ЖБК «Верстат-13» (абонент) укладено Додаткову угоду до Договору №820178 від 01.02.2002, якою сторони припинили дію Договору в частині постачання теплової енергії для потреб централізованого постачання гарячої води; внесли зміни до п. 2.2.1 Договору, зазначивши, що енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення у період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до Договору.

Таким чином, в зв'язку з укладенням між сторонами Додаткової угоди від 01.11.2015 до Договору №820178 припинились правовідносини в частині постачання відповідачем теплової енергії у гарячій воді (саме на підставі вказаного договору).

01.11.2015 між ПАТ «Київенерго» (відповідач, сторона-1 за договором) та ЖБК «Верстат-13» (позивач, сторона-2 за договором) укладено Договір №00100 про надання послуг з централізованого постачання гарячої води (далі Договір №00100), за умовами якого сторона-1 зобов'язалася виробити та поставити стороні-2 послуги з централізованого постачання гарячої води у будинку, підключеному від центрального або індивідуального теплового пункту, який перебуває на балансі сторони-1, а сторона-2 зобов'язалася отримати послугу та оплатити її відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору №00100 тарифи на послуги з централізованого постачання гарячої води встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

За умовами п. 2.2.2 Договору №00100 у разі зміни тарифів оплата за послуги з централізованого постачання гарячої води здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до Договору.

За змістом п. 3.3.2 Договору №00100 сторона-2 зобов'язалася своєчасно та у повному обсязі сплачувати вартість спожитої послуги з централізованого постачання гарячої води згідно з умовами Договору.

Договір №00100 згідно п. 6.1. з усіма додатками набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2016.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодною із сторін не буде письмово заявлено про його припинення (п. 6.3 Договору №00100).

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За змістом ч. 2 ст. 714 ЦК України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За договором енергопостачання згідно ч. 1 ст. 275 ГК України енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, в квітні 2015 позивачем спожито теплову енергію обсягом 55,84259 Гкал; у травні 2015 - теплову енергію обсягом 13,46337 Гкал; у серпні 2016 - теплову енергію обсягом 68,342738 Гкал; у вересні 2015 - теплову енергію обсягом 29,48606 Гкал; у жовтні 2015 - теплову енергію обсягом 83,612 Гкал; у листопаді 2015 - теплову енергію обсягом 120,319313 Гкал; у грудні 2015 - теплову енергію обсягом 124,293 Гкал; у січні 2016 - теплову енергію обсягом 176,023 Гкал; у лютому 2016 - теплову енергію обсягом 127,25299 Гкал; у березні 2016 - теплову енергію обсягом 111,15 Гкал; у квітні 2016 - теплову енергію обсягом 42,02 Гкал, що підтверджується долученими позивачем до позовної заяви обліковими картками за вказаний період. Обсяг спожитої теплової енергії в цей період позивачем не заперечується.

Таким чином, загальний обсяг спожитої позивачем в період з квітня 2015 по квітень 2016 теплової енергії на підставі Договору №820178 та Договору №00100 становить 951,80505 Гкал.

За приписами ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб'єктів відносин у сфері теплопостачання, крім систем з теплоелектроцентралями, ТЕС, АЕС, іншими когенераційними установками та установками, що використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії, належать в т.ч. встановлення тарифів на теплову енергію суб'єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

Постановою від 03.03.2015 року № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» відповідно до Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Указу Президента України від 10.09.2014 року № 715 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановила: « 1. Установити ПАТ «Київенерго» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні: - тариф на теплову енергію - 531,10 грн/Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 482,21 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 46,77 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,12 грн/Гкал (без ПДВ); 2. Установити ПАТ «Київенерго» структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення згідно з додатками 1, 2, 3, 4; 3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 23 квітня 2014 № 465 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго».

З наданих позивачем облікових карток вбачається, що нарахування вартості спожитого позивачем обсягу теплової енергії за вказаний період було здійснено відповідачем з урахуванням тарифів - 531,10 грн /Гкал без ПДВ, які встановлені постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго».

Враховуючи обсяги спожитої позивачем теплової енергії в спірному періоді - 951,80505 Гкал та тариф, встановлений постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго - 531,10 грн/Гкал, відповідачем нараховано до сплати позивачу грошові кошти у загальному розмірі 606 604, 40 грн (35 589, 60 грн за квітень 2015, 8 580, 48 грн за травень 2015, 43 556, 18 грн за серпень 2015, 18 792, 06 грн за вересень 2015, 53 287, 61 грн за жовтень 2015, 76 214, 41 грн за листопад 2015, 79 214, 41 грн за грудень 2015, 11 2182, 98 грн за січень 2016, 81 100, 88 грн за лютий 2016, 70 838, 12 грн за березень 2016 та 26 780, 18 грн за квітень 2016).

Як вбачається з долученої відповідачем до матеріалів справи довідки про стан розрахунків за період з квітня 2015 року по червень 2016 року:

- у квітні 2015 позивачем здійснено оплату в загальному розмірі 102 735, 14 грн, з яких 49 926, 00 грн зараховано відповідачем в оплату наявної заборгованості, яка існувала станом на 01.04.2015, а решту - 52 809, 14 грн - в оплату спожитої теплової енергії в поточному періоді (утворилась переплата в розмірі 17 219, 54 грн);

- у травні 2015 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 14 241, 21 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 1 591, 90 грн, а решта - 12 649, 31 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у червні 2015 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 3 419, 36 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 2 769, 33 грн, а решта - 650, 03 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у липні 2015 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 8 380, 46 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 3 961, 75 грн, а решта - 4 418, 71 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у серпні 2015 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 7 294, 24 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 3 813,52 грн, а решта - 3 480, 72 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у вересні 2015 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 2 598, 45 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 2 283, 10 грн, а решта - 315, 35 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у жовтні 2015 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 7 470, 02 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 924, 67 грн, а решта - 6 545, 35 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у листопаді 2015 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 49 956, 46 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 29 264,39 грн, а решта - 20 692, 07 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у грудні 2015 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 50 532, 97 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 13 288, 83 грн, а решта - 37 244, 14 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у січні 2016 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 29 049, 60 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 26 530, 85 грн, а решта - 2 518, 75 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у лютому 2016 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 119 630, 96 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 61 189, 28 грн, а решта - 58 441, 68 грн є пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача;

- у березні 2016 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 72 576, 24 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 72 576, 24 грн;

- у квітні 2016 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 43 220, 82 грн, з яких безпосередньо позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 154, 19 грн, а решта - 43 066, 63 грнє пільгами та субсидіями, компенсованими з місцевого бюджету на користь відповідача.

Вказані оплати також підтверджуються долученими позивачем до позовної заяви копіями відповідних платіжних доручень та копіями відомостей УСПЗН, а також довідками Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрацією.

Крім цього, позивачем до відповіді на відзив долучені копії платіжних доручень, з яких вбачається, що 03.06.2016 позивач сплатив відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000, 00 грн згідно платіжного доручення №83 з призначенням платежу «за опалення у квітні 2016»; 13.05.2016 - грошові кошти в розмірі 30 000, 00 грн згідно платіжного доручення №65 з призначенням платежу «за опалення у квітні 2016 року»; 30.05.2016 - грошові кошти в розмірі 8 000, 00 грн згідно платіжного доручення № 79 з призначенням платежу «за опалення у квітні 2016».

Оскільки при здійсненні оплат позивачем було вказано чітке призначення платежу - конкретний місяць надання послуг (постачання теплової енергії), згадані оплати підлягають зарахуванню в оплату послуг, спожитих саме у квітні 2016 (оплати за цими платіжними дорученнями на суму 48 000, 00 грн).

Таким чином, за спожиту позивачем теплову енергію за Договором №820178 та за Договором №00100 в період з квітня 2015 по квітень 2016 на рахунок відповідача надійшли грошові коштів в загальному розмірі 509 179, 93 грн, з яких 319 157,19 грн безпосередньо сплачено позивачем та 190 022, 74 грн - субсидії та пільги, які сплачувались на користь відповідача з місцевого бюджету.

Як встановлено матеріалами справи, в період з квітня 2015 по квітень 2016 відповідач нарахував вартість поставленої позивачу теплової енергії виходячи з тарифу, встановленого Постановою № 613 (у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал), в той час як цю постанову визнано нечинною з моменту прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15.

Відповідно до ч.5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, який діяв станом на дату прийняття зазначеної постанови Київського апеляційного адміністративного суду, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судове рішення у справі № 826/15733/15, що набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановленим є факт визнання нечинною з моменту прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», що свідчить про відсутність у сторін по справі обов'язку виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, яке в судовому порядку визнано нечинними з моменту їх прийняття.

Як вище згадувалось, з облікових карток за період з квітня 2015 по квітень 2016 вбачається, що нарахування вартості спожитої теплової енергії здійснювалось позивачем на підставі тарифу, встановленого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 (531,10 грн./Гкал).

Однак, зважаючи на те, що вищезгадана постанова НКРЕ визнана судом нечинною з моменту її прийняття, відсутні підстави для визначення вартості спожитої теплової енергії за спірний період з урахуванням тарифу 531,10 грн/Гкал (637,32 грн з ПДВ).

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, у сторін по справі відсутній обов'язок виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, які суперечать Конституції та Законам України, з часу прийняття цих рішень. Нарахування ж відповідачем оплати за теплову енергію на підставі тарифів, встановлених цими рішеннями, примушує позивача робити те, що не передбачено законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №910/7749/17.

23.04.2014 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг прийнято постанову № 465, відповідно до якої тариф для ПАТ «Київенерго» на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн/Гкал (354,20 грн з ПДВ); постанова набирає чинності з 01 липня 2014 року.

Строку чинності тарифів, вказаних у постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 №465, не встановлено.

Відтак, для визначення вартості спожитої позивачем теплової енергії за період з квітня 2015 по квітень 2016 вірним є застосування вищезазначеного тарифу (295,17 грн/Гкал), а тому, враховуючи обсяги спожитої теплової енергії згідно облікових карток, суд дійшов висновку, що вартість спожитої теплової енергії за період з квітня 2015 по квітень 2016 становить 337 129, 36 грн.

З огляду на вищенаведене та те, що суду не надано доказів погодження сторонами в письмовому вигляді (зміна умов договору) змінення тарифів, місцевий суд вважав обґрунтованими доводи позивача про необхідність здійснення нарахування йому плати за теплову енергію, спожиту з квітня 2015 по квітень 2016, за тарифами згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 № 465, що складає в цьому періоді суму 337 129, 36 грн (разом з ПДВ), виходячи з кількості спожитої теплової енергії.

Як встановлено матеріалами справи, за спожиту позивачем теплову енергію за Договором №820178 та за Договором №00100 у період з квітня 2015 по квітень 2016 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти у загальному розмірі 509 179, 93 грн, з яких 319 157, 19 грн було безпосередньо сплачено позивачем та 190 022, 74 грн - субсидії та пільги, які сплачувались на користь відповідача з місцевого бюджету.

Таким чином, враховуючи загальну вартість теплової енергії, спожитої позивачем у період з квітня 2015 рок по квітень 2016 в розмірі 337 129, 36 грн, та розмір грошових коштів, які надійшли на рахунок відповідача в якості оплати за спожиту у вказаному періоді теплову енергію - 509 179, 93 грн, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що на користь позивача надмірно сплачено грошові кошти в сумі 172 050, 57 грн.

Водночас, матеріалами справи встановлено, що за спожиту позивачем теплову енергію за Договором №820178 та за Договором №00100 у період з квітня 2015 по квітень 2016 на рахунок відповідача надійшли грошові кошти в загальному розмірі 509 179, 93 грн, з яких 319 157, 19 грн безпосередньо сплачено позивачем та 190 022, 74 грн - субсидії та пільги, які сплачувались на користь відповідача з місцевого бюджету.

Оскільки позивач не був ініціатором переказу та платником грошових коштів загальному розмірі 190 022, 74 грн (субсидії, пільги), апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення вищезгаданих грошових коштів чи їх частини на користь позивача (у випадку переплати, надмірної сплати), а також зміни черговості зарахування сплачених у відповідний період в рахунок виконання позивачем зобов'язань коштів.

Розмір пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ветеранів Великої Вітчизняної Війни, ветеранів праці та інших осіб похилого віку, багатодітним сім'ям та субсидії, які були сплачені на користь позивача у спірному періоді, напряму залежить від нарахованої плати (тобто розміру грошових коштів, що підлягають сплаті за спожиті послуги) - п. 11 ст. 20, п. 8 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; ст.ст. 10, 12, 13, 14, 16 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», тощо. В свою чергу, розмір нарахованої плати залежить від тарифів.

Тобто, розмір плати за теплову енергію (за спірний період), який відшкодовувався на користь позивача у зв'язку з наявними пільгами та субсидіями був визначений (та відповідно сплачений) з урахуванням тарифів, встановлених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» - 531,10 грн/Гкал, яка, як вище згадувалось, визнана нечинною з моменту її прийняття постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15.

Таким чином, застосуванню для визначення розміру плати а, відповідно, і розміру пільг та субсидій підлягають тарифи, встановлені в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 № 465, - 295,17 грн/Гкал.

Наданий позивачем розрахунок суми грошових коштів, що на думку позивача, є надмірно сплаченими та підлягають стягненню (поверненню на користь позивача) з відповідача визнається судом необґрунтованим, так як в ньому відображено інформацію, що на користь саме позивача підлягає поверненню вся сума переплати - 172 050, 57 грн (за розрахунком суду) тоді як, на переконання суду, переплата за спожиту теплову енергію за період з квітня 2015 року по квітень 2016 підлягає поверненню саме на користь всіх платників надмірно сплачених грошових коштів, якими є, як встановлено судом, не виключно позивач. Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

При цьому, у випадку застосування тарифів, встановлених у постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014р. № 465 (295,17 грн/Гкал) розмір пільг та субсидій, які були сплачені на користь відповідача з місцевого бюджету, був би інший, що, по суті, свідчить про наявність підстав для повернення до бюджету (стягнення з відповідача) надмірно сплачених грошових коштів (пільг, субсидій).

Позивачем не обґрунтовано та не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності підстав, що надмірно сплачені грошові кошти, які надійшли на рахунок відповідача в зв'язку з застосуванням тарифів, встановлених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» (531,10 грн/Гкал) мають бути повернуті в повному обсязі саме на користь позивача, а не до бюджету.

Крім цього, згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» від 16.03.1995 року № 227 підприємства, незалежно від форми власності, мають повертати в 5-денний термін платникам помилково зараховані кошти.

З правового аналізу наведених норм випливає, що строк (термін) виконання боржником взятого на себе обов'язку може бути не встановлений сторонами або ж визначений моментом пред'явлення вимоги, відтак законодавець встановив, що у таких випадках, кредитор має право вимагати виконання такого обов'язку у будь-який час. При цьому ж, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, а боржник, відповідно, повинен повернути в 5-денний термін платнику помилково зараховані кошти.

За твердженнями позивача, він звернувся до відповідача із претензією та запропонував повернути надмірно сплачені кошти, при цьому до позовної заяви додав копію опису вкладення у цінний лист, згідно якого 21.12.2017 позивач направив відповідачу листа на 2 аркушах, який був отриманий відповідачем 27.12.2017.

З огляду на ненадання позивачем копії вказаного листа та заперечення відповідача, що він не отримував від позивача будь-якої претензії про повернення надмірно сплачених грошових коштів (відповідно до відзиву на позовну заяву), місцевий суд дійшов висновку про недоведеність тверджень позивача, що 21.12.2017 на адресу відповідача була направлена сама претензія про повернення надмірно сплачених грошових коштів за спірними договорами.

В зв»язку з цим апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про недоведеність позовних вимог про стягнення з відповідача 175 561, 81 грн надмірно сплачених грошових коштів, відтак в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Доводи апелянта з приводу неповного з'ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції вимог матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Верстат-13» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/5235/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/5235/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.01.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко