ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ЗАЯВИ ПРО БАНКРУТСТВО

11.01.2019р. № 905/31/19

Суддя господарського суду Донецької області Лейба М.О.

Розглянувши матеріали за заявою кредитора ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (), м.Маріуполь, Донецька область

до боржника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю МАРІОНІКА (), с-ще Опитне, Бахмутський район, Донецька область

про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог

ВСТАНОВИВ:

08.01.19р. до канцелярії господарського суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області, м.Маріуполь, Донецька область про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог до ТОВ МАРІОНІКА, с-ще Опитне, Бахмутський р-н, Донецька область б/н від 17.12.18р.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області посилається на наявність заборгованості ТОВ «МАРІОНІКА» перед бюджетом на загальну суму 1762124,25грн., яка підтверджена, на думку заявника, постановами Донецького окружного адміністративного суду від 14.04.15р. у справі №805/968/15-а, від 12.12.16р. у справі №805/4071/16-а, інкасовими дорученнями №79 від 03.07.18р., №80 від 03.07.18р., №89 від 19.07.18р., №90 від 19.07.18р., №91 від 19.07.18р., №92 від 19.07.18р., №1543/2 від 13.02.18р., №1544/2 від 13.02.18р., №1553/2 від 13.02.18р., №1554/2 від 13.02.18р., №1541/2 від 13.02.18р., №1542/2 від 13.02.18р., №1545/2 від 13.02.18р., №1546/2 від 13.02.18р., №1353/2 від 26.01.18р., №1354/2 від 16.01.18р., які сформовані на виконання вимог постанов суду.

Суд вважає, що підстави для прийняття даної заяви до розгляду відсутні з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон про банкрутство) в редакції від 22.12.11р. провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

В силу ст.3 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.17р. №2147-VIII, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом…; судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст.9 Закону про банкрутство справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

В силу ч.3 ст.10 Закону про банкрутство, справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Частиною 7 ст.11 Закону про банкрутство визначено, що до заяви кредитора додаються також, зокрема, копія виконавчого документа; до заяви кредитора - органу доходів і зборів чи інших органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку.

При цьому, Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Згідно п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (абзац 1 п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України).

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22. Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Відповідно до п.12.4. зазначеної Інструкції, судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Згідно з абз.2, 3 п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання такого дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Виходячи з вимог ст.95 Податкового кодексу України, ч.3 ст.10, ч.7 ст.11 Закону про банкрутство, та відповідно до п.8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України 28.03.2013р. №01-06/606/2013 Про Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції Закону України від 22.11.2011р. №4212-VI) із змінами, внесеними листом Вищого господарського суду України №01-06/904/15 від 03.06.2015, доказами на підтвердження безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів, є рішення суду про стягнення грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили; інкасові доручення для примусового стягнення коштів в дохід бюджету в рахунок погашення податкового боргу; докази вжиття відповідних заходів до отримання відповідної заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом України.

Аналогочної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 29.04.2015р. у справі №908/2229/17.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Податкового кодексу України, примусове виконання рішення суду про стягнення грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу платника податків-юридичної особи за законом покладено виключно на контролюючі органи (органи доходів і зборів) за визначеною Податковим кодексом України процедурою, без залучення до неї органів державної виконавчої служби.

Перебіг трьохмісячного строку, передбаченого ч.3 ст.10 Закону про банкрутство, починається з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасових доручень для примусового стягнення грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу, оформлених стягувачем (контролюючим органом) на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Отже, строк невиконання боржником податкового зобов'язання для визначення неплатоспроможності боржника починається з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення для примусового стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу, оскільки списання коштів здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідна заява податкового органу повинна містити відомостей, щодо наявності, зокрема, вжиття ініціюючим кредитором заходів щодо примусової реалізації майна боржника, яке перебуває у податковій заставі; доказів звернення ініціюючого кредитора до суду з позовом про стягнення з боржника сум дебіторської заборгованості в рахунок погашення податкового боргу; фактичну кількість відкритих банківських рахунків боржника. Суд перевіряє вказані відомості та встановлює, чи на всі рахунки боржника направлено відповідні інкасові доручення.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Вищого господарсткого суду України від 13.06.16р. у справі №910/21454/15.

Зі змісту поданої заяви та доданих до неї документів вбачається, що податковим органом вжито заходів щодо погашення податкового боргу боржника шляхом звернення до Донецького окружного адміністративного суду з позовами про стягнення коштів з рахунків платника податків.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14.04.15р. у справі №805/968/15-а стягнено заборговність з ТОВ «МАРІОНІКА» за рахунок коштів на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків, в рахунок погашення податкового боргу з орендної плати за земельні ділянки у розмірі 9638,35грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.12.2016р. у справі №805/4071/16-а стягнено з ТОВ «МАРІОНІКА» заборгованість з податку на додану вартість у сумі 1136927,82грн.

Відповідно до відомостей, наведених у заяві про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог, боржник має відкриті банківські рахунки, а саме: №0458, №30355, №7197 в Донецькому РУ ПАТ КБ «Приватбанк», м.Донецьк, №570 та №6801 в АТ «УкрСиббанк», №7 в АТ «ОСОБА_3 Аваль» у м.Києві, №9189 в Філії ГУ АТ «Ощадбанк».

На виконання постанов Донецького окружного адміністративного суду від 14.04.15р. у справі №805/968/15-а та від 12.12.16р. у справі №805/4071/16-а кредитором було сформовано та направлено інкасові доручення (розпорядження) до банківських установ, в яких були відкриті рахунки боржника.

При цьому, судом встановлено, що:

- інкасові доручення (розпорядження) №79 від 03.07.18р. та №80 від 03.07.18р., направлені на рахунок боржника №9189, відкритий у ГУ АТ «Ощадбанк», повернуто 09.07.18р. без виконання у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку боржника на підставі пункту 11.7, 11.11 Гл.11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України" від 21.01.2004 №22;

- інкасові доручення (розпорядження) №89 від 19.07.18р. та №90 від 19.07.18р., направлені на рахунок боржника №570, відкритий в АТ «УкрСиббанк», повернено 25.07.18р. без виконання не у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку боржника, а на підставі п.2.4, п.2.5, п.2.18 глави 2, п.5.6 глави 5 Інструкції НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (№22 від 21.01.2004), оскільки в інкасовому дорученні було невірно вказано рахунок платника та відсутня дата надходження в банк стягувача;

- інкасові доручення (розпорядження) №91 від 19.07.18р. та №92 від 19.07.18р., направлені на рахунок боржника №5703, відкритий в АТ «УкрСиббанк», повернуто 25.07.18р. без виконання не у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку боржника, а на підставі п.2.4, п.2.5, п.2.18 глави 2, п.5.6 глави 5, п.9.9 глави 9 Інструкції НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (№22 від 21.01.2004), оскільки в інкасовому дорученні відсутня дата надходження в банк стягувача, та кошти арештовані іншим виконавчим документом;

- інкасові доручення №1543/2 від 13.02.18р., №1544/2 від 13.02.18р., №1541/2 від 13.02.18р., №1542/2 від 13.02.18р., направлені на рахунки боржника №0355 та №7197, відкриті в Донецькому РУ ПАТ «Приват банк», повернуто 01.03.18р. без виконання на підставі п.10.9 12.11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України" від 21.01.2004 №22, оскільки на рахунок платника накладено арешти органами державної виконавчої служби за іншими виконавчими документами, ніж той, який зазначено в інкасових дорученнях (розпорядженнях), і на рахунку немає інших (крім арештованих) коштів;

- інкасові доручення №1553/2 від 13.02.18р. та №1554/2 від 13.02.18р., направлені на рахунок боржника №0458, відкритий в Донецькому РУ ПАТ «Приват банк», повернуто 01.03.18р. без виконання на підставі п.2.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України" від 21.01.2004 № 22, ч.2 ст.21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 28 грудня 2014 року, оскільки страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону;

- інкасові доручення (розпорядження) №1545/2 від 13.02.18р. та №1546/2 від 13.02.18р., направлені на рахунок боржника №7, відкритий у АТ «ОСОБА_3 Аваль», повернуто 26.02.18р. без виконання у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку боржника на підставі п.12.7, п.12.11 Гл.12 додатку 8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України" від 21.01.2004 №22;

- інкасові доручення (розпорядження) №1353/2 від 26.01.18р. та №1354/2 від 26.01.18р., направлені на рахунок боржника №9189, відкритий у Філії ГУ АТ «Ощадбанк»,, повернуто 19.02.18р. без виконання у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку боржника на підставі п.2.18 Гл.2 додатку 8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України" від 21.01.2004 №22.

При цьому, суд зазначає, що враховуючи фактичну кількість відкритих розрахункових рахунків боржника в банківських установах, матеріали поданої заяви не містять доказів направлення інкасових доручень на всі рахунки боржника зазначені у заяві про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог, а саме до матеріалів заяви не додано доказів направлення інкасових доручень на рахунок №6801, відкритому в АТ «УкрСиббанк». Відповідних пояснень у заяві про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог не наведено та до неї не додано.

Разом з тим, судом встановлена відсутність подання податковим органом належних та допустимих доказів в розумінні статтей 76, 77 ГПК України, які б свідчили про належне вжиття заходів щодо погашення податкового боргу в порядку, визначеному податковим законодавством, а також коштів для проведення процедури банкрутства судом.

Так, спеціальним податковим законодавством, окрім стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, передбачено й інші заходи погашення податкового боргу за рахунок майна боржника (на підставі відповідного судового рішення), а саме: продаж майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі; стягнення готівкових коштів; стягнення дебіторської заборгованості платника податків.

При цьому, передбачений законодавством широкий арсенал відповідних заходів надає органу доходів і зборів, поряд із заставними кредиторами, переваги в отриманні задоволення своїх грошових вимог перед іншими кредиторами боржника.

Зокрема, згідно з п.95.22. ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, в рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.

Тільки вжиття всіх наведених вище заходів в сукупності, якщо вони не призвели до погашення податкового боргу, може бути передумовою для ініціювання органом доходів і зборів справи про банкрутство боржника на загальних підставах.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.18р. у справі №920/1141/16.

Згідно доданої до заяви про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №103180186 від 09.11.17р. за кодом юридичної особи 34850127, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься актуальна інформація про:

- обєкт нерухомого майна (реєстраційний номер запису 09), яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «МАРІОНІКА» ;

- державну реєстрацію обтяжень, в тому числі за видом обтяжень податкова застава.

У поданій заяві вказані відомості відсутні та заявником не наведено жодних пояснень щодо встановленого факту на підставі вказаної Інформаційної довідки №103180186 від 09.11.17р. за кодом юридичної особи 34850127.

Водночас, податковим органом не надано доказів вжиття ним заходів до переведення на себе прав вимоги боржника до третіх осіб (за наявності), як не надано доказів відсутності у боржника дебіторської заборгованості відповідно до його звітності як платника податків. Такі відомості у заяві про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог також не зазначені.

Отже, суд зазначає про неповноту доказів податкового органу щодо вжиття заходів до стягнення безспірного податкового боргу з використанням механізмів, передбачених Податковим законодавством.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її, якщо: заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі; заявник-кредитор не подав доказів неспроможності боржника виконати свої грошові зобовязання перед кредиторами в розмірі, визначеному частиною третьою статті 10 цього Закону, протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області, м.Маріуполь про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог до ТОВ МАРІОНІКА, с-ще Опитне, Бахмутський районн, Донецька область б/н від 17.12.18р. підлягає поверненню без розгляду на підставі ч.1 ст.15 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ч.2 ст.15 вказаного закону повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.2, 8, 9, 10, ст.11, ч.1 ст.15 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст.3, ч.6 ст.12, ст.ст.73, 86, 234, 255 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.17р., господарський суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області, м.Маріуполь про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю МАРІОНІКА, с-ще Опитне, Бахмутський районн, Донецька область б/н від 17.12.18р. повернути без розгляду.

Ухвала набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Додаток: заява б/н від 17.12.18р. з доданими документами та поштовий конверт.

Суддя М.О. Лейба