РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.01.2019Справа № 910/13586/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник»

до публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 522 569,02 грн.

Представники сторін:

від позивача Бахуринський В.С. - адвокат (посвідчення № НОМЕР_1 від 06.03.2015);

Поліщук В.С. - адвокат (посвідчення № НОМЕР_2 від 03.12.2018)

від відповідача не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року приватне підприємство «Торговий дім «Галпідшипник» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - відповідач) про стягнення 840 585,19 грн., з яких 677 140,98 грн. основного боргу, 139 732,22 грн. пені, 12 132,88 грн. 3% річних та 11 579,11 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про закупівлю товарів № 915/ДМТЗ-16 від 23.06.2016 (далі - договір) в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13586/18, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.11.2018.

Одночасно з пред'явленням позову позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на майно та/або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ПАТ «Київенерго» і знаходяться у нього чи в інших осіб на будь-яких рахунках в межах суми 840 585,19 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2018 відмовлено у задоволенні вказаної заяви з підстав, викладених в ухвалі.

02.11.2018 через відділ автоматизованого діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву та відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.11.2018 відкладено підготовче засідання на 29.11.2018, викликано відповідача у підготовче засідання.

29.11.2018 через відділ автоматизованого діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні 29.11.2018 відповідач подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме докази часткової сплати заборгованості за договором.

У судовому засіданні 29.11.2018 судом оголошено перерву до 11.12.2018.

07.12.2018 через відділ автоматизованого діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 522 569,02 грн., з яких 426 154,74 грн. - сума основного боргу, 74 886,92 грн. - пеня, 8 389,54 грн. - 3% річних, 13 137,82 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У зв'язку з тим, що заява позивача про зменшення розміру позовних вимог була подана до суду до закінчення підготовчого засідання, суд прийняв подану позивачем заяву та розглядає справу з її урахуванням.

10.12.2018 через відділ автоматизованого діловодства суду від позивача надійшла заява про відшкодування судових витрат, пов'язаних з розглядом справи у розмірі 24 500,00 грн.

У судовому засіданні 11.12.2018 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до розгляду по суті на 08.01.2019 та викликано відповідача у судове засідання.

У судове засідання, призначене на 08.01.2019, представники позивача з'явилися, надали пояснення по суті спору, позов підтримали в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 08.01.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзиву на позов не подав.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

23.06.2016 між публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - покупець, відповідач) та приватним підприємством «Торговий дім «Галпідшипник» (далі - постачальник, позивач) був укладений договір про закупівлю товарів № 915/ДМТЗ-15 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити покупцеві товари (далі - товар), а покупець - прийняти і оплатити такі товари (п. 1.1. договору.)

Відповідно до п. 1.2. договору найменування (номенклатура, асортимент) товару: 28.15.1 Вальниці/підшипники кулькові чи роликові (підшипники).

Згідно з п. 1.4. договору кількість товару, а також номенклатура, асортимент, ціна та вартість товару зазначається сторонами у видаткових накладних.

Поставка товару здійснюється постачальником замовленими партіями на підставі письмових заявок покупця (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.6. договору граничною датою поставки товару вважається дата, зазначена сторонами в п. 5.3. договору. Фактичною датою поставки товару вважається дата підписання обома сторонами видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної. При цьому, товар вважається прийнятим за якістю з моменту підписання актів приймання-передавання за якістю.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що розрахунки за цим договором здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за фактом постачання, протягом 30 календарних днів, після передачі товару, що оформлюється шляхом підписання сторонами відповідного акту приймання-передавання товару за кількістю та якістю.

Остаточні взаєморозрахунки між покупцем та постачальником проводяться на підставі акту звіряння взаєморозрахунків, який підписується уповноваженими на це представниками сторін (п. 4.3. договору).

Згідно з п. 6.1. договору покупець зобов'язаний приймати поставлений товар згідно з актом приймання-передавання товару у разі відсутності зауважень щодо якості товару та його відповідності умовам цього договору; своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Відповідно до п. 6.3. договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором; забезпечити поставку товару, якість яких відповідає умовам, встановленим розділом ІІ договору.

Відповідно до п. 6.4.1. договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 10.1. договору).

Виходячи з умов договору, даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору постачальником було поставлено покупцеві товар на загальну суму 1 613 074,98 грн., що підтверджується накладними від 05.12.2017 № 30120 на суму 201,96 грн., від 13.12.2017 № 30766 на суму 1 206,21 грн., № 30888 на суму 3 753,96 грн., від 03.01.2018 № 134 на суму 1 105,50 грн., від 05.01.2018 № 238 на суму 5 544,60 грн., № 239 на суму 182 324,52 грн., від 10.01.2018 № 405 на суму 22 486,80 грн., № 429 на суму 1 149,84 грн., від 11.01.2018 № 558 на суму 30 846,54 грн., від 16.01.2018 № 915 на суму 49 719,90 грн., від 23.01.2018 № 1601 на суму 548,28 грн., від 26.01.2018 № 1896 на суму 6 840,90 грн., від 01.02.2018 № 2380 на суму 136 154,76 грн., № 2381 на суму 14 327,52 грн., № 2509 на суму 15 355,08 грн., від 07.02.2018 № 2920 на суму 54 166,14 грн., № 2919 на суму 22 656,48 грн., від 08.02.2018 № 3086 на суму 38 038,68 грн., від 12.02.2018 № 3411 на суму 38 925,48 грн., від 21.02.2018 № 4473 на суму 11 206,44 грн., від 01.03.2018 № 5241 на суму 33 626,94 грн., № 5286 на суму 940,08 грн., № 5289 на суму 288,00 грн., № 5298 на суму 62 084,22 грн., № 5299 на суму 25 227,12 грн., від 02.03.2018 № 5432 на суму 32 630,04 грн., від 05.03.2018 № 5484 на суму 140 911,20 грн., № 5487 на суму 3 082,44 грн., від 06.03.2018 № 5679 на суму 136 659,30 грн., № 5644 на суму 3 128,76 грн., № 5645 на суму 69 186,06 грн., від 15.03.2018 № 6312 на суму 12 233,88 грн., від 19.03.2018 № 6579 на суму 13 637,28 грн., від 21.03.2018 № 6866 на суму 28 950,00 грн., віл 02.04.2018 № 8032 на суму 9 445,44 грн., від 06.04.2018 № 8624 на суму 268 045,32 грн., № 8625 на суму 89 484,24 грн., від 11.04.2018 № 8877 на суму 2 760,96 грн., від 13.04.2018 № 9170 на суму 23 563,80 грн., від 02.07.2018 № 17301 на суму 20 630,40 грн.

Поставка товару також підтверджується актами приймання-передавання товарів, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи та не оспорюється відповідачем.

Відповідачем були здійснені часткові оплати за договором на загальну суму 1 186 920,24 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 22.02.2018 № на суму 6 840,90 грн., № на суму 201,96 грн., № на суму 49 719,90 грн., № на суму 3 753,96 грн., № на суму 22 486,80 грн., № на суму 30 846,54 грн., № на суму 1 149,81 грн., № на суму 1 206,12 грн., № на суму 1 105,50 грн., від 28.02.2018 № на суму 187 869,12 грн., № на суму 4 352, 88 грн., від 06.03.2018 № на суму 0,03 грн., № на суму 146 129, 40 грн., від 21.03.2018 № на суму 76 822,62 грн., № на суму 548,28 грн., від 28.03.2018 № на суму 38 038,68 грн., № на суму 28 950,00 грн., № на суму 38 925,48 грн., від 27.06.2018 № на суму 268 045,32 грн., № на суму 28 950,00 грн., від 22.10.2018 № на суму 28 950,00 грн., № на суму 69 186,06 грн., № на суму 2 544,30 грн., № на суму 136 659,30 грн., № на суму 13 637,28 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 426 154,74 грн. (1 613 074,98 грн.- 1 186 920,24 грн).

У зв'язку з тим, що відповідач виконав свої зобов'язання з оплати поставленого товару перед позивачем частково, останній звернувся до суду, просив стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 426 154,74 грн., пеню в розмірі 74 886,92 грн., 3% річних у розмірі 8 389, 54 грн. та інфляційну складову боргу в розмірі 13 137,82 грн.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, що підтверджують оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовують доводи позивача, суду не надав. Крім того, в матеріалах справи наявна копія листа відповідача від 17.08.2018 № 63/4-4048, згідно з яким відповідач зобов'язався виконати своє зобов'язання перед позивачем, однак, станом на час розгляду справи в суді в повному обсязі не виконав, грошові кошти за поставлений товар за договором не сплатив.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 426 154, 74 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 74 886, 92 грн., суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив частково, відтак допустив порушення зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 (далі - постанова Пленуму ВГСУ № 14) роз'яснено, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У свою чергу, договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Таким чином, в силу наведених положень норм права, пеня може бути стягнута лише у тому випадку, коли основне зобов'язання прямо забезпечено неустойкою у договорі, а також встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

З огляду на те, що договір не містить положень, якими сторони визначили б розмір та базу нарахування пені, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення пені в розмірі в розмірі 74 886, 92 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 8 389,54 грн. та інфляційну складову боргу в розмірі 13 137,82 грн.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд визнав розрахунок позивача вірним, а тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем, а саме 8 389,54 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційної складової боргу, суд визнав розрахунок позивача вірним, а тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем, а саме 13 137, 82 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 426 154,74 грн., 3% річних у розмірі 8 389,54 грн. та інфляційної складової боргу в розмірі 13 137,82 грн. В іншій частині позов пред'явлено необгрунтовано.

Витрати зі сплати судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Київенерго» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31, ідентифікаційний код 00131305) на користь приватного підприємства «Торговий дім «Галпідшипник» (79035, Львівська обл., м. Львів, вул. Зелена, буд. 238-З, ідентифікаційний код 19170443) основний борг у розмірі 426 154,74 (чотириста двадцять шість тисяч сто п'ятдесят чотири грн. 74 коп.), 3% річних у розмірі 8 386,86 (вісім тисяч триста вісімдесят шість грн. 86 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 13 137,82 грн. (тринадцять тисяч сто тридцять сім грн. 82 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 715,19 (шість тисяч сімсот п'ятнадцять грн. 19 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 15.01.2019.

Суддя О.Г. Удалова