ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2019 р. Справа№ 910/8151/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Шубак М.І.

відповідача - Лісовський С.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс"

на рішення Господарського суду м. Києва від 01.10.2018 р. (повне рішення складено 09.10.2018 р.)

у справі № 910/8151/18 (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс"

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілоріс"

про зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії, а саме:

- витребувати у Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» розрахунки та виписки про рух коштів станом на 18.11.2016 р. за кредитними договорами від 10.10.2013 р. № 4В13645И, від 14.10.2013 р. № 4В13646И, від 20.02.2014 р. № 4В14190И, від 17.02.2015 р. № 4В15045И, від 18.03.2016 р. № 4В16004Д;

- зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» належним чином засвідчені копії кредитного договору від 10.10.2013 р. № 4В13645И; кредитного договору від 14.10.2013 р. № 4В13646И; кредитного договору від 20.02.2014 р. № 4В14190И; кредитного договору від 17.02.2015 р. № 4В15045И; кредитного договору від 18.03.2016 р. № 4В16004И, а також копії додаткових угод та договорів застави, поруки до вказаних кредитних договорів.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що ним, як поручителем за договором поруки № 4В13645И від 16.11.2016 р., було виконано грошові зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілоріс" з повернення кредиту та сплати відсотків відповідачу за кредитними договорами від 10.10.2013 р. № 4В13645И, від 14.10.2013 р. № 4В13646И, від 20.02.2014 р. № 4В14190И, від 17.02.2015 р. № 4В15045И, від 18.03.2016 р. № 4В16004Д. У зв'язку з цим позивач вважає, що відповідач зобов'язаний надати йому належним чином засвідчені копії вказаних кредитних договорів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.10.2018 р. у справі № 910/8151/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" подало апеляційну скаргу, у якій просить Північний апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 р. у справі № 910/8151/18 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" задовольнити повністю.

Окрім того, в апеляційній скарзі апелянт просить повторно витребувати у Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" належним чином засвідчені копії розрахунків заборгованості та виписок про рух коштів, станом на 18.11.2016 р. за:

- кредитним договором від 10.10.2013 р. № 4В13645И;

- кредитним договором від 14.10.2013 р. № 4В13646И;

- кредитним договором від 20.02.2014 р. № 4В14190И;

- кредитним договором від 17.02.2015 р. № 4В15045И;

- кредитним договором від 18.03.2016 р. № 4В16004И.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що місцевим судом при прийняті рішення не було враховано положень договору поруки щодо обов'язку банку, у випадку виконання поручителем зобов'язань боржника за кредитним договором, передати поручителю впродовж п'яти робочих днів з моменту виконання обов'язків належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 р. було призначено розгляд справи на 09.01.2019 р.

У судовому засіданні 09.01.2019 р. представник позивача підтримав клопотання, викладене в апеляційній скарзі про витребування у Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" належним чином засвідчених копій розрахунків заборгованості та виписок про рух коштів, станом на 18.11.2016 р. за: кредитним договором від 10.10.2013 р. № 4В13645И; кредитним договором від 14.10.2013 р. № 4В13646И; кредитним договором від 20.02.2014 р. № 4В14190И; кредитним договором від 17.02.2015 р. № 4В15045И; кредитним договором від 18.03.2016 р. № 4В16004И.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні необхідні платіжні доручення та виписки про рух коштів Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про витребування додаткових доказів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

16.11.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Айлан Сервіс" (далі - поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк (далі - кредитор) було укладено договір поруки № 4В13645И/П (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1 договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Вілоріс" (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами № 4В13645И від 10.10.2013 р., № 4В13646И від 14.10.2013 р., № 4В14190И від 20.02.2014 р., № 4В15045И від 17.02.2015 р., № 4В16004Д від 18.03.2016 р.

Згідно з п. 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Як передбачено п. 4 договору поруки, у випадку невиконання боржником обов'язку п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

У випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання (п. 5 договору поруки).

Відповідно до п. 6 договору поруки поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

У випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору (п. 7 договору поруки).

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач, як поручитель, виконав обов'язок боржника за кредитними договорами та погасив борг в загальному розмірі ,00 грн, тому відповідач, на його думку, у відповідності до умов договору поруки повинен вручити йому оригінали документів, які підтверджують права позивача як нового кредитора.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

17.11.2016 р. позивачем було перераховано відповідачу кошти в загальному розмірі ,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:

- платіжним дорученням № 15 від 17.11.2016 р. у розмірі 247952037,31 грн, з призначенням платежу - виконання зобов'язання за кредитним договором від 10.10.2013 р. № 4В13645И, згідно з договором поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016 р.;

-платіжним дорученням № 16 від 17.11.2016 р. у розмірі 272335292,30 грн, з призначенням платежу - виконання зобов'язання за кредитним договором від 14.10.2013 р. № 4В13646И, згідно з договором поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016 р.;

- платіжним дорученням № 17 від 17.11.2016 р. у розмірі 43982232,32 грн, з призначенням платежу - виконання зобов'язання за кредитним договором від 20.02.2014 р. № 4В14190И, згідно з договором поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016 р.

- платіжним дорученням № 18 від 17.11.2016 р. у розмірі 24983174,13 грн, з призначенням платежу - виконання зобов'язання за кредитним договором від 17.02.2015 р. № 4В15045И, згідно з договором поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016 р.;

- платіжним дорученням № 19 від 16.11.2016 р. у розмірі 859132624,82 грн, з призначенням платежу - виконання зобов'язання за кредитним договором від 18.03.2016 р. № 4В1600ДИ, згідно з договором поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016 р.;

Відповідачем не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі ,00 грн.

Згідно з п. 10 договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитними договорами не породжує перехід до нього прав кредитора за цими договорами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 р. у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 р. у справі № 6-932цс15.

Так позивачем не було подано належних та допустимих доказів відповідно на підтвердження дійсного розміру заборгованості за кредитними договорами № 4В13645И від 10.10.2013 р., № 4В13646И від 14.10.2013 р., № 4В14190И від 20.02.2014 р., № 4В15045И від 17.02.2015 р., № 4В16004Д від 18.03.2016 р., та того, що за рахунок коштів в загальній сумі 1,00 грн позивачем було в повному обсязі погашено заборгованість боржника за вказаними кредитними договорами, відтак не доведено факту виконання ним як поручителем зобов'язань боржника за кредитними договорами у повному обсязі.

Зі змісту договору поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016 р. вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. п. 5, 6 договору поруки).

Однак, в матеріалах справи відсутні вимоги відповідача, адресовані позивачу щодо погашення заборгованості за боржника за кредитними договорами № 4В13645И від 10.10.2013 р., № 4В13646И від 14.10.2013 р., № 4В14190И від 20.02.2014 р., № 4В15045И від 17.02.2015 р., № 4В16004Д від 18.03.2016 р.

Також позивачем не надано належних доказів, які свідчили б про те, що він звертався до відповідача з вимогою надати документи, що підтверджують обов'язки боржника за вказаними кредитними договорами.

Посилання останнього на те, що ним було відправлено вимогу позивача надати копії кредитних договорів, колегія вважає необгрунтованою, оскільки в матеріалах справи відсутній опис вкладення в даний лист.

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас за змістом зазначеної статті порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Оскільки матеріалами справи не підтверджено порушення прав позивача з боку відповідача, тому відсутність порушеного права позивача також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що зазначені вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 01.10.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_6 не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 01.10.2018 р. у справі № 910/8151/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.01.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай