ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2019м. ДніпроСправа № 904/3924/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ", м.Олешки

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКАМА", м.Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 645 891,38 грн.

Суддя Красота О.І.

За участю секретаря судового засідання Сліпченко С.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Текут'єв Є.Ю., Довіреність №280 від 11.07.2018р., представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКАМА" і просить суд стягнути 614 102,84 грн. - заборгованості за поставлений товар, 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 6 804,61 грн. - інфляційних витрат та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р. в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду від 04.09.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

23.10.2018р. Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та в позові просить відмовити в повному обсязі, оскільки остання звірка взаєморозрахунків між Позивачем та Відповідачем була здійснена станом на 31.03.2018р., про що свідчить відповідний акт звірки, відповідно до якого заборгованість Відповідача за Договором складає 914 102,84 грн.

Також Відповідач зазначає, що основний борг за Договором на даний час погашений Відповідачем у повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які надані Відповідачем.

Таким чином Відповідач зазначає, що на момент пред'явлення позову, станом на 30.08.2018р. заборгованість складала 179 102,84 грн., однак на теперішній час заборгованість Відповідача перед Позивачем відсутня.

Ухвалою господарського суду від 24.10.2018р. вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.11.2018р.

29.10.2018р. та 31.10.2018р. від Відповідача надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018р. по 18.10.2018р. за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р., відповідно до якого заборгованість Відповідача перед Позивачем відсутня.

21.11.2018р. від Позивача електронною поштою надійшов акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.05.2018р. по 03.10.2018р. за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р., відповідно до якого заборгованість Відповідача перед Позивачем 614 102,84 грн..

21.11.2018р. від Позивача електронною поштою надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з Відповідача 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 6 804,61 грн. - інфляційних витрат та судовий збір.

22.11.2018р. в підготовчому засіданні Представники Відповідача проти позовних вимог заперечували та в позові просили відмовити в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 22.11.2018р. відкладено підготовче засідання на 11.12.2018р.

10.12.2018р. Відповідач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копій видаткових накладних та платіжних доручень на підтвердження виконання зобов'язань з оплати за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р.

Позивач в підготовче засідання 11.12.2018р. не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином.

11.12.2018р. Відповідач в підготовчому засіданні підтримує свої заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.01.2019 об 11:00 год.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018р. на підставі ч.5 ст. 46 ГПК України, повернуто заяву Позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з Відповідача 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 6 804,61 грн. - інфляційних витрат та судовий збір у зв»язку з відсутністю доказів направлення останньої на адресу Відповідача.

04.01.2019р. від Позивача на адресу суду електронною поштою надійшло клопотання про розгляд справи без участі Позивача та його представника. Позивач позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, вказує про неможливість прибуття у судове засідання його представників.

09.01.2019р. від Відповідача на адресу суду направлено клопотання про залишення позову без розгляду. Обґрунтовуючи вказане клопотання посилаючись на ч.8 ст. 81 , ч.4 ст. 202, п.4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, Відповідач наголошує на тому, що Позивачем не виконані вимоги ухвал господарського суду від 22.11.2018р. та 11.12.2018р. в частині надання доказів виконання зобов»язань за Договором № ТА001599-17 від 04.05.2017р. та відповіді на відзив.

Суд вважає вказане клопотання таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вказувалося вище, 21.11.2018р. від Позивача електронною поштою надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з Відповідача 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 6 804,61 грн. - інфляційних витрат та судовий збір. Основний борг відсутній.

Вказане вище також і підтверджує Відповідач, який 29.10.2018р. та 31.10.2018р. надіслав на адресу суду клопотання про долучення до матеріалів справи акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018р. по 18.10.2018р. за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р., відповідно до якого заборгованість Відповідача перед Позивачем відсутня.

Крім того 10.12.2018р. Відповідач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копій видаткових накладних та платіжних доручень на підтвердження виконання зобов'язань з оплати за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р. тобто всі вказані вище обставини фактично вказують про відсутність основного зобов»язання Відповідача перед Позивачем на виконання умов Договору поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018р. на підставі ч.5 ст. 46 ГПК України, повернуто заяву Позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з Відповідача 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 6 804,61 грн. - інфляційних витрат та судовий збір у зв»язку з відсутністю доказів направлення останньої на адресу Відповідача.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.01.2019 об 11:00 год., якою також зобов»язано Позивача надати відповідь на відзив протягом 10 днів з дня одержання відзиву на позовну заяву.

Таким чином фактично відпала необхідність витребування у Позивача додаткових доказів які б вказували про відсутність чи наявність основного зобов»язання Відповідача перед Позивачем на виконання умов Договору поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р. так як ці обставини підтверджуються самими сторонами у справі згідно наданих документів та акту звірки.

Стосовно не направлення відповіді на відзив, яка мала відповідати вимогам ст.. 166 ГПК України до якої застосовуються правила, встановлені частинами третьою-шостою ст.. 165 ГПК України, суд роз»яснює, що не надання відповіді на відзив в строк встановлений судом є правом сторони судового процесу і відсутність останнього не перешкоджає розгляду справи.

Стосовно клопотання Позивача, яке 04.01.2019р. направлено на адресу суду електронною поштою про розгляд справи без участі Позивача та його представника, яким Позивач позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, суд вважає його таким що підлягає задоволенню з огляду на те, що ч.4 ст. 202 ГПК України визначено, що у разі неявки Позивача в судове засідання без поважних причин або не повідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез»явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Позивач в судове засідання 10.01.2019р. не з»явився, як вказувалось вище 04.01.2019р. направив на адресу суду електронною поштою клопотання про розгляд справи без участі Позивача та його представника позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні 10.01.2019р. підтримує свої заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників Позивача та Відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" (далі-Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКАМА" (далі-Покупець, Відповідач) було укладено Договір поставки №ТА001599-17 (далі-Договір поставки) (а.с.14-16).

Відповідно до п.1.1. Договору, за цим Договором Постачальник бере на себе зобов'язання поставляти і передавати у власність Покупцю, а Покупець приймати та здійснювати оплату гофрокартонної продукції (далі-Товар) на умовах визначених в цьому Договорі.

Згідно п.1.4. Договору, Постачальник зобов'язується поставляти Товар окремими партіями, оформленими видатковими накладними, а Покупець зобов'язаний приймати та оплачувати такий Товар. Під партією Товару вважається кількість Товару, відвантажена в один транспортний засіб. Обсяг партії визначається у видатковій накладній.

В п.3.1. Договору зазначено, що Датою отримання Товару є дата підписання товаротранспортної накладної та/або видаткової накладної Покупцем (уповноваженою особо Покупця) або дата доставки Товару силами Постачальника.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Покупець зобов'язаний здійснити оплату партії Товару у розмірі 100% від вартості замовленої партії Товару згідно узгодженої Заявки-Замовлення або Рахунку, якщо інше не передбачено додатком до Договору.

04.05.2017р. Сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р. та виклали п.3.2. Договору у наступній редакції: Покупець зобов'язаний здійснити післяоплату у розмірі 100% від погодженої вартості даної партії товару згідно погодженої Заявки-замовлення протягом 30 календарних днів з моменту отримання Товару шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника (а.с.17).

Позивач свої зобов'язання за Договором поставки виконав в повному обсязі та поставив Відповідачу товар, що підтверджується:

- видатковою накладною №1706 від 21.02.2018р., товарно-транспортною накладною №1706 від 21.02.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 147 060,00 грн.;

- видатковою накладною №1915 від 27.02.2018р., товарно-транспортною накладною №1915 від 27.02.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 194 088,96 грн.;

- видатковою накладною №1944 від 28.02.2018р., товарно-транспортною накладною №1944 від 28.02.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 39 087,36 грн.;

- видатковою накладною №2527 від 19.03.2018р., товарно-транспортною накладною №2527 від 19.03.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 188 398,08 грн.;

- видатковою накладною №2548 від 19.03.2018р., товарно-транспортною накладною №2548 від 19.03.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 173 281,68 грн. (а.с.22-31).

Відповідач в порушення умов Договору своєчасно не оплатив вартість отриманого товару, внаслідок чого станом на 17.05.2018р. за Відповідачем обліковується заборгованість в сумі 614 102,84 грн.

Вказана заборгованість Відповідачем не сплачена, що і стало підставою для звернення Позивача з відповідним позовом до суду.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

В ході розгляду справи Відповідач 29.10.2018р. та 31.10.2018р. надіслав на адресу суду підписаний та скріплений печатками сторін акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018р. по 18.10.2018р. за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р., відповідно до якого заборгованість Відповідача перед Позивачем відсутня.

З вказаного акту звірки взаємних розрахунків вбачається та не спростовується Позивачем, що на час подачі позову сума заборгованості Відповідача перед Позивачем була в розмірі 179 102,84 грн., тобто розмір фактичної заборгованості Відповідача перед Позивачем було безпідставно перевищено на суму 435 000 грн., що відповідно вказує про не доведеність останніх у вказаній сумі, з цього приводу в задоволені цих вимог повинно бути відмовлено.

Крім того, 10.12.2018р. Відповідач подав до суду копії видаткових накладних та платіжні доручення на підтвердження виконання зобов'язань з оплати за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р., у тому числі і на суму 179 102,84 грн., тобто всі вказані вище обставини фактично вказують про відсутність предмету спору (ч.2 ст. 231 ГПК України) стосовно наявності основного зобов»язання Відповідача перед Позивачем на виконання умов Договору поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р. і з цього приводу провадження у справі в частині суми 179 102,84 грн. підлягає закриттю.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.8.2 Договору, за порушення строків оплати Товару, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого, але неоплаченого в термін Товару за кожний календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов'язання до моменту здійснення оплати Товару.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару, Позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 22 957,29 грн. за період з 24.03.2018р. по 17.05.2018р.

Суд, перевіривши правильність розрахунку пені, зазначає, що вказаний розрахунок Позивачем зроблено не вірно, однак він є меншим ніж сума, яка розрахована судом та з цього приводу суд вважає, що вказана вимога повинна бути задоволена саме в сумі вимог Позивача у розмірі 22 957,29 грн.

Також, Позивачем нараховано Відповідачу 3% річних у розмірі 2 026,64 грн. за період з 24.03.2018р. по 17.05.2018р. та інфляційні нарахування в розмірі 6 804,61 грн. за період з 24.03.2018р. по 17.05.2018р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши правильність розрахунку 3% річних, зазначає, що вказаний розрахунок Позивачем зроблено не вірно, однак він є також меншим ніж сума, яка розрахована судом та з цього приводу суд вважає, що вказана вимога також повинна бути задоволена саме в сумі вимог Позивача у розмірі 2 026,64 грн.

При перевірці судом інфляційних нарахувань в розмірі 6 804,61 грн. за період з 24.03.2018р. по 17.05.2018р. необхідно вказати на те, що при застосуванні індексу інфляції необхідно враховувати, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця (лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року за № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ"), однак ці вимоги Позивачем помилково не враховані при здійснені відповідного розрахунку.

Проведеним перерахунком судом, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань підлягають задоволенню в розмірі 1 865,41 грн. В решті позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 4 939,20 грн. належить відмовити.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 1 865,41 грн. - інфляційних витрат.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При зверненні до господарського суду Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9 688,37 грн. згідно платіжного доручення №1847 від 21.05.2018р. (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач оплатив суму заборгованості в розмірі 179 102,84 грн., внаслідок чого 21.11.2018р. Позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018р. на підставі ч.5 ст. 46 ГПК України, повернуто заяву Позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з Відповідача 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 6 804,61 грн. - інфляційних витрат та судовий збір у зв»язку з відсутністю доказів направлення останньої на адресу Відповідача.

Під час розгляду справи встановлено про відсутність заборгованості Відповідача перед Позивачем в сумі 179 102,84 грн., що вказує про відсутність предмету спору в цій частині і з цього приводу провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі.

Враховуючи вищевикладені обставини, судовий збір повинен бути повернутий Позивачу із Державного бюджету України в розмірі 1 401,37 грн., за відповідним клопотанням Позивача.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 193, 216-218, 230, 231, 232 Господарського Кодексу України, ст. ст. 525-526, 530, 549, 610-612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 231, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АКАМА", (49022, м.Дніпро, вул.Океанська, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ", (75101, м.Олешки, Херсонська область, вул.Гвардійська, 103, ) 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 1 865,41 грн. - інфляційних витрат, судовий збір у розмірі 1 488,22 грн. наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині суми 179 102,84 грн. - закрити.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

10.01.2019

Повне рішення складено 10.01.2019