СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2019 р. Справа № 922/3581/17

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.

та за участю: від прокуратури Харківської області - ОСОБА_1 (посвідчення № 032167 від 11.02.2015 до перерви та ОСОБА_2 прокурор відділу (посвідчення № 047938 від 13.09.2017) після перерви;

від ГУ Держгеокадастру - не прибув;

від Старовірівської сільської ради - не прибув;

від ТОВ "Агролатінвест" - ОСОБА_3 (посвідчення б/н від 03.01.2019) до перерви;

від Нововодолазької районної державної адміністрації - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокуратури Харківської області (вх. №822 Х/2) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області о 12 годині 16 хвилин 20.12.2017 у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Светлічним Ю.В. повний текст складено 26.12.2017 у справі № 922/3581/17

за позовом Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури місцезнаходження : 64100, м. Первомайський, вул. Соборна, 20

в інтересах держави в особі:

1) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області місцезнаходження : 61145, Харківська обл., місто Харків, вул. Космічна, будинок 21, 8-9 поверх;

2) Старовірівської сільської ради Нововодолазького району місцезнаходження: 63250, Харківська обл., Нововодолазький район, село Старовірівка

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" ; місцезнаходження: 63232, Харківська область, Нововодолазький район, село Станичне, вул. Шкільна, будинок 4

2) Нововодолазька районна державна адміністрація Харківської області , місцезнаходження: 63200, Харківська обл., Нововодолазький район, селище міського типу ОСОБА_4, вулиця Гагаріна, будинок 7

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Перший заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області (далі - Прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру) та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (далі - Старовірівська сільрада) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" (далі - ТОВ "Агролатінвест"), Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області (далі - Нововодолазька РДА), у якому просив визнати недійсним договір оренди землі від 05.12.2007, укладений між Нововодолазькою РДА та ТОВ "Агролатінвест", зобов'язати ТОВ "Агролатінвест" повернути земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0405 площею 18,4082 га у власність держави.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорюваний договір оренди всупереч положень законів України "Про оренду землі" і про "Про оцінку земель" укладено без проведення нормативної грошової оцінки землі, що є обов'язковим при визначенні орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, отже, зазначені обставини є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до статей 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Разом із тим Прокурор просив визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду з відповідним позовом і поновити його.

ТОВ "Агролатінвест" проти позову заперечувало та заявило про застосування позовної давності.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.12.2017 у задоволенні позову відмовлено з мотивів пропуску строку позовної давності.

Прокуратура Харківської області не погодилась з рішенням місцевого господарського суду у даній справі та звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта судом не вірно оцінені обставини щодо початку перебігу строку позовної давності та не обґрунтовано відхилено доводи прокуратури щодо поважності причин пропуску позовної давності.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.07.2018 касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 у справі № 922/3581/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховним Судом встановлено, що погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо пропуску позовної давності, апеляційний суд виходив із того, що за вимогами, заявленими в інтересах ГУ Держгеокадастру, перебіг позовної давності необхідно рахувати з часу, коли саме орган, наділений відповідними повноваженнями на час укладення оспорюваного правочину, довідався або міг довідатися про порушення прав держави. Разом із тим, апеляційний суд зазначив про те, що відсутність належно проведеної нормативно-грошової оцінки є підставою для внесення змін до нього та спонукання орендаря до вчинення відповідних дій; технічна документація з нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, які перебувають в оренді ТОВ "Агролатінвест", затверджена у 2017 році і з 01.01.2018 товариство сплачує орендну плату з врахуванням цієї документації.

Таким чином, за висновком Верховного Суду суд апеляційної інстанції фактично виходив із наявності двох підстав для відмови в задоволенні позову - відсутності порушеного права та спливу позовної давності.

В постанові Верховного Суду зазначено, що відмова в задоволенні позову у зв'язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Крім того, Верховний Суд вказує на те, що встановивши початок перебігу позовної давності для вимог, заявлених в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру, апеляційний суд не надав жодної оцінки обставинам здійснення Прокурором представництва, наявності/відсутності порушеного права та обрахування позовної давності для позовних вимог, заявлених в інтересах держави в особі іншого позивача - Старовірівської сільради.

Указом Президента від 29.12.2017 року №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", крім іншого, ліквідовано Харківський апеляційний господарський суд та утворено Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області з місцезнаходженням у місті Харкові.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць) та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента від 28.09.2018 року № 295/2018 "Про переведення суддів" до новоутвореного Східного апеляційного господарського суду переведено суддів.

Повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду оприлюднене в газеті "Голос України" № 185 (6940) від 03.10.2018 року.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ст. 31 ГПК України та розпорядження керівника апарату Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018 судові справи та матеріали проваджень, що перебували у володінні суду, що ліквідується передані до новоутвореного суду.

Згідно до п. 3 ч. 1 статті 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 справу призначено до розгляду в судовому засіданні 19.12.2018.

У зв'язку з відрядженням судді доповідача Шутенко І.А. судове засідання 19.12.2018 не відбулось. Сторін та інших учасників провадження у справі повідомлено про те, що судове засідання з розгляду даної справи відбудеться 08.01.2019.

У зв'язку з відпусткою судді Гези Т.Д., яка приймала участь у складі судової колегії у вирішенні питання щодо призначення справи до розгляду, автоматизованою системою розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи : головуючий суддя Шутенко І.А., судді Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В. (витяг з протоколу 08.01.2019)

В судове засідання 08.01.2018 прибув прокурор відділу прокуратури Харківської області та представник відповідача ТОВ "Агролатінвест". Інші сторони своїм правом щодо участі в судовому засіданні не скористались, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Зважаючи на належне та завчасне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи те, що явка представників сторін обов'язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю інших представників сторін.

Прокурор підтримав вимоги скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти вимог та доводів апеляційної скарги прокуратури та просив відмовити в її задоволенні.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду оголошено про перерву в судовому засіданні до 08.01.2019 16 години 30 хвилин.

Після перерви судове засідання апеляційного господарського суду продовжено 08.01.2019 о 16 годині 30 хвилин у тому ж складі судової колегії. Після перерви до судового засідання прибув інший представник прокуратури, який підтримав раніше викладену позицію прокуратури, представник відповідача після перерви в судове засідання не прибув.

Заслухавши пояснення прокурора та відповідача, судом встановлено наступне.

25 жовтня 2006 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією винесено розпорядження "Про надання дозволу ТОВ "Агролатінвест" на виготовлення технічної документації щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок".

Розпорядженням голови Нововодолазької районної державної адміністрації від 12.11.2007 №777 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості) та складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення за рахунок земель запасу на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області ТОВ "Агролатінвест".

На підставі вказаного розпорядження між Нововодолазькою районною державною адміністрацією та ТОВ "Агролатінвест" 05.12.2007 укладено договір оренди землі строком на 20 років.

Вищевказаним договором оренди землі, зареєстрованим у Нововодолазькому районному Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 29.12.2007 за №84 та який є чинним на сьогоднішній день (далі по тексту - договір), ТОВ "Агролатінвест" надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :02:000:0405), площею 18,4082 га, яка розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

Відповідно до пункту 15 договору, земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного і сільськогосподарського виробництва.

Згідно пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 185963,60 грн.

Відповідно до пункту 6 договору земельна ділянка, яка передається в оренду, немає недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню.

Договір укладається на термін 20 років (пункт 8 договору). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Згідно пункту 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 120 грн. за один гектар земельної ділянки, що складає 2208,98 грн. за рік.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та державної реєстрації.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками вказаних юридичних осіб.

У жовтні 2017 року Первомайська місцева прокуратура звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест". В позові посилається на невідповідність договору оренди земельної ділянки вимогам закону, оскільки при укладенні договору використана нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, яка не є належною у розумінні вимог закону. Отже, прокурор, посилаючись на укладення оспорюваного договору без проведення окремої нормативно грошової оцінки земельної ділянки, просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Нововодолазькою районною державною адміністрацією та ТОВ "Агролатінвест" від 05.12.2007 року та зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку, яка є предметом зазначеного договору у власність держави.

Під час розгляду справи, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність порушеного права та укладення договору оренди землі з порушенням вимог закону, а саме відсутність належної відповідно до вимог закону та порядку проведеної нормативно грошової оцінки землі.

Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими такі висновки місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2, частини 1 статті 6 Закону України "Про оренду землі" (у відповідній редакції) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюються за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору оренди землі такі: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частинами 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю", та перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про плату за землю" (який був чинним на момент укладання спірного договору) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності - договір оренди такої земельної ділянки (стаття 13 Закону України "Про плату за землю").

Згідно статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" (у відповідній редакції) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

За положеннями статті 5 цього ж Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оцінку земель" проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно статті 18 згаданого Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою. За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (стаття 20 Закону України "Про оцінку земель" у відповідній редакції).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, яка була чинною на момент укладення оспорюваного договору) технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Як встановлено місцевим господарським судом, підтверджується інформацією Нововодолазької районної ради № 492 від 22.05.2017, технічна документація з нормативно грошової оцінки земельної ділянки площею 18,4082 га (кадастровий номер :02:000:0404), яку передано в оренду за договором, не затверджувалась. Інформацією відділу ГУ Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області № 10-20-0.23; 26-127/117-17 від 25.05.2017 підтверджується відсутність відомостей щодо затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 18,4082 га (кадастровий номер 632425500:000:0405), яку передано в оренду за договором.

Східний апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що відсутніть відповідного рішення про затвердження нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки свідчить, що фактично така оцінка при укладенні договору не проводилась.

Зважаючи на викладене, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим, законним та відповідним обставинам справи висновок суду першої інстанції про невідповідність оспорюваного договору вимогам Закону, а саме приписам статті 15, 21 Закону "Про оренду землі", ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", а отже наявністю порушеного права. Порушене право також полягає у неможливості об'єктивної оцінки розміру орендної плати (через відсутність належної нормативно-грошової оцінки земельної ділянки), який підлягає сплаті орендарем.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд України (викладена у постановах від 01.07.2015 № 3-297гс15; № 3-41гс15 від 08.04.2015; 3-70гс15 від 20.05.2015 з аналогічних правовідносин).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність порушеного права, однак дійшов висновку про сплив позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено стороною у спорі.

Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим та відповідним матеріалам справи такий висновок суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб'єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування частини 1 статті 161 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи зі змісту вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто перш ніж застосувати позовну давність господарський суд має з'ясувати та зазначити в судовому рішенні чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у позові з підстави його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин їх пропущення, наведених позивачем.

Оскільки як встановлено судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду та зазначено вище, наявне порушене право, яке полягає у невідповідності оспорюваного договору вимогам закону, що має наслідком неможливість об'єктивної оцінки розміру орендної плати (через відсутність належної нормативно-грошової оцінки земельної ділянки), який підлягає сплаті орендарем.

З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області та Старовірівської сільської ради.

Отже, необхідно встановити з якого саме моменту саме особи, в інтересах яких звертається прокурор з позовом, дізнались про порушення такого права.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

До 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності надавалися в оренду за рішенням районних державних адміністрацій (ст. 122 Земельного кодексу України в редакції до 2013 року).

Згідно з положеннями п. 12 перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції що діяла на час прийняття розпоряджень другим відповідачем та укладання оспорюваного договору оренди землі від 05.12.2007, до розмежування земель державної та комунальної власності щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених у абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснювали відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (який набрав чинності 01.01.2013) було внесено зміни до Земельного кодексу України, відповідно до яких з 01.01.2013 повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 14.01.2015 постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1. Реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2 (п. 2). Установити, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (п. 3).

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 №294-р питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру функції та повноваження Державного агентства земельних ресурсів у зв'язку з розформуванням покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Таким чином, з 01.01.2013 від імені та в інтересах держави України право власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності здійснював центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи, а отже, районні державні адміністрації з 2013 року позбавлені таких повноважень.

Отже, виходячи із наведених положень зазначені судом органи, які є попередниками позивача у здійсненні повноважень власника на землю, не були позбавлені права звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності. Зміна розпорядника землі не може мати наслідком зміни позовної давності, оскільки повноваження державних органів здійснювати на підставі статті 13 Конституції України від імені Українського народу права власника на землю не припинялися, а передавалися від одного органу до іншого.

Слід також зазначити, що оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за діяльність її органів, прийняття нормативно-правових актів не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних дій державних органів, зокрема шляхом укладання правочинів з порушенням вимог законодавства.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11.05.2016 зі справи №910/3723/14.

Оскільки за наслідками розгляду даного спору встановлено, що спірний правочин укладено між Нововодолазькою районною державною адміністрацією, як орендодавцем, та ТОВ Агролатінвест, як орендарем, 05.12.2007 з порушенням вимог земельного законодавства, то саме з цієї дати для особи, яка уповноважена здійснювати права власника спірної земельної ділянки (районної державної адміністрації до 01.01.2013 і центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальних органів після цієї дати) розпочався перебіг позовної давності для позовних вимог про визнання цього правочину недійсним. Однак, позов по даній справі було заявлено лише у жовтні 2017 року.

За наслідками касаційного перегляду Верховний Суд в постанові від 04.07.2018, направляючи справу на новий апеляційний розгляд, зазначив, крім іншого, що встановивши початок перебігу позовної давності для вимог, заявлених в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру , апеляційний суд не надав жодної оцінки обставинам здійснення Прокурором представництва, наявності/відсутності порушеного права та обрахування позовної давності для позовних вимог, заявлених в інтересах держави в особі іншого позивача - Старовірівської сільської ради.

Відповідно до статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

З метою всебічного повного та об'єктивного розгляду справи та з урахуванням вказівок, які містяться у постанові Верховного Суду, Східним апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених Законом України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 ГПК України (в редакції чинній на момент звернення прокурора з позовом у даній справі).

Відповідно до статті 29 ГПК України (в редакції чинній на момент звернення прокурора з позовом у даній справі) прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених Законом України "Про прокуратуру".

Відповідно до п. 1 статті 24 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на момент звернення прокурора з позовом у даній справі) право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Статтею 23 "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором повідомлено ГУ Держгеокадастру та Голову Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області листом від 04.08.2017 про те, що прокуратурою підготовлено позовну заяву у даній справі та про те, що первомайською місцевою прокуратурою буде здійснюватися представництво інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради (а.с. 35 т. 1)

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/9 під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах", зазначеним у статті 2 ГПК України , потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади;

під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом ст. 131-1 Конституції України та ст. 2 ГПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючі визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Прокурором зазначено, що пред'являючи позов у даній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення земельної ділянки із користування відповідача.

У Конституції України закріплено, що земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 1 Земельного Кодексу України земля в Україні може перебувати в приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури.

Отже, за висновком Східного апеляційного господарського суду прокурором обґрунтовано підстави для представництва у даній справі.

спірний договір укладено 05 грудня 2007 року, в той час як з позовною заявою прокурор в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області лише у 2017 році.

Проте при дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржений правочин протягом встановленої законом позовної давності від дати його укладення.

Так, наказом Генерального прокурора України від 19 вересня 2005 року №3гн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів щодо захисту прав і свобод громадян, державних та публічних інтересів", що діяв на момент укладення прийняття розпоряджень Нововодолазькою районною державною адміністрацією "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок та складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки ТОВ "Агролатінвест" від 12 листопада 2007 року, визначено основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Із цією метою наказав забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містять також і накази Генерального прокурора, зокрема, від 18 жовтня 2010 року №3гн, від 12 квітня 2011 року №3гн, від 07 листопада 2012 року №3гн.

Також вказані накази, крім іншого, містять конкретні вказівки до прокурорів, а саме: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, використовувати право участі у засіданнях цих органів.

У наказі від 07 листопада 2012 року №3гн міститься вказівка прокурорам, викладена в такій формі: не рідше одного разу на місяць відповідним прокурорам вивчати законність актів, які видаються Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Таким чином, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими місцевими державними адміністраціями рішеннями, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до Закону України "Про прокуратуру", не може свідчити про те, що прокурор не міг бути обізнаний з існуванням спірного договору до спливу строку позовної давності та підтверджувати доводи останнього про початок перебігу цього строку лише в 2017 році.

З метою виконання вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у даній справі, щодо встановлення моменту, з якого Старовірівська сільська рада була обізнана щодо порушення її права, Східним апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до оспорюваного договору оренди земельної ділянки отримувачем коштів (орендної плати) є Старовірівська сільська рада.

В матеріалах справи міститься акт від 17.07.2007 встановлення та погодження зовнішніх меж земельних ділянок для надання у користування на умовах оренди ТОВ "Агроланінвест". Акт, крім інших, підписаний Старовірівським сільським головою ОСОБА_5.

Таким чином, Старовірівська сільська рада, будучи отримувачем коштів за оспорюваним договором, був обізнаний щодо його підписання та існування з грудня 2007 року.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Зважаючи на вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, тому її вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню; висновки, викладені в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду відповідають обставинам справи, господарським судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права, тому відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи положення статті 129 ГПК України та зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати у вигляді судового збору, який сплачений апелянтом за звернення з апеляційною скаргою, відшкодуванню не підлягають та покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу прокуратури Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 26.12.2017 у справі № 922/3581/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.01.2019

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов