ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2019 р. Справа №914/1532/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Желік М.Б.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6 вих № 14/4-1201 від 08.11.2018 (вх. ЗАГС 01-04/1202/18 від 20.11.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 (суддя Бортник О.Ю., повний текст винесено та підписано 19.10.2018)

у справі № 914/1532/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Стрийтеплоенерго, м.Стрий

про стягнення 55 331,05 грн. пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобовязання

в порядку спрощеного провадження без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у справі № 914/1532/18 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ОСОБА_2 підприємства Стрийтеплоенерго відмовлено повністю. Судові витрати у справі в частині 1762,00 грн. покладено на Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Не погоджуючись з рішення господарського суду позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до провадження; скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі судові витрати покласти на відповідача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2018 справу № 914/1532/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків.

10.12.2018 до суду від Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на 09.01.2018.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Як встановлено судом, 25.11.2014 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та ОСОБА_2 підприємством Стрийтеплоенерго (покупець) укладено договір № 2043/15-БО-21/ПТ купівлі-продажу природного газу та додаткові угоди до нього, відповідно до умов якого продавець (позивач) зобовязується передати у власність покупцю (відповідачу) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору. Сторони погодили у договорі, що газ, який продається за ним, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

На виконання умов договору № 2043/15-БО-21/ПТ Публічне акціонерне товариство Hаціональна акціонерна компанія Нафтогаз України протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2015 року передало у власність ОСОБА_2 підприємства Стрийтеплоенерго природний газ на загальну суму 26 4393,73 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.10.2015, 30.11.2015, 31.12.2015. Факт отримання природного газу у відповідних обсягах відповідачем не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань з оплати придбаного та отриманого природного газу у січні-квітні та жовтні-грудні 2015 року а саме з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору стало підставою для звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача передбаченої п. 7.2. Договору пені, а також 3 % річних та інфляційних відповідно до норм ст. 625 ЦК України.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобовязання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як передбачено ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову сум.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обовязок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Порушенням зобовязання, за ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявними у матеріалах справи доказами, а саме: Договором № 2043/15-БО-21/ПТ купівлі-продажу природного газу з додатковими угодами до нього, актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.10.2015, 30.11.2015, 31.12.2015, виписками операцій по рахунку позивача підтверджується несвоєчасна оплата відповідачем отриманого ним від позивача по Договору № 2043/15-БО-21/ПТ у січні-квітні та жовтні-грудні 2015 року природного газу. Остаточний розрахунок за отриманий у вище згаданому періоді природний газ, як зазначено самим позивачем у зробленому ним розрахунку ціни позову, КП Стрийтеплоенерго здійснено 06.01.2016. Вказана обставина підтверджується й випискою про операції по рахунку позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 цього Закону до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до нього (далі - заборгованість), відноситься, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Відповідно до п. 2.1 Статуту відповідача та долучених до відзиву належно завірених копій ліцензій на постачання теплової енергії підприємство створене з метою повного задоволення потреб населення та юридичних осіб в тепловій енергії, яка використовується для опалення приміщень, отримання гарячої води і промислових технологічних процесів. Воно виробляє, постачає та транспортує теплову енергію магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

Згідно з частиною третьою статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як вірно встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість за поставлений природний газ у січні-квітні та жовтні-грудні 2015 року згідно договору купівлі-продажу природного газу № 2043/15-БО-21/ПТ погашена ОСОБА_2 підприємством Стрийтеплоенерго до набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

При цьому колегія суддів зазначає, що запроваджені Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем та їх реалізація не перебувають в залежності від обставин формування реєстру, участі відповідача у визначеній процедурі списання чи вжиття заходів щодо списання такої заборгованості, що підтверджується правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду, зокрема, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15.

З врахуванням зазначеного, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обовязком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. Виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та обєктивним зясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно із ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6 вих ; 14/4-1201 від 08.11.2018 (вх. ЗАГС 01-04/1202/18 від 20.11.2018) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у справі № 914/1532/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню до Верховного Суду, окрім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови оформлено і підписано відповідно до вимог ст.282 ГПК України 09.01.2019.

Головуючий-суддя Желік М.Б.

cуддя Галушко Н.А.

cуддя Орищин Г.В.