ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Справа № 906/392/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 у справі № 906/392/18 (суддя Вельмакіна Т.М.)

за позовом Попільнянського кооперативного ринку, Житомирської обл., Попільнянського р-ну, смт. Попільня

до Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області

про визнання недійсним рішення від 27.03.2018 №502

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1; ОСОБА_2 посвідчення №47 від 23.01.2009;

відповідача - ОСОБА_3 довіреність №6 від 14.01.2019; ОСОБА_4 довіреність від 03.12.2018

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 у справі №906/392/18 задоволено позов Попільнянського кооперативного ринку до Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про визнання недійсним рішення від 27.03.2018 №502. Визнано недійсним пункт 3 рішення Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 27.03.2018 № 502. Стягнуто з Попільнянської селищної ради на користь Попільнянського кооперативного ринку 1762,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 27 вересня 2018 року по справі №906/392/18 прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Попільнянського кооперативного ринку про визнання недійсним рішення відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, не повно зясував обставини справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що Державний акт на право постійного користування землею видано Попільнянському колгоспному ринку, який припинив своє існування. У реєстраційній справі наданій позивачем, яка міститься у матеріалах справи, відсутні дані, які б встановили факт перереєстрації «Колгоспного» ринку на «Кооперативний». Рішення щодо надання земельної ділянки на праві постійного користування Попільнянському колгоспному ринку не приймалось. У вказаному в Державному акті рішенні від 18.11.1993 №106 Попільнянський колгоспний ринок не значиться тобто земельна ділянка на праві постійного користування не надавалася, що є грубим порушенням діючого на той час законодавства. Проект відведення земельної ділянки не виготовлявся, що також судом до уваги взято не було, тобто позивач не набув належним чином права постійного користування. Суд також не надав належної оцінки статуту Попільнянського кооперативного ринку 1996 року з положень якого чітко вбачається, що ринок є новоствореною юридичною особою.

Листом суду апеляційної інстанції від 05.11.2018 справа №906/392/18 витребовувалася із суду першої інстанції, 16.11.2018 справа №906/392/18 надійшла на адресу суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі № 906/392/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 у справі № 906/392/18 та призначено її до розгляду на 15.01.2019 о 10 год. 30 хв. Доведено до відома учасників судового процесу, що явка повноважних представників сторін в судове засідання - на розсуд сторін. Запропоновано позивачу у строк до 21.12.2018 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі № 906/392/18 було отримано учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.2 а.с. 19-20).

На виконання вимоги суду, зазначеної в ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі № 906/392/18 позивач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу вих.№ 54 від 19.12.2018.

Відповідач в свою чергу надіслав на адресу суду заперечення на відзив вих. №02-12/1708 від 27.12.2018.

В судовому засіданні 15.01.2019 представники позивача заперечили доводи апеляційної скарги, з підстав вказаних у відзиві на апеляційну скаргу, просили відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 у справі № 906/392/18 залишити без змін.

Представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просили задоволити вимоги апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 у даній справі скасувати.

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України, здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що 27.05.1994 Попільнянською селищною радою, на підставі рішення виконавчого комітету Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 №106, Попільнянському колгоспному ринку видано державний акт на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000021, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21 (т.1 а.с. 12 - 13).

Згідно даного державного акта Попільнянському колгоспному ринку, як землекористувачу, була надана у постійне користування для виробничого використання земельна ділянка площею 0,41 га, яка розміщена в селищі Попільня Житомирської області, вул.Радянська (Героїв майдану).

Відповідно до п. 1.1 Статуту Попільнянського кооперативного ринку (у новій редакції), Попільнянський кооперативний ринок (позивач за первісним позовом) створений відповідно до постанови правління Попільнянського районного споживчого товариства №157 від 24 грудня 1996 року та є правонаступником прав та обов'язків Попільнянського колгоспного ринку на підставі Постанови Житомирської обласної спілки споживчих товариств Облспоживспілки № 158 від 05.12.1994 року (т.1 а.с.19-22).

Згідно рішення 17 сесії VII Попільнянської селищної Ради Житомирської області від 27.03.2018 №502 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками", керуючись ст.ст. 12, 92, 141, 142 Земельного кодексу України, ст.ст. 26, 33 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, селищна рада вирішила припинити право постійного користування Попільнянського колгоспного ринку земельною ділянкою площею 0,4061 га для виробничого використання, яка розташована за адресою: вул. Героїв Майдану, смт.Попільня Попільнянського району Житомирської області (т.1 а.с. 120).

З метою захисту своїх прав позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням Попільнянської селищної ради Житомирської області від 27.03.2018 № 502, звернувся з позовом до суду, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що дане рішення суперечить нормам чинного законодавства, оскільки порушує його майнове право на постійне користування земельною ділянкою. Вказує, що оскільки Попільнянський кооперативний ринок є правонаступником Попільнянського колгоспного ринку, то до нього перейшли всі права та обовязки Попільнянського колгоспного ринку, у тому числі і право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло у його попередника, згідно чинного законодавства.

Зазначив, що Попільнянський колгоспний ринок не перетворювався у Попільнянський кооперативний ринок, оскільки відбулася лише зміна назви з «колгоспного» на «кооперативний», жодних дій по припиненню Попільнянського колгоспного ринку не вчинялося. Вказує, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення субєкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст.141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Зазначає, що ст. 92 ЦК України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002. Крім цього зауважує, що Попільнянська селищна рада вже намагалася припинити у Попільнянського кооперативного ринку право постійного користування вказаною земельною ділянкою, внаслідок чого в Господарському суді Житомирської області розглядалася справа №906/801/15. За вказаних обставин позивач вважає, що оспорюване рішення Попільнянської селищної ради Житомирської області є незаконним та має бути визнане недійсним у судовому порядку.

Окрім того, позивач вважає, що чинне законодавство на час зміни назви позивача, взагалі не містило приписів щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою, з визначених у оспорюваному рішенні підстав; до правовідносин, які мали місце у 1996 році не можуть бути застосовані положення Земельного кодексу України, який набрав чинності з 2004 року, так як закон не має зворотної дії.

Так, частиною 1 ст.13 Конституції України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ч.1 ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно ч.2 ст.116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно приписів ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч.1 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Як встановлено судом першої інстанції, факт видачі 27.05.1994 Попільнянською селищною радою на підставі рішення виконавчого комітету Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 № 106 Попільнянському колгоспному ринку державного акта на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000021, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21, підтверджено матеріалами справи, доказів визнання недійсним та його скасування сторонами не надано.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, враховуючи, що предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним рішення Попільнянської селищної ради від 27.03.2018 №502 про припинення права постійного користування земельною ділянкою Попільнянському колгоспному ринку на підставі ст. 141 Земельного кодексу України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Оскільки в оспорюваному рішенні не зазначено відповідний пункт ст. 141 ЦК України, то проаналізувавши суть спору та позиції сторін, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що припинення права позивача відбулося з урахуванням приписів п. «в» ст. 141 ЦК України.

Відповідно до п. "в" ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Наведені приписи слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Постановою ЦК Компартії України і Ради міністрів Української РСР №124 від 14.04.1987 "Про поліпшення роботи колгоспних ринків" вирішено Міністерству торгівлі УРСР передати в установленому порядку протягом ІІ кварталу 1987 року колгоспні ринки у відання організацій споживчої кооперації. Передачу колгоспних ринків провадити безоплатно.

Матеріали справи свідчать про те, що Актом безоплатного приймання-передачі обласного управління торгівлї від 26.06.1987 проведено передачу Попільнянського колгоспного ринку Житомирській облспоживспілці (т.1 а.с. 224-227).

Як вбачається з постанови правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств (Обспоживспілка) від 05.12.1994 №158 Про внесення змін у статути підприємств облспоживспілки та райспоживспілок (РайСТ), зборами засновників 20.01.1993 року було створено спільні підприємства облспоживспілки та райспоживспілок (РайСТ) кооперативні ринки облспоживспілки в кожному районі області з підпорядкуванням їх безпосередньо управлінню ринками та міської кооперативної торгівлі облспоживспілки. Однак, всупереч прийнятому рішенню засновників, в текстах статутів, які зареєстровані місцевими державними адміністраціями, зазначено, що вони є «колгоспними».

Згідно вказаної постанови №158, вирішено з назви спільних підприємств - ринків облспоживспілки у всіх районах області виключити слово колгоспний; внести зміни в тексти статутів слідуючого характеру кооперативний ринок облспоживспілки; зобовязано начальника управління ринками і директорів ринків облспоживспілки в районах до 15 грудня 1994 року здійснити перереєстрацію статутів у місцевих радах, з врахуванням відповідних змін (т.1 а.с. 104).

Відповідно до постанови правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств від 16.12.1996 №234 вилучено із підпорядкування спільного підприємства - управління кооперативними ринками обласпоживспілки та міської кооперативної торгівлі ринків облспоживспілки та передано їх у підпорядкування правлінням райспоживспілок з наданням їм права володіння, користування та розпорядження майном спільного підприємства (т.1 а.с. 102).

Постановою правління Попільнянського районного споживчого товариства від 24.12.1996 №157 "Про проведення передачі ринку райспоживтовариству", згідно постанови правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств від 16.12.1996 №234, для проведення прийому-передачі ринку створено відповідну комісію (т.1 а.с. 101).

Згідно акта прийому-передачі від 25.12.1996 Попільнянський кооперативний ринок із підпорядкування обласного управління кооперативними ринками та міської кооперативної торгівлі передано на баланс Попільнянському районному споживчому товариству (т.1 а.с. 103).

Рішенням Попільнянського райспоживтовариства №9 від 28.12.1996 затверджено Статут Попільнянського кооперативного ринку (т.1 а.с. 123-127), у п. 1.1 якого визначено, що Попільнянський кооперативний ринок є госпрозрахунковим підприємством Попільнянської Райспоживспілки. Його створено у відповідності з постановою правління №157 від 24.12.1996 і є власністю Попільнянського РайСТ.

Таким чином, внаслідок вище вказаних дій, згідно постанови правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств від 05.12.1994 №158 та постанови правління Попільнянського районного споживчого товариства від 24.12.1996 №157, змінено назву юридичної особи з Попільнянський колгоспний ринок на Попільнянський кооперативний ринок, здійснено перереєстрацію статуту вказаної юридичної особи.

Загальними зборами засновників Попільнянського кооперативного ринку 20.05.2015 затверджено нову редакцію статуту Попільнянського кооперативного ринку, згідно якого Попільнянський кооперативний ринок є створеним відповідно до постанови правління Попільнянського районного споживчого товариства №157 від 24.12.1996 та є правонаступником прав і обовязків Попільнянського колгоспного ринку, згідно Постанови Житомирської обласної спілки споживчих товариств Облспоживспілки №158 від 05.12.1994, що відповідає змісту та меті вказаних постанов.

Разом з тим, згідно довідки Головного управління статистики у Житомирській області №07-08/391 від 31.08.2018 (т.1 а.с.223), під ідентифікаційним номером 01559092 зареєстровано Підприємство споживчої кооперації Попільнянський кооперативний ринок (місцезнаходження: Житомирська область, Попільнянський район, смт. Попільня, вул. Героїв Майдану, 48), а також зазначено, що в попередніх відомостях за вказаним номером було зареєстровано Попільнянський колгоспний ринок Житомирського обласного управління колгоспними ринками, який згідно рішення Попільнянської райдержадміністрації від 14.07.1993 № 155 був перереєстрований у спільне підприємство Попільнянський колгоспний ринок (орган управління Центральна спілка споживчих товариств України), яке рішенням від 02.06.1997 №161 перереєстроване у Попільнянський кооперативний ринок, чим спростовано твердження відповідача про те, що у реєстраційній справі відсутні документи, які б встановили факт перереєстрації колгоспного ринку на кооперативний.

Як вірно зазначено судом першої інстанції вищенаведеними документами підтверджено, що Попільнянський колгоспний ринок та Попільнянський кооперативний ринок (що має той же ) є однією і тією ж юридичною особою, якій відповідно до рішення Попільнянської селищної ради народних депутатів від 18.11.1993 №106 було видано Державний акт на право постійного користування землею від 27.05.1994.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи відповідача щодо відсутності у Попільнянського кооперативного ринку правових підстав для використання земельної ділянки, спростовуються матеріалами справи.

Безпідставними є твердження апелянта про те, що розміщене на спірній земельній ділянці майно, яке зареєстроване за Попільнянським районним споживчим товариством, унеможливлює як саме правонаступництво так і набуття земельної ділянки у постійне користування, оскільки, як саме майно, так і Попільнянський кооперативний ринок є власністю Попільнянського РайСТ. Так, відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 07.06.2018 Попільнянське районне споживче товариство є власником єдиного майнового комплексу, що розташований на земельній ділянці, яка була надана у постійне користування Попільнянському колгоспному ринку (т.1 а.с. 41-42). Вірним є висновок суду першої інстанції, що зважаючи на наведені у оскаржуваному рішенні нормативні підстави припинення права постійного користування позивача земельною ділянкою, вказані обставини не впливають на результат вирішення спору.

Щодо заперечень апелянта, які стосуються дефектів Державного акта на право постійного користування землею серії ЖТ-04-30-000021 від 27.05.1994 та недоведеності факту передачі земельної ділянки за адресою смт. Попільня вул. Героїв Майдану (Радянська), то вказані обставини не впливають на результат вирішення спору, оскільки зазначений акт на час вирішення спору є чинним. Окрім того, наведені відповідачем обставини були предметом дослідження у господарській справі №906/801/15, під час розгляду якої у задоволенні вимоги Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про визнання недійсним та скасування державного акта на право постійного користування землею від 27.05.1994 серії ЖТ-04-30-000021 було відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 22 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 в редакції, чинній на момент видачі Державного акту на право постійного користування землею 27.05.1994, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відтак, з моменту видачі Державного акту на право постійного користування землею від 27.05.1994, у позивача виникло право постійного користування земельними ділянками згідно з планом землекористування та в межах, встановлених зазначеним актом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, яким визнано неконституційним пункт 6 Прикінцевих положень Земельного кодексу України від 25.10.2001, право постійного користування земельними ділянками є безстроковим, і у позивача відсутній обов'язок здійснювати переоформлення зазначеного Державного акту.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно зі статтею 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В ч. 1 ст. 155 ЗК України зазначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З викладеного вбачається, що місцевий господарський суд, надавши оцінку у сукупності зібраним у справі письмовим доказам та встановленим обставинам справи дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним рішення Попільнянської селищної ради №502 від 27.03.2018 в частині припинення права постійного користування Попільнянського колгоспного ринку земельною ділянкою площею 0,4061 га для виробничого використання, яка розташована за адресою: вул. Героїв Майдану, смт.Попільня Попільнянського району Житомирської області.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді скарги судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.09.2018 у справі № 906/392/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "21" січня 2019 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.