ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 Справа № 917/1371/18

За позовною заявою Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" вул. 1905 року, буд. 27, м. Кременчук, Полтавська область,39605

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" вул. Старий Поділ, 5, м . Полтава, Полтавська область,36022

про стягнення 3 047 206,93 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 10-75/1910 від 08.02.2018р.

Обставини справи: 02.11.2018 року до Господарського суду Полтавської області 02.11.2018 року надійшла позовна заява Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 3 047 206,93 грн. заборгованості.

Суд ухвалою від 05.11.2018 року відкрив провадження у справі № 917/1371/18 у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 29.11.2018 року.

20.11.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 57-59), згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 р. по справі № 917/1622/16, яка вступила в законну силу, було надано відповідачу відстрочення виконання зобов'язань в період з 10.05.2018 р. по 10.07.2018 р. і позивач безпідставно нарахував інфляційні та 3% річних за вказаний період. Крім того, відповідач зазначив, що позивач неправильно здійснив нарахування інфляційних.

29.11.2018 р. від позивача до Господарського суду Полтавської області надійшла відповідь на відзив (арк. с. 69-70), згідно якої останній наводить свої спростування доводів відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Протокольною ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29.11.2018 р. було оголошено перерву в підготовчому засіданні до 13.12.2018 р. (арк. с. 73-74).

11.12.2018 р. від відповідача до Господарського суду Полтавської області надійшли заперечення на відповідь на відзив (арк. с. 75-76) згідно яких відповідач зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в частині стягнення з ПАТ «Полтаваобленерго» :

- інфляційних втрат за період з 01.09.2016 р. по 13.07.2018 р. в розмірі 280 324,98 грн.;

- 3% річних за період з 01.10.2016 р. по 16.07.2018 р. в розмірі 48 112,62 грн.

Ухвалою від 13.12.2018 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.01.2019 року.

20.12.2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Позивач у судове засідання 15.01.2019 року не з'явився про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися судом належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи).

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свої заперечення викладені у відзиві на позовну заяву.

15.01.2019 року у судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Постановою Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №917/1622/16 позовні вимоги Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 10 778 687,45 грн. заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 291 від 01.03.2001 року яка складається з 9335001,38 грн. основного боргу, 348044,17 грн. інфляційних,930722,15 грн. пені, 164919,75 грн. 3 % річних було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Комунального підприємства «Благоустрій Кременчука» 9 271 927,05 грн. основного боргу, 802171,11 грн. пені (за період з 12.01.2016 року по 30.09.2016 року), 277 633,32 грн. інфляційних втрат (за період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно), 154 421,52 грн. 3% річних (за період з 12.01.2016 по 30.09.2016), 157 592,29 грн. судового збору за розгляд справи в суду першої інстанції, 173 351,52 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги та 189 110,75 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Даною постановою встановлено наступне.

01.03.2001 міським комунальним підприємством "Кременчукенерго" (правонаступником якого є КП "Благоустрій Кременчука") як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності № 291 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно згідно з додатком, що знаходиться на балансі орендодавця, вартість якого становить за експертною оцінкою 23 139 188,00 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення належного утримання та ефективної експлуатації об'єкта оренди, забезпечення безперебійного надання послуг по тепло - та водопостачанню на необхідному рівні та необхідної якості бюджетним організаціям та населенню міста, погашення заборгованості міського бюджету за теплову енергію.

Відповідно до пункту 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

У разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (пункт 2.4 Договору).

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку 771 472,53 грн. Базовий місць - травень 2010 року (пункт 3.1 Договору в редакції додаткової угоди від 10.06.2010).

Орендна плата перераховується до міського бюджету щомісячно, не пізніше 12 числа наступного місяця і направляється на рахунок КП "Кременчукенерго" для погашення заборгованості різниці по цінам. КП "Кременчукенерго" одержані грошові кошти перераховує на рахунок ВАТ "Полтаваобленерго" для погашення заборгованості по Угоді про переказ боргу б/н від 19.12.2001, укладеної між КП "Кременчуктеплокомуненерго" і КП "Кременчукенерго" (пункт 3.3 Договору в редакції додаткової угоди від 19.12.2001 № 3).

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (пункт 3.5 Договору).

За актами від 22.03.2001 приймання-передачі основних засобів в оренду орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно. Зазначені акти підписані представниками сторін та засвідчені печатками сторін.

Згідно з додатковою угодою від 01.06.2011 до Договору орендодавець додатково до орендованого майна визначеного в розділі 1 Договору передає, а орендар приймає у строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно згідно з Актом прийому-передачі в оренду ПАТ "Полтаваобленерго" основних засобів, відповідно до Договору оренди від 01.03.2001 № 291, експертна вартість якого становить 2 446 280,00 грн.; розмір орендної плати за користування майном, передбаченого розділом 1 цієї додаткової угоди становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2011 р. 30 578,50 грн., крім того ПДВ - 20%.

Відповідно до акту від 01.06.2011 приймання-передачі основних засобів в оренду за укладеною сторонами додатковою угодою від 01.06.2011 до Договору КП "Благоустрій Кременчука" передало, а ПАТ "Полтаваобленерго" прийняло в строкове платне користування тепломережі. Зазначений акт підписаний представниками сторін та засвідчений печатками.

Крім того, у вказаній вище постанові встановлено, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 (з урахуванням ухвали від 25.11.2015 про виправлення описки в даті рішення) по справі № 917/1252/14 розірвано договір оренди індивідуально визначеного майна від 01.03.2001 № 291, який укладений між сторонами спору, з моменту набрання рішенням законної сили.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 апеляційну скаргу Ради задоволено, рішення господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 (з урахуванням ухвали від 25.11.2015 про виправлення описки в даті рішення) скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2016 постанову суду апеляційної інстанції скасовано, рішення господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 у справі № 917/1252/14 залишено без змін.

28.04.2016 року сторонами підписано акти приймання-передачі основних засобів по договору оренди від 01.03.2001 № 291 (про повернення майна орендодавцю), які затверджені Радою.

Підписання сторонами актів приймання-передачі основних засобів по договору оренди від 01.03.2001 № 291 (про повернення майна орендодавцю), які затверджені Радою, 28.04.2016 (на момент підписання сторонами актів приймання-передачі щодо повернення орендованого майна) Договір був чинним і позивач мав право нараховувати орендну плату за Договором до 27.04.2016 включно, а відповідач зобов'язаний був її сплатити.

Отже, в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року встановлено наявність між сторонами зобов'язань, що виникли з договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 291 від 01.03.2001 року. Також судом встановлено порушення відповідачем вимог даного договору в частині оплати орендних платежів в сумі 9 271 927,05 грн. (з них: 1 892 230,01 грн. заборгованість за грудень 2015 року, 1 892 230,01 грн. заборгованість за січень 2016 року, 1 892 230,01 грн. заборгованість за лютий 2016 року, 1 892 230,01 грн. заборгованість за березень 2016 року, 1 703 007,01 грн. заборгованість за 27 днів квітня 2016 року). Також судом стягнуто з відповідача 802 171,11 грн. пені (за період з 12.01.2016 року по 30.09.2016 року), 277 633,32 грн. інфляційних втрат (за період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно), 154 421,52 грн. 3% річних (за період з 12.01.2016 року по 30.09.2016 року).

13.03.2018 року Господарським судом Полтавської області було видано відповідні накази по справі №917/1622/16.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 року по справі №917/1622/16 було частково задоволено заяву ОСОБА_1 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про відстрочку виконання рішення суду по справі №917/1622/16 та відстрочено виконання рішення суду по справі №917/1622/16 на два місяці, з дня винесення ухвали. Дана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

На виконання рішення суду у справі №917/1622/16 відповідачем трьома платежами було здійснено перерахування позивачу заборгованості на загальну суму 10 663 745,29 грн. (19.04.2018 року в сумі 26 868,62 грн., 13.07.2018 року в сумі 10 327 172,70 грн.,17.07.2018 року в сумі 309 703,97 грн.). Викладене підтверджується виписками по рахунку та бухгалтерською довідкою (арк. с. 32-36).

В рамках даної справи позивач просить суд стягнути з відповідача 2 551 947,14 грн. інфляційних за період з 01.09.2016 року по 13.07.2018 року на суму основного боргу 9271927,05 грн. стягнуту в рамках справи №917/1622/16 та 495 259,79 грн. 3% річних за періоди з: 01.10.2016 року по 12.07.2018 року на суму основного боргу 9271927,05 грн. стягнуту в рамках справи №917/1622/16 та з 13.07.2018 року по 16.07.2018 року на залишок суми основного боргу 309 703,97 грн. стягнутої в рамках справи №917/1622/16 з урахування проведених відповідачем проплат (розрахунок арк. с. 4).

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610, ст.611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В межах господарської справи №917/1622/16 встановлено порушення відповідачем вимог договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності №291 від 01.03.2001 року в частині проведення оплати в сумі 9 271 927,05 грн.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги постанову Верховного суду у справі №917/1622/16 та встановлені у ній факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача:

- 2 551 947,14 грн. інфляційних за період з 01.09.2016 року по 13.07.2018 року на суму основного боргу 9 271 927,05 грн. стягнуту в рамках справи №917/1622/16;

- 495 259,79 грн. 3% річних за періоди з: 01.10.2016 року по 12.07.2018 року на суму основного боргу 9 271 927,05 грн. стягнуту в рамках справи №917/1622/16 та з 13.07.2018 року по 16.07.2018 року на залишок суми основного боргу 309 703,97 грн. стягнутої в рамках справи №917/1622/16 з урахування проведених відповідачем проплат (розрахунок арк. с. 4).

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення інфляційних та 3% річних судом враховано наступне.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 року по справі № 917/1622/16 було частково задоволено заяву ОСОБА_1 акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про відстрочку виконання рішення суду по справі №917/1622/16 та відстрочено виконання рішення суду по справі №917/1622/16 на два місяці, з дня винесення ухвали. Дана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

Оскільки ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 року по справі № 917/1622/16 було відстрочено виконання відповідачем зобов'язання в період з 10.05.2018 року по 10.07.2018 року то нарахування інфляційних та 3 % річних в зазначений період є безпідставним.

Крім того, позивачем при нарахуванні інфляційних втрат не було враховано положення п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про відповідно до якої інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного судом за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3" було здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних і 3% річних та за підрахунками суду стягненню підлягають 2 271 622,12 грн. іфляційних, 447 147,17 грн. 3% річних.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 2 271 622,12 грн. інфляційних та 447 147,17 грн. 3% річних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи) і підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129,232-233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, ідентифікаційний код 00131819) на користь Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" (вул. 1905 року, буд. 27, м. Кременчук, Полтавська область,39605 ідентифікаційний код 03351958) 2 271 622,12 грн. інфляційних, 447 147,17 грн. 3% річних, 40781,54 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 21.01.2019 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Тимощенко