ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 року м. Дніпро Справа № 904/2866/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л.,Широбокової Л.П.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергохім”

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 р.

( суддя Татарчук В. О., м. Дніпро, повний текст рішення складено 26.10.2018 р. )

у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергохім”

( м. Запоріжжя )

до Господарського суду Запорізької області

( м. Запоріжжя )

про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Техенергохім” звернулось з позовом до Господарського суду Запорізької області про відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди в розмірі 280 713,55 грн завданої незаконним рішенням органу державної влади. Позивач вказує на необхідність визначення порядку виконання рішення – шляхом стягнення з Державної казначейської служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергохім” 280 713,55 грн.

В обгрунтувавння позовних вимог, Позивач посилається на те, що Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області було винесено податкову вимогу від 16.03.2015 р. № 345-23 в якій зазначено, що ТОВ “Техенергохім” має податковий борг на загальну суму 232 457грн. та прийнято рішення від 16.03.2015р. № 41 про опис майна в податкову заставу. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2015 р. по справі № 808/2973/15 були визнані протиправними та скасовані наведені податкова вимога та рішення. Незважаючи на протиправність вказаної податкової вимоги, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя повідомила Позивача листом від 22.06.2016 № 10991/10/08-28-07-11 про те, що зазначене податкове зобов’язання товариства погашено шляхом зарахування коштів, як були сплачені товариством в рахунок погашення інших податків. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.09.2016 р. по справі № 908/1765/16 задоволений позов ТОВ “Техенергохім” зі стягненням з Державного бюджету України 280 713,55 грн. шкоди заподіяної внаслідок неправомірних дій Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області в особі відділення у Дніпровському районі м. Запоріжжя. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2016 р. зазначене рішення суду першої інстанції скасовано з відмовою в позові. Постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2017 р. скасовані наведені рішення судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.07.2017 р. припинено провадження у справі № 908/1765/16 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з посиланням на те, що між сторонами виникли правовідносини, які є публічно-правовими, а тому спір не є господарським. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.09.2017 р. було відмовлено у відкритті провадження у справі № 808/2684/17 за позовом ТОВ “Техенергохім” до Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя про стягнення матеріальної шкоди та зазначено, що дана вимога повинна розглядатись Господарським судом Запорізької області за правилами господарського судочинства.

Відповідач заперечуючи проти позову, посилався на те, що чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення, а законність процесуальних актів і дій (бездіяльності суддів) у зв’язку з розглядом справи не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а відсутність одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду та є підставою для відмови в позові. Ухвала від 06.07.2017 р. у справі №908/1765/16 є чинною, а тому не може вважатись незаконним рішенням у розумінні ст. 56 Конституції України, ст. 1074 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в даному випадку як неправомірні дії, так і причинного зв'язку між такими діями і заподіяною шкодою, оскільки ухвала Господарського суду Запорізької області від 06.07.2017 р. у справі № 908/1765/16 є чинною, а тому не може вважатись незаконним рішенням у розумінні ст. 56 Конституції України, ст. 1074 ЦК України. ТОВ “Техенергохім” не було позбавлене права на оскарження у встановленому законом порядку як ухвали Господарського суду Запорізької області від 06.07.2017 р. у справі № 908/1765/16, так і ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 14.09.2017 р.

Місцевий господарський суд виходив з того, що є помилковим твердження Позивача про наявність протиправної поведінки державного органу – Господарського суду Запорізької області у зв’язку з прийняттям ухвали від 14.09.2017 р. про припинення провадження у справі № 908/1765/16, що зробило неможливим доступ Позивача до правосуддя.

Крім того, господарський суд першої інстанції зазначив, що фактично Позивач, звертаючись з даним позовом, вказує на необхідність прийняття судом рішення по даній справі, яким повинна бути встановлена незаконність ухвали Господарського суду Запорізької області у спосіб, який не передбачений законом.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Техенергохім” подало апеляційну скаргу про скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 р. у справі № 904/2866/18 та прийняття нового рішення, про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХЕНЕРГОХІМ» 280 713,55 грн. відшкодування матеріальної шкоди.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в даному випадку відсутні як неправомірні дії, так і причинний зв'язок між такими діями і заподіяною шкодою, оскільки є неправильним застосуванням норм матеріального права - незастосування закону, який підлягав застосуванню. Згідно ст. ст. 13, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Скаржник наголошує на тому, що постановою ВС від 11.04.2018 р. ( справа № 554/741/16-ц ) визначено: Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами.

Водночас, на думку Скаржника, суд першої інстанції не повинен використовувати в якості підстави відмови у відшкодуванні завданої посадовою особою шкоди подію – не оскарження законного рішення. Те, що відсутність господарського спору не перешкоджає розгляду справи за правилами господарського судочинства, з'ясувалося пізніше. Вже після встановлення Запорізьким окружним адміністративним судом обставини, що дана вимога повинна розглядатись Господарським судом Запорізької області за правилами господарського судочинства.

При цьому Скаржник зазначає, що у порушення вимог ст. 177 ГПК України суд першої інстанції не виконав завдання підготовчого провадження, не визначив складу учасників судового процесу, внаслідок чого Позивача було позбавлено можливості клопотати про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Скаржник вважає, що не підлягає доказуванню встановлена ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.09.2017 р. обставина стосовно того, що дана вимога повинна розглядатись господарським судом Запорізької області за правилами господарського судочинства. Тому, наявність наслідків ухвали Господарського суду Запорізької області від 06.07.2017 р. не підлягають доказуванню і що повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відтак, на думку Скаржника, є недоведеністю обставин, що мають значення для справи, припущення суду першої інстанції, що ухвала Господарського суду є законною.

У відзиві на апеляційну скаргу, Господарський суд Запорізької області не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема, Відповідач посилається на те, що Скаржником не зазначено і не обґрунтовано, які конкретно норми матеріального права, на його думку, неправильно витлумачено господарським судом першої інстанції або підлягали застосуванню і не були застосовані, і в чому полягало таке неправильне застосування норм матеріального права. Скаржник вдається до заперечення (оспорювання) вже встановлених судовими інстанціями обставин справи.

Крім того, у відзиві Відповідач посилається на п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 13.06.2007 р. № 8 “Про незалежність судової влади” яким роз’яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідач вказує на те, що в данному випадку ухвала від 06.07.2017 р. у справі № 908/1765/16 є чинною, а тому не може вважатись незаконним рішенням у розумінні ст. 56 Конституції України, ст. 1174 ЦК України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергохім”. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 15.01.2019 р.

Від Позивача до суду надійшла заява, в якій він просить розглядати апеляційну скаргу без участі його представника.

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належний чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін.

Відповідно ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні 15.01.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2015 р. по справі № 808/2973/15 задоволено позов ТОВ “Техенергохім” до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області з визнанням протиправними та скасуванням податкової вимоги від 16.03.29015 р. № 345-23 та рішення про опис майна у податкову заставу від 16.03.2015 р. № 41.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015 р. наведену постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2018 р. по справі № 808/2973/15 залишено без змін вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1765/16 від 29.09.2016 р. задоволено позов ТОВ “Техенергохім” зі стягненням з Держбюджету України 280 713,55 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області в особі Відділення у Дніпровському районі м. Запоріжжя.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду у справі № 908/1765/16 від 14.12.2016 р. зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2016 р. та рішення Господарського суду Запорізької області від 29.09.2016 р. скасовано, справу № 908/1765/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.07.2017 р. провадження у справі № 908/1765/16 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 ГПК України. Ухвалу обґрунтовано тим, що мають місце відносини у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Між сторонами, виникли правовідносини, які за своїм характером витікають з адміністративних правовідносин та є публічно-правовими, а тому даний спір не є господарським.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.09.2017 р. відмовлено у відкритті провадження по справі № 808/2684/17 за позовом ТОВ “Техенергохім” до Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя про стягнення 280 713,55грн матеріальної шкоди на підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України. Зазначено, що дана вимога повинна розглядатись Господарським судом Запорізької області за правилами господарського судочинства.

З огляду на вказану ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14.09.2017 р., Позивач вважає, що вина Господарського суду Запорізької області щодо незаконного припинення провадження у справі № 908/1765/16 є доведеною і така протиправна поведінка державного органу зробила неможливим доступ до правосуддя. Причинний зв'язок між протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю державних органів і шкодою полягає в тому, що у випадку виконання ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2015 р. у справі № 808/2973/15 були б поновлені порушені права Позивача з поверненням незаконно списаних грошових коштів, а у випадку розгляду Господарським судом Запорізької області справи № 908/1765/16 по суті Позивач не був би позбавленим доступу до правосуддя і отримав би відшкодування відповідних коштів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України по справі № 19-рп/2011 від 14.12.2011 р. рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції і законодавством про судочинство (забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення).

Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розгляду в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У абз. 1 та 2 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 13.06.2007 р. № 8 “Про незалежність судової влади” зазначено, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновки місцевого господарського суду про те, що є помилковим твердження Позивача про те, що мала місце протиправна поведінка державного органу – Господарського суду Запорізької області у зв’язку з прийняттям ухвали від 14.09.2017 р. про припинення провадження у справі № 908/1765/16, що зробило неможливим доступ позивача до правосуддя. Фактично Позивач, звертаючись з даним позовом, вказує на необхідність прийняття судом рішення по даній справі, яким повинна бути встановлена незаконність ухвали Господарського суду Запорізької області у спосіб, який не передбачений законом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для відмови у позові з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ч. 7 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів апеляційного суду враховані правові висновки, зазначені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11. 04.2018 р. у справі № 554/741/16-ц.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За вимогами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду та є підставою для відмови в позові.

Як слушно зауважив суд першої інстанції, якщо навіть допустити можливість вирішення питання щодо законності ухвали суду від 06.07.2017 р. в межах розгляду справи № 904/2866/18 на даний час, то для застосування такої відповідальності як стягнення матеріальної шкоди необхідно встановити наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. Слід зазначити, що ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.09.2017 р. лише відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ “Техенергохім” та роз'яснено Позивачу, що такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства Господарським судом Запорізької області і ніяким чином не встановлено протиправність поведінки вказаного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР ). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Посилання заявника апеляційної скарги на порушення судом попередньої інстанції процесуальних норм в частині повноти оцінки доказів судова колегія вважає безпідставними, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

У рішенні у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації" ЄСПЛ також дійшов висновку, що принцип правової визначеності вимагає, серед іншого, щоб якщо суди ухвалили остаточне рішення в питанні, то їх рішення не піддавалося би сумніву.

Виходичи із практики Європейського суду з прав людини про те, у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ( рішення від 25.07.2002 р. у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» ).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що ухвала Господарського суду Запорізької області від 06.07.2017 р. у справі № 908/1765/16 є чинною, а тому не може вважатись незаконним рішенням у розумінні ст. 56 Конституції України, ст. 1074 ЦК України, що свідчить про відсутність як неправомірних дій, так і причинного зв'язку між такими діями і заподіяною шкодою.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду попередньої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що Скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують встановленого судом.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи вище викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 р. у справі № 904/2866/18 постановлене у відповідності до фактичних обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

З огляду на те, що апеляційний господарський суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергохім” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 р. у справі № 904/2866/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17.01.2019 р.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                                    І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                  Л.П. Широбокова