РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.01.2019Справа № 910/13731/18
За позовом Акціонерної компанії «Харківобленерго»

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності договору

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін:

від позивача - Комарова О.М., за дов.

від відповідача - Шевчук І.А., за дов.

вільний слухач - ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_1)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Акціонерна компанія «Харківобленерго» (далі - позивач) до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №3/44/2-75 від 15.10.2015 (далі - Договір) та застосування наслідків недійсності вказаного Договору.

В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що заступник начальника фінансового управління ОСОБА_5, діючи на підставі довіреності від 18.06.2015 №01-42юр/4503, виданої в.о. Голови правління, вчинив Договір з перевищенням повноважень, адже право на укладення відповідного Договору є виключними повноваженнями правління позивача. також, позивач посилається на те, що оспорюваний Договір є договором факторингу та не відповідає вимогам ст. 1079 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідач подав відзив, в якому не погоджується з доводами викладеними в позовній заяві, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначає, що: на момент вчинення оспорюваного Договору, заступник начальника фінансового управління ОСОБА_5 був наділений необхідним обсягом повноважень на підставі довіреності від 18.06.2015 №01-42юр/4503, виданої в.о. Голови правління; договір про відступлення права вимоги №3/44/2-75 від 15.10.2015 був схвалений позивачем, оскільки вказане право вимоги було прийняте та повністю оплачене в сумі 9 945 000,00 грн; оспорюваний Договір не є договором факторингу та не повинен відповідати вимогам визначеним законодавством для договорів факторингу. Також, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 18.12.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 15.01.2019, з викликом повноважних представників сторін.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 15.01.2019 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідачане визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 15.01.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2015 між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтернерго» (первісний кредитор), в особі заступника директора з питань економіки та фінансів ОСОБА_6, що діяв на підставі довіреності від 10.04.2015 №55 та Акціонерною компанією «Харківобленерго» (змінено найменування на Акціонерне товариство «Харківобленерго»), в особі заступника начальника фінансового управління ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності від 18.06.2015 №01-42юр/4503, укладено договір про відступлення права вимоги №3/44/2-75.

Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором, первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника - Публічного акціонерного товариства «Центренерго» - про сплату боргу в загальній сумі 9 945 000,00 грн,а новий кредитор зобов'язується сплатити на користь первісного кредитора за відступлення права вимоги грошову суму в розмірі 9 945 000,00 грн.

Згідно з п. 1.2. цього Договору до нового кредитора переходять права вимоги первісного кредитора щодо отримання від боржника боргу в сумі 9 945 000,00 грн,у зв'язку з виконанням первісним кредитором зобов'язань за договором поруки від 28.10.2003 № 3/506/03-7-14/03-2727, що був укладений для забезпечення виконання зобов'язань ВАТ «Центренерго» перед дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з оплати за природний газ за договором на постачання природного газу від 24.01.2003 № 06/03-97, укладеним між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та ВАТ «Центренерго».

До нового кредитора переходять права первісного кредитора за зобов'язаннями та правами, зазначеними в п. 1.1, 1.2 цього Договору в обсязі і на умовах, що існували на момент укладення цього договору (п. 1.5).

Відповідно до п. 1.6 Договору новий кредитор отримує право на вимогу грошових зобов'язань, зазначених в цьому Договорі (п. 1.1 - 1.2.),з моменту підписання між сторонами Акта звірки розрахунків (п. 2.4) після надходження на поточний рахунок первісного кредитора оплати в сумі 9 945 000,00 грн. (п. 2.3).

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що новий кредитор сплачує на користь первісного кредитора 9 945 000,00 грн впродовж трьох робочих днів змоменту підписання цього Договору.

На виконання умов Договору позивач сплатив кошти в сумі 9 945 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 15.10.2015 № 18212 на суму 6 301 250,00 грн та від 15.10.2015 № 20638 на суму 3 643 750,00 грн.

Разом з цим, п. 2.4 Договору встановлено, що виконання п. 2.3. цього Договорупідтверджується сторонами шляхом підписання акту звірки розрахунків за цим Договором впродовж двох днів з моменту перерахування новим кредитором грошових коштів первісному кредиторові. У разі відмови однієї із сторін від підписання Акту, акт вважається підписаним з моменту його направлення однією стороною іншій.

На виконання п. 2.4 Договору та для встановлення факту виконання новим кредитором вимог п. 2.3 Договору позивачем було складеноакт звірки за період з 01.10.2015 по 31.10.2015 та листом від 01.12.2015 № 0512/9722 направлено на адресу відповідача.

Звертаючись з позовом, позивач посилається на те, що заступник начальника фінансового управління ОСОБА_5, діючи на підставі довіреності №01-42юр/4503 від 18.06.2015, виданої виконуючим обов'язки голови правління, вчинив Договір з перевищенням наданих повноважень, оскільки право на укладення відповідного Договору є виключним повноваженням виконавчого органу - правління АК «Харківобленерго».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). Особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст.237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Відповідно до ч. 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах.

Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно виступає від імені юридичної особи не може перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення цього обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац 2 частини 3 статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзац 2 частини 2 статті 98 ЦК України), про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір зі сторони АК Харківобленерго підписаний ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності № 01-42юр/4503 від 18.06.2015, підписаної виконуючим обов'язкиголови правління АК ХарківобленергоОСОБА_8, який діє в межах повноважень, наданих йому Статутом.

Відповідно до змісту довіреності №01-42юр/4503 від 18.06.2015 ОСОБА_5 має право, зокрема, підписувати будь-які договори та тимчасові угоди з узгодженням їх умов на свій розсуд.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, станом на 15.10.2015 (дата укладення оспорюваного правочину) з 28.04.2015 на ОСОБА_8 покладено обов'язки голови правління АК «Харківобленерго», він є підписантом та особою уповноваженою представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Відповідно до п.8.1.1. Статуту АК Харківобленерго, затвердженого загальними зборами акціонерів АК Харківобленерго 05.03.2009, протокол № 16, органами управління та контролю компанії є загальні збори акціонерів компанії - вищий орган Компанії, наглядова рада компанії, виконавчий орган компанії та ревізійна комісія компанії.

Вищий орган компанії утворює виконавчий орган компанії - колегіальний або одноособовий (дирекція компанії, правління компанії, генеральний директор тощо), шляхом визнання його назви, кількісного складу і компетенції (п. 8.4.1. Статуту).

Очолює та/або керує діяльністю колегіального виконавчого органу компанії - керівник виконавчого органу компанії (генеральний директор компанії, голова правління компанії тощо) (п. 8.4.3. Статуту).

Відповідно до п.8.3.7.26. Статуту наглядова рада компанії затверджує Порядок погодження наглядовою радою компанії правочинів та дій щодо розпорядження виконавчим органом компанії коштами та майном компанії, та встановлює розмір правочину, при перевищенні якого вчинення такого правочину вимагає погодження (затвердження) наглядової ради Компанії.

Відповідно до п.8.4.8. Статуту виконавчий орган компанії самостійно розпоряджається коштами та майном компанії у межах, що встановлені цим Статутом, внутрішніми документами компанії, рішеннями вищого органу компанії та наглядової ради компанії.

Відповідно до п.8.4.10.13. Статуту та п.4.2.13. Положення про виконавчий орган АК «Харківобленерго» (далі- Положення) виконавчий орган компанії за погодженням з наглядовою радою приймає рішення про передачу частини повноважень виконавчого органу компанії керівнику виконавчого органу компанії.

Пунктом 8.4.10.19. Статуту та п.4.2.19. Положення передбачено, що виконавчий орган компанії відповідно до Порядку погодження наглядовою радою компанії правочинів та дій щодо розпорядження виконавчим органом компанії коштами та майном компанії, що затверджений наглядовою радою компанії, вчиняє правочини від суми, що перевищує встановлений наглядовою радою компанії розмір, до суми 50% балансової (залишкової) вартості активів компанії за даними останньої річної фінансової звітності компанії.

Відповідно до п.8.4.13.1. Статуту керівник виконавчого органу компанії має повноваження: здійснювати керівництво компанією в межах повноважень, визначених цим Статутом, Положенням про виконавчий орган компанії, трудовим договором (контрактом).

Пунктом 8.4.13.9. Статуту та п.5.2.9. Положення передбачено, що керівник виконавчого органу компанії має повноваження, зокрема, укладати договори (угоди) та вчиняти будь-які інші правочини від імені і в інтересах компанії, з урахуванням обмежень, передбачених цим Статутом та чинним законодавством України.

Пунктом 5.2.16. Положення передбачено, що голова правління має повноваження підписувати та видавати довіреності іншим особам, в тому числі на вчинення правочинів від імені компанії в межах своєї компетенції, підписувати договори (угоди) та інші документи, рішення про укладання (оформлення) та/або погодження (затвердження) яких прийняті вищим органом компанії, наглядовою радою компанії та правлінням.

Рішенням наглядової ради АК «Харківобленерго», протокол №14 від 30.10.2007, було затверджено Порядок укладання виконавчим органом компанії правочинів та вчинення дій щодо розпорядження коштами та майном компанії (далі - Порядок).

У зв'язку з затвердженням та реєстрацією Статуту АК «Харківобленерго» в новій редакції до Порядку було внесено зміни, які затверджено рішенням наглядової ради АК «Харківобленерго», протокол №27 від 06.08.2012.

Відповідно до п.3 змін до Порядку, цей Порядок розроблено на виконання пункту 8.3.7.26. Статуту АК «Харківобленерго».

Підпунктом 1.2. п.4. змін до Порядку, визначено, що без затвердження наглядовою радою товариства виконавчий орган (керівник виконавчого органу, у разі передачі йому частини повноважень виконавчого органу, в порядку встановленому Статутом) вчиняє будь-які правочини, розмір яких не перевищує 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності компанії, за винятком тих, на вчинення, підписання (укладення) яких відповідно до Статуту компанії та цього Порядку потрібно одержати обов'язковезатвердження або погодження загальних зборів акціонерів компанії чи наглядової ради компанії.

З наведеного вище вбачається, що до компетенції виконавчого органу компанії віднесено вчинення будь-яких правочинів, розмір яких не перевищує 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності компанії. Водночас, голова правління компанії, як керівник виконавчого органу, відповідно до п. 8.4.13.9. Статуту та п.5.2.9. Положення, має право без довіреності укладати договори (угоди) та вчиняти будь-які інші правочини від імені і в інтересах компанії. з урахуванням обмежень, передбачених цим Статутом та чинним законодавством України.

Жодної інформації стосовно обмежень щодо представництва голови правління ОСОБА_8 від імені юридичної особи відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, на час укладення Договору, не містили.

За даними річної фінансової звітності за 2014 рік загальний розмір активів АК «Харківобленерго» складав 2 666 775 тис.грн. Відтак, 10% складає понад 200 млн.грн. Отже оспорюваний Договір не перевищує 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності компанії.

За таких обставин, враховуючи, що при вчинеyні оспорюваного Договору уповноважена особа діяла на підставі довіреності № 01-42юр/4503 від 18.06.2015, підписаної виконуючим обов'язки голови правління АК Харківобленерго ОСОБА_8, який діяву межах повноважень, наданих йому Статутом, враховуючи положення Статуту позивача, а також інформацію, розміщену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, позивач не довів, що у відповідача були наявні підстави вважати, що ОСОБА_5 не має повноважень на укладення оспорюваного Договору.

В позовній заяві позивач посилається на те, що наглядовою радою компанії не було погоджено передачу голові правління повноважень на укладення оспорюваного правочину, що підтверджується рішенням правління АК «Харківобленерго» №42 від 20.11.2007, погодженим наглядовою радою компанії (протокол №17 від 18.12.2007).

Питання передачі голові правління повноважень виконавчого органу в частині вчинення правочинів та дій, передбачених розділом 1 Порядку, у відповідному переліку погоджено в рішенніправління АК «Харківобленерго» №42 від 20.11.2007.

Згідно п.2 вказаного рішенняправління погодило передати голові правління повноваження виконавчого органу, які передбачені п. 8.4.8.18.Статуту, в частині вчинення правочинів та дій, передбачених розділом 1 Порядку.

Водночас, наглядовою радою компанії (протокол №17 від 18.12.2007) погоджено передачу голові правління повноваження виконавчого органу, які передбачені п. 8.4.8.18.Статуту, в частині вчинення правочинів та дій, передбачених розділом 1 Порядку, а саме, пп. 1.3.1, 1.3.2, 1.3.5-1.3.11.

В той же час, вказане рішення наглядової ради відсутнє у відкритому доступі, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач був обізнаний з вказаним рішенням наглядової ради та всупереч цьому уклав оспорюваний правочин, діючи таким чином недобросовісно чи нерозумно.

Згідно з ч.1 ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Таким чином, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України).

Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання умов Договору сплатив кошти в сумі 9 945 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 15.10.2015 № 18212 на суму 6 301 250,00 грн та від 15.10.2015 № 20638 на суму 3 643 750,00 грн, а також, для встановлення факту виконання новим кредитором вимог п. 2.3 Договорупозивачем було складеноакт звірки за період з 01.10.2015 по 31.10.2015 та листом від 01.12.2015 № 0512/9722 направлено на адресу відповідача.

Таким чином, після укладення оспорюваного Договору позивачем було вчинено дії з виконання спірного правочину, а саме перераховано кошти на рахунок відповідача на виконання умов Договору, підписано акт прийманя-передачі документів, що підтверджують дійсність зобов'язання ПАТ «Центренерго», а також складено акт звірки рахунків для підтвердження виконання умов договору з перерахування новим кредитором на користь первісного кредитора грошових коштів в розмірі 9 945 000,00 грн, що свідчить про подальше схвалення оспорюваного правочину позивачем.

Доводи позивача стосовного того, що акт звіряння розрахунків та платіжні доручення на перерахування коштів за Договором не можуть свідчити про подальше схвалення правочину, оскільки вчинені тією ж особою, що підписала Договір судом не приймаються, оскільки про схвалення правочину свідчать саме дії юридичної особи, яка прийняла вказаний правочин до виконання та виконала його шляхом перерахування коштів та вчинення інших дій, передбачених умовами Договору, а саме підписання акту приймання-передачі документів та складання акту звірки рахунків. Окрім того, додані позивачем до матеріалів справи копії платіжних доручень №20638 від 15.10.2015, №18212 від 15.10.2015 та акт звірки за період з 01.10.2015 по 31.10.2015 не містять відмітки про те, що вони підписані ОСОБА_5, проте містять підписи двох посадових осіб позивача.

Доводи позивача про відсутність рішення правління про схвалення Договору судом відхиляються, оскільки з аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Враховуючи ту обставину, що позивач вчиняв дії на виконання оспорюваного Договору, які свідчать про подальше схвалення Договору, враховуючи положення ст.241 ЦК України, у суду відсутні підстави для визнання оспорюваного Договору недійсним.

Щодо доводів позивача про те, що оспорюваний Договір є договором факторингу, суд зазначає таке.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

У статті 1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов'язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16.

Відповідно до п. 1.1. Договору відповідач відступив позивачу право вимоги до боржника про сплату боргу в загальній сумі 9 945 000,00 грн, а позивач зобов'язався сплатити на користь відповідача за відступлення права вимоги грошову суму в розмірі 9 945 000,00 грн, тобто право вимоги було відступлено за «номінальною вартістю».

Положення Договору не містять умов, щодо стягнення будь-якої плати з відповідача за надання в його розпорядження грошових коштів за відступлене право вимоги.

Позивачем не доведено, що вартість відступленого права вимоги є нижчою від її ринкової вартості, або, що умови договору містять інші положення про розмір винагороди фактора. Сама лише грошова вимога, відступлена первісним кредитором новому кредитору, не може розглядатись як плата за надану фінансову послугу.

За таких обставин, суд не погоджується з доводами позивача, що оспорюваний Договір є договором факторингу та, відповідно, що він не відповідає вимогам ст. 1079 ЦК України.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності судом не розглядається, оскільки в задоволенні позову відмовлено по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення повного судового рішення: 18.01.2019р.