ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2019 м.Дніпро Справа № 908/2521/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від Товариства з обмеженою відповідальністю Такт: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 10.01.2019, адвокат;

від Публічного акціонерного товариства Гідросила МЗТГ: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Такт на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 у справі №908/2521/18 (суддя Проскуряков К.В., повний текст ухвали складено 27.11.2018)

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Такт, м. Дніпро,

до боржника: Публічного акціонерного товариства Гідросила МЗТГ, м.Мелітополь, Запорізька область

про стягнення 108 151 грн. 69 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Такт (надалі ТОВ Такт) звернулось до Господарського суду Запорізької області з заявою про видачу наказу щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства Гідросила МЗТГ (надалі ПАТ Гідросила МЗТГ) на свою користь 104 593 грн. 49 коп. основної заборгованості, 1 769 грн. 91 коп. інфляційних втрат, 248 грн. 3% річних, 1 540 грн. 29 коп. пені та 176 грн. 20 коп. сплаченого судового збору за видачу судового наказу.

Заява обґрунтована порушенням ПАТ Гідросила МЗТГ прийнятих на себе зобовязань щодо оплати поставленого йому заявником товару за умовами укладеного між ними договору №064/075 від 04.10.2017.

27.11.2018 у справі №908/2521/18 Господарським судом Запорізької області виданий наказ про стягнення з ПАТ Гідросила МЗТГ на користь ТОВ Такт 104 593 грн. 49 коп. заборгованості за договором №064/075 від 04.10.2017 та 176 грн. 20 коп. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 у справі №908/2521/18 ТОВ Такт відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ПАТ Гідросила МЗТГ на його користь 1 540 грн. 29 коп. пені, 1 769 грн. 91 коп. інфляційних втрат та 248 грн. 3% річних.

Відмовляючи у видачі судового наказу в цій частині, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги про сплату інфляційних втрат та 3% річних виникають в силу закону відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України; вимоги про сплату пені у звязку з порушенням грошових зобовязань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобовязанням, а є заходом відповідальності за порушення зобовязань, тому вказані суми можуть бути стягнуті з боржника в порядку позовного провадження, оскільки в порядку наказного провадження можливо стягнення лише неоспорюваної заборгованості.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ Такт подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Центральний апеляційний господарський суд її скасувати, справу в цій частині направити для продовження розгляду до Господарського суду Запорізької області.

Апелянт зазначає, що:

- можливість стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних не може бути аргументом для відмови у видачі судового наказу за приписами Господарського процесуального кодексу України;

- суд першої інстанції поняття «грошова заборгованість за договором, укладеним в письмовій формі», за якою може бути виданий судовий наказ, застосував в узькому розумінні, а саме у розумінні поняття «грошове зобовязання», а також дійшов помилкового висновку про те, що таке грошове зобовязання має бути виключно неоспорюване, що відповідає поняттю безспірний борг;

- за правилами ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ видається за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі; господарський процесуальний кодекс України не обмежує та не конкретизує, що саме входить до складу такої грошової заборгованості за договором та не звужує заборгованість за договором до основного боргу;

- суд першої інстанції незаконно та за відсутності достатніх підстав неправомірно звузив сферу застосування ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, виключивши з грошової заборгованості за договором всі її складові, які стягуються судами всіх ланок, та звузивши положення цієї статті до можливості стягнення тільки основного боргу.

ПАТ «Гідросила МЗТГ» на виклик суду не зявилось, відзив на апеляційну скаргу на вимогу суду не надало, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталось, про час і місце проведення судового засідання повідомлено належним чином, з огляду на що колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу на ухвалу місцевого господарського суду за його відсутності.

27.12.2018 до канцелярії Центрального апеляційного господарського суду від ПАТ «Гідросила МЗТГ» надійшов лист, яким повідомлено суд про виконання вимог ТОВ «Такт» в частині сплати пені у розмірі 1 540 грн. 29 коп., інфляційних втрат у розмірі 1 769 грн. 91 коп., 3% річних у розмірі 248 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№1184, 1185, 1186 від 05.12.2018 (а.с.62-64).

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутнього в судовому засіданні представника ТОВ Такт, дослідивши матеріали справи, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст.271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1, 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, зокрема, пунктами 3, 4 ч. 3 зазначеної статті передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно п. 3 ч. 1, ч.2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Грошовим, за змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, з договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правові наслідки порушення юридичними та фізичними особами своїх грошових зобовязань передбачені, зокрема, приписами ст. ст. 549 - 552, ст. 611, ст. 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів вважає, що пеня, інфляційні збитки та 3% річних за своєю природою не є заборгованістю за договором, а є правовими наслідками порушення боржником зобовязання за ним, заходами відповідальності за порушення такого зобовязання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені ТОВ «Такт» вимоги про стягнення 1 769 грн. 91 коп. інфляційних втрат, 248 грн. 3% річних та 1 540 грн. 29 коп. пені не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, тому висновок суду першої інстанції про відмову у видачі наказу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України є обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Отже, скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, його доводи апеляційним господарським судом не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни ухвали Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 у справі №908/2521/18, яку винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого її слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, повязані з розглядом апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, покладаються на ТОВ «Такт».

Керуючись ст. ст. 129, 270, 271, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Такт залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 у справі №908/2521/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

(Повний текст постанови складено 17.01.2019).