РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2019Справа № 910/15365/18
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного комітету телебачення і радіомовлення України (01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПРОРІЗНА, будинок 2)
до проВидавництва Національної спілки письменників України «Український письменник» (01054, м.Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕСЯ ГОНЧАРА, будинок 52) стягнення 17 020 грн. 00 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державний комітет телебачення і радіомовлення України (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Видавництва Національної спілки письменників України «Український письменник» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 17 020 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Договором про закупівлю №189 від 25.08.2015 року, що встановлено в Акті ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності №03-21/6 від 30.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 20.11.2018 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 23.11.2018 року та 22.11.2018 року уповноваженим особам Позивача та Відповідача.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

25.08.2015 року між Державним комітетом телебачення і радіомовлення України (Замовник) та Видавництвом Національної спілки письменників України «Український письменник» (Виконавець) було укладено Договір про закупівлю №189, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2015 році надати послуги щодо друкування, інші (послуги з підготовки, виготовлення і розповсюдження (доставки) видань) - 53 лоти Лот 14 - Серцевина автор Павло Мовчан за програмою "Українська книга", тиражем 1000 примірників. (а.с.15-19)

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна цього договору відповідно до планового кошторису витрат, що є невід'ємним додатком до договору становить 112 000, 00 грн. без ПДВ.

Згідно з п.3.2 Договору ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін. В такому випадку Сторони укладають додаткову угоду, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

Оплата за надані послуги здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі підписаного сторонами в порядку, встановленому п. 4.2. договору, акту наданих послуг (п. 4.1. договору).

У разі зменшення вартості видання Виконавець повертає різницю коштів на розрахунковий рахунок Замовника впродовж 3 днів. (п.4.3 Договору)

Підпунктом 6.3.3 пункту 3 Договору встановлено, що до обов'язків виконавця належить, зокрема, використання бюджетних коштів, виділених замовником на надання послуг, зазначених у цьому договорі, виключно за призначенням, відповідно до планового кошторису витрат, що є невід'ємною частиною договору.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 25.12.2015. (п.10.1 Договору)

Плановим кошторисом витрат, що є Додатком №1 до Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року, Сторони узгодили статті витрат на загальну вартість 112 000 грн. 00 коп. (а.с.21)

Технічним завданням, що є Додатком №2 до Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року, Сторони узгодили назву видання, тираж, обсяг та інше. (а.с.20)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року Відповідач надав послуги, а Позивач в свою чергу прийняв надані послуги у повному обсязі, що підтверджується Актом приймання - передачі наданих послуг №01/189 від 22.12.2015 року. (а.с.23)

Крім того, на виконання умов Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року Державний комітет телебачення і радіомовлення України здійснив оплату наданих послуг у розмірі 112 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1099 від 22.12.2015 року. (а.с.24)

Довідкою № 03-21/1/82-з від 04.11.2016 року зустрічної звірки у Видавництві Національної спілки письменників України «Український письменник» з метою підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків з Державним комітетом телебачення та радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 витрати до статті "Загальновидавничі витрати" за договором були віднесені видавництвом із розрахунку 12 місяців, що призвело до їх завищення на суму 14 800, 00 грн. Як наслідок, вартість видавничої продукції (послуг) з урахуванням рівня рентабельності (10 % від собівартості) та суми витрат на доставку (5% від собівартості) завищено загалом на суму 17 020, 00 грн. (а.с.29-38)

За результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного комітету телебачення і радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 Державною аудиторською службою України складено Акт №03-21/6 від 30.11.2016 року, яким встановлено завищення загально видавничих витрат за вказаним договором. (а.с.25-28)

02.06.2017 року Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію №23 від 01.06.2017 року з вимогою повернути 17020 грн. 00 коп., що підтверджується копіями фіскального чеку від 02.06.2017 р., списку згрупованих поштових відправлень. (а.с.39-41)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що у зв'язку з встановленням актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного комітету телебачення і радіомовлення України, зустрічною звіркою у Видавництві Національної спілки письменників України «Український письменник» факту завищення Відповідачем за Договором суми на 17 020 грн. 00 коп., Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з Видавництва Національної спілки письменників України «Український письменник» 17 020 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного комітету телебачення і радіомовлення України не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з п. 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2015 року між Державним комітетом телебачення і радіомовлення України (Замовник) та Видавництвом Національної спілки письменників України «Український письменник» (Виконавець) було укладено Договір про закупівлю №189, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2015 році надати послуги щодо друкування, інші (послуги з підготовки, виготовлення і розповсюдження (доставки) видань) - 53 лоти Лот 14 - Серцевина автор Павло Мовчан за програмою "Українська книга", тиражем 1000 примірників. (а.с.15-19)

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна цього договору відповідно до планового кошторису витрат, що є невід'ємним додатком до договору становить 112 000, 00 грн. без ПДВ.

Згідно з п.3.2 Договору ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін. В такому випадку Сторони укладають додаткову угоду, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

У разі зменшення вартості видання Виконавець повертає різницю коштів на розрахунковий рахунок Замовника впродовж 3 днів. (п.4.3 Договору)

Плановим кошторисом витрат, що є Додатком №1 до Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року, Сторони узгодили статті витрат на загальну вартість 112 000 грн. 00 коп. (а.с.21)

Суд зазначає, що Сторони, підписавши Договір про закупівлю №189 від 25.08.2015 року без заперечень та зауважень, в добровільному порядку погодили всі істотні умови договору, в тому числі й ціну договору, самостійно визначили і погодили взаємні права й зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, на виконання умов Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року Відповідач надав послуги, а Позивач в свою чергу прийняв надані послуги у повному обсязі, що підтверджується Актом приймання - передачі наданих послуг №01/189 від 22.12.2015 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.23)

Крім того, на виконання умов Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року Державний комітет телебачення і радіомовлення України здійснив оплату наданих послуг у розмірі 112 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1099 від 22.12.2015 року. (а.с.24)

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що у зв'язку з повним й належним виконанням кожною зі Сторін Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року своїх зобов'язань, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається відповідно до норм чинного законодавства України.

Також Суд зазначає, що умовами Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року передбачено право Сторін зменшувати вартість видання (ціну договору) шляхом укладення додаткової угоди. Проте, Суд зазначає, що Позивачем не надано, а матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження укладення між Сторонами додаткової угоди до Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року, якою зменшено ціну договору.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач зазначав, що у зв'язку з встановленням актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного комітету телебачення і радіомовлення України, зустрічною звіркою у Видавництві Національної спілки письменників України «Український письменник» факту завищення Відповідачем за Договором суми на 17 020 грн. 00 коп.

За результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного комітету телебачення і радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 Державною аудиторською службою України складено Акт №03-21/6 від 30.11.2016 року, яким встановлено завищення загально видавничих витрат за вказаним договором.

Так, зазначено, що відповідно до підпункту 6.3.1 пункту 6.3 договору, виконавець зобов'язаний надати послуги у строки, встановлені договором. Строк дії договору визначений його пунктом 10.1, яким встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 25.12.2015. Договором не передбачені інші умови щодо визначення термінів його дії, або які б стосувались відносин, що виникли між сторонами до його укладення. Таким чином, виконання видавництвом зобов'язань за договором мало здійснюватись в період з 25.08.2015 по 25.12.2015 та, відповідно, віднесення витрат - розпочатись з дати укладання договору. (а.с.25-28)

Довідкою № 03-21/1/82-з від 04.11.2016 року зустрічної звірки у Видавництві Національної спілки письменників України «Український письменник» з метою підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків з Державним комітетом телебачення та радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 витрати до статті "Загальновидавничі витрати" за договором були віднесені видавництвом із розрахунку 12 місяців, що призвело до їх завищення на суму 14 800, 00 грн. Як наслідок, вартість видавничої продукції (послуг) з урахуванням рівня рентабельності (10 % від собівартості) та суми витрат на доставку (5% від собівартості) завищено загалом на суму 17 020, 00 грн. (а.с.29-38)

Враховуючи вищевикладене, Позивач зазначав, що вартість видавничої продукції з урахуванням рівня рентабельності (10% від собівартості) та суми витрат на доставку (5% від собівартості) завищено загалом на суму 17 020, 00 грн.

У п. 3 Порядку інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (далі - порядок) передбачено, що акт ревізії це документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Відповідно до п. 50 Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Частиною 2 ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Відповідно до ч. 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо).

Підпунктом 6 пункту 4 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236 передбачено, що Державна фіскальна служба України здійснює контроль за дотриманням податкового і митного законодавства, законодавства щодо трансфертного ціноутворення, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого законом покладено на ДФС.

Суд зазначає, що акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що акт Державної аудиторської служби України №03-21/6 від 30.11.2016 року, складений за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного комітету телебачення і радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016, а також довідка Державної аудиторської служби України №03-21/1/82-з від 04.11.2016 року лише фіксують порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт та довідка ревізії не можуть змінювати, припиняти (частково або повністю) договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними видатковими накладними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 3-69гс13 від 22.01.2013 року.

Крім того, Суд не приймає до уваги рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 року у справі №910/23602/17, оскільки правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду, а тому в розумінні ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для звільнення від доказування у даній справі.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки сторони погодили ціну товару в Договорі, зміна умов якого в односторонньому порядку не допускається, послуги надані й прийняті Позивачем без заперечень і зауважень, а також оплачені у повному обсязі, Суд приходить до висновку, що Державним комітетом телебачення і радіомовлення України не надано Суду належних та допустимих доказів порушення Видавництвом Національної спілки письменників України «Український письменник» умов укладеного між сторонами Договору, положень законодавства України та прав Позивача.

Таким чином, позовні вимоги Державного комітету телебачення і радіомовлення України до Видавництва Національної спілки письменників України «Український письменник» про стягнення 17 020 грн. 00 коп. є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Державного комітету телебачення і радіомовлення України до Видавництва Національної спілки письменників України «Український письменник» про стягнення 17 020 грн. 00 коп. - відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16 січня 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин