ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2019 року м. Дніпро Справа № 904/2810/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Березкіна О.В., Кузнецов В.О.

розглянувши без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну

скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 року (повний текст підписано 11.10.2018 року)

у справі № 904/2810/18 (суддя - Петрова В.І., м. Дніпро)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення плати за користування вагоном та додаткових зборів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", в якому просить стягнути з відповідача плату за користування вагонами в розмірі 80,30 грн., збір за маневрову роботу локомотива в розмірі 2 323,50 грн., збір за телеграфні повідомлення в розмірі 140,30 грн., збір за зважування вантажу в розмірі 199,10 грн., витрат на роботу МЧ по усуненню комерційної несправності в розмірі 392,91 грн., збір за зберігання вантажу в розмірі 741,20 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 762,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 року позов задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вантаж у вагон був завантажений відповідачем як відправником, саме він зобов'язаний був визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні. Той факт, що на шляху прямування вагону відбулась теча вантажу, свідчить про те, що відповідач перед навантаженням не вжив необхідних заходів щодо запобігання просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення. Оскільки незбереження вантажу є наслідком комерційної несправності вагона, відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон. У випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника. Як вбачається з акту загальної форми № 790 від 28.12.2017 року, складеного станцією Здолбунів Львівської залізниці вагон є технічно справним. Доказів на спростування даних акту про технічний стан вагону відповідачем не надано. Перевіркою правильності здійсненого позивачем розрахунку порушень судом не встановлено, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 877,31 грн. є обґрунтованими та правомірними. Заперечення відповідача суд до уваги не прийняв.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову, судові витрати покласти на позивача.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скаржник вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивач не підтвердив свою правову позицію та не надав суду належних доказів щодо невідповідності вагону № 53590436 в комерційному відношенні. Судом першої інстанції не взято до уваги, що виявлені при огляді комерційні несправності, які погрожують безпеці руху і зберіганню вантажів, оформлюються актом загальної форми ГУ-23, який підписується особами сторін, що брали участь в засвідченні обставин. Вагони з комерційними несправностями повертаються на під'їзну колію для усунення несправностей. Відповідно до статті 110 Статуту залізниць залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення і до моменту видачі одержувачу. Судом першої інстанції помилково прийнято до уваги інформацію, зазначену у додаткових поясненнях позивача від 20.08.2018 року № Нюс-06/1312, а саме посилання на параграф 7 статті 29 та параграф 1 статті 30 УМЗВС, які не відносяться до предмету позову. Дані норми охоплюють подачу претензії особи до залізниці та встановлюють термін її повернення в разі порушення правил подачі. Тому посилання на ніби-то пропуск 15-ти денного строку для повернення претензії з боку ПрАТ "ПІВНГЗК" необґрунтоване та безпідставне. Місцевим господарським судом не взято до уваги, що саме залізниця зверталась до ПрАТ "ПІВНГЗК" з претензією, до якої не надано оригіналів міжнародної залізничної накладної № 47185640 від 25.12.2017 року та комерційного акту № 350002/170 від 27.12.2017 року. На підставі наведеного відповідач залишив претензію позивача без розгляду та повернув її залізниці. Господарським судом під час прийняття судового рішення не враховано, що позов може бути пред'явлений тільки після пред'явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред'явлена претензія. Повернення без розгляду претензії не дає залізниці права звернутися з позовною заявою до господарського суду. Господарський суд дійшов хибного висновку, що саме відповідач є тією особою, яка відповідає за стан вагону в комерційному відношенні, тому стягнення з відповідача на користь залізниці плати за користування вагонами та додаткових зборів в сумі 3 877,31 грн. є безпідставним та необґрунтованим.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У відзиві позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що доводи відповідача стосовно ненадання позивачем належних письмових доказів, які б підтверджували несправність вагону у комерційному та технічному відношенні спростовуються матеріалами справи. Про виявлений факт не відповідності даних про масу вантажу, зазначених у перевізних документах, фактичним даним залізницею було складено комерційний акт № 350002/170 від 27.12.2017 року та на виконання норм чинного процесуального законодавства, одночасно з поданням позовної заяви до суду, на підтвердження несправності вагону у комерційному відношенні, в якості додатку до позовної заяви направив на адресу відповідача та до господарського суду відповідну копію вказаного комерційного акту. Позивач звертає увагу, що позовні вимоги жодним чином не ґрунтуються на стягненні плати за користування вагонами у зв'язку з технічною несправністю. Крім того, позивач неодноразово наголошував в судових засіданнях на тому, що обов'язок з перевірки справності вагону у технічному відношенні як такого, що є цілком справним для здійснення у ньому перевезення взагалі, покладається на залізницю, як перевізника. Свій обов'язок залізниця виконала в повному обсязі, що підтверджується Актом загальної форми № 790 від 28.12.2017 року, копію якого було надано до суду в якості додатку до позовної заяви. З аналізу норм параграфу 1 статті 47, статей 29, 30 УМЗВС, на які посилається в своїх додаткових поясненнях позивач вбачається, що обов'язок пред'явлення претензії застосовується у випадку наявності спору, який виникає у відношенні особи до перевізника, а не навпаки. Відповідач, розглянувши претензію позивача, направив на адресу позивача відповідь, чим порушив досудовий порядок розгляду претензії у зв'язку з тим, що пропустив 15-ти денний строк для повернення претензії, передбачений статтею 47 УМЗВС, що у свою чергу не може бути підставою для позбавлення особи, чиї права порушено, права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, постановлено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

03.12.2018 року на адресу апеляційного господарського суду надійшла заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" про зміну найменування позивача з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця".

Заява мотивована тим, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938 "Деякі питання діяльності акціонерного товариства "Українська залізниця" було змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне та перейменовано його у Акціонерне товариство "Українська залізниця", що підтверджується Статутом підприємства.

З урахуванням вказаної постанови Кабінету Міністрів України, з огляду на наданий позивачем ОСОБА_2 із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 27.11.2018 року, колегія суддів вважає необхідним врахувати вказані зміни найменування позивача та змінити його назву, оскільки сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне не є його реорганізацією. Водночас, зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає за необхідне змінити найменування позивача у справі з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

22.12.2006 року між Державним підприємством "ОСОБА_1 залізниця", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця", (надалі - позивач, залізниця) та Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - відповідач, ПрАТ "Північний ГЗК") укладено договір № ПР/ДН-2-061-555/НЮп про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (надалі - Договір).

25.12.2017 року ПрАТ "Північний ГЗК" на підставі міжнародної залізничної накладної № 47185640 зі станції ОСОБА_1 залізниці здійснило відправку вагону № 53590436 з вантажем "руда залізна агломераційна" на станцію Ганіска при Кошицах, Словаччина (а. с. 16).

Відповідно до накладної вантажопідйомність вагону № 53590436 становить 69 т, а маса нетто 68 350 кг.

В графі 20 накладної зазначено, що навантаження вагону здійснено відправником. Відповідно до графи 21 спосіб визначення маси - на 150-тонних вагонних вагах вантажовідправником.

На шляху прямування вагону на станції Здолбунів Львівської залізниці під час комісійного зважування вагону № 53590436 працівниками станції було виявлено невідповідність даних про масу вантажу, зазначених у перевізних документах, фактичним даним.

За виявленим фактом було складено комерційний акт № 350002/170 від 27.12.2017 року. У вказаному акті зазначено, що в процесі зважування було виявлено масу брутто 81 000 кг, тара вагону становить 23 300 кг, відповідно маса нетто вантажу 57 700 кг, що на 10 650 кг менше, ніж зазначено у накладній. При огляді вантажу встановлено: навантаження шапкоподібне, над 5, 6 люками - воронка розміром 2000х2000х1500мм. У 5 та 6 люках зазори розміром 25-30 мм. Теча через зазори в люках. Заходи щодо запобігання втрати вантажу відправником не вжиті. Одночасно було проведено обстеження технічного стану вагону та встановлено, що вагон № 53590436 технічно справний (а. с. 20).

Про затримку вагону та контрольне зважування на станцію відправлення ОСОБА_1 залізниці було направлено відповідне телеграфне повідомлення (а. с. 21).

За час знаходження вагону на станції Здолбунів Львівської залізниці було нараховано плату за користування вагоном і додаткові збори, пов'язані з усуненням течі вантажу та відображено їх в акті загальної форми № 790 від 28.12.2017 року (а. с. 18). Так, всього позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 877,31грн., з яких 80,30 грн. - плата за користування вагонами, 2 323,50 грн. - збір за маневрову роботу локомотива, 140,30 грн. - збір за телеграфні повідомлення, 199,10грн. - збір за зважування вантажу, 392,91грн. - витрати за роботу МЧ по усуненню комерційної несправності, 741,20 грн. - збір за зберігання вантажу.

Вказані нарахування відповідачем сплачені не були, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

3.3. Юридична оцінка доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами. водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до частини 5 статті 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно з частинами першою та другою статті 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 затверджений Статут залізниць України (надалі - Статут), який згідно зі статтею 2 визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 3 Статуту визначено, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Згідно із пунктом 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, зокрема - Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року (УМЗВС), до якої Україна долучилася 05.06.1992 року.

Частиною 2 статті 3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до параграфу 1 статті 3 УМЗВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

В статті 5 УМЗВС встановлено, що за відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права.

Згідно із параграфом 1 статті 8 УМЗВС Порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди).

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов'язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу (параграф 1 статті 14 УМЗВС).

Згідно із параграфом 3 статті 14 УМЗВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Вагон для перевезення вантажу надає перевізник або відправник. Для перевезення надаються вагони, допущені до обігу в міжнародному сполученні (параграф 6 статті 14 УМЗВС).

Відповідно до параграфу 1 статті 19 УМЗВС навантаження вантажу повинно проводитися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу і очищені вагони.

Згідно з параграфом 3 статті 19 УМЗВС особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

В параграфі 5 статті 19 УМЗВС встановлено, що визначення маси вантажу здійснюється у відповідності до Правил перевезення вантажів.

Параграфом 1 статті 23 УМЗВС передбачено, що перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством.

Відповідно до параграфу 2 статті 23 УМЗВС, якщо відправником не дотримано умови перевезення або відправка не відповідає відомостям, зазначеним відправником в накладній, то в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" і статтею 32 "Додаткові витрати, пов'язані з перевезенням вантажу" цієї Угоди, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, викликані перевіркою і підтверджені документально.

Згідно з параграфом 1 статті 29 УМЗВС перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує: невідповідність найменування, маси або кількості місць вантажу відомостям, зазначеним у накладній; невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, зазначеним у накладній по знаках (марках) місць вантажу, станцію і залізницю призначення, одержувача, кількості місць вантажу; пошкодження (псування) вантажу; відсутність накладної або окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній (втрата).

Відповідно до параграфу 1 статті 30 УМЗВС провізні платежі обчислюються за тарифами, що застосовуються перевізниками, що здійснюють перевезення.

Згідно з параграфом 1 статті 31 УМЗВС, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов'язком: відправника перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж за здійснюване ними перевезення; одержувача перевізнику, який видає вантаж за здійснюване ним перевезення. Відносно неустойки діє такий же порядок.

Провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата (параграф 5 статті 31 УМЗВС).

Відповідно до параграфу 1 статті 32 УМЗВС перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами і викликані причинами, не залежними від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами.

Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" (параграф 2 статті 32 УМЗВС).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

Згідно із статтею 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів). Форми бланків перевізних документів затверджені наказом Мінтрансу від 19.11.1998 року № 460 "Про затвердження бланків перевізних документів". Накладна є складовою частиною комплекту перевізних документів, до якого, крім неї, входять: дорожня відомість, корінець дорожньої відомості та квитанція про приймання вантажу. Бланки цих документів видаються вантажовідправникам за плату згідно з тарифом. Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються, у разі зміни відомостей, внесених до перевізного документа відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ.

Згідно із статтею 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

В силу положень статті 37 Статуту залізниць України тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно з пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року № 644, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами (стаття 105 Статуту залізниць України).

Згідно із статтею 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334 встановлено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти та акти загальної форми (пункт 1 Правил складання актів).

Комерційні акти складаються зокрема для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах (пункт 2 Правил).

Комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу (пункт 8 Правил).

Акти загальної форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами (пункт 3 Правил складання актів).

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення не збереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини не збереженості або про вину відправника і залізниці до акту не вносяться. Усі графи бланка акту мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Відповідно до пункту 12 Правил користування вагонами та контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами та контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 та Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (пункт 3 Правил).

Відповідно до пункту 4 Правил відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами.

Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформлюється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Пам'ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника.

Про закінчення вантажних операцій і готовність вагонів до забирання локомотивом залізниці вантажовласник повинен повідомити станцію. Спосіб повідомлення встановлюється в договорі про експлуатацію під'їзної колії договором про подавання та забирання вагонів).

Згідно з пунктом 5 Правил у повідомленні робиться відмітка про час його передачі та прийняття, вказуються прізвища працівників вантажовласника і станції, які його передали та прийняли.

Плата за користування нараховується за кожний вагон і контейнер після прийняття його залізницею від вантажовласника.

Пунктом 6 Правил встановлено, що усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під'їзні колії або орендовані ділянки колій.

Відповідно до пункту 7 Правил час користування вагонами на залізничних під'їзних коліях, що обслуговуються локомотивами власників колій, обчислюється з моменту їх передавання на передавальних коліях.

Згідно з пунктом 12 Правил загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством (пункт 14 Правил).

Позивачем було нараховано відповідачу 80,30 грн. плати за користування вагонами потягом 33 годин 15 хвилин, яку правомірно стягнуто з відповідача господарським судом.

Збір за зберігання вантажу розраховується за ставками підпункту 2.1. пункту 2 Розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язаних з ними послуг (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 317 від 26.03.2009 року.

Відповідно до пункту 9 Правил зберігання за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

При зберіганні вантажів у вагонах (у тому числі у контейнерах) нараховується збір за кожну добу в розмірі 4,0 грн. за одну тонну вантажу.

У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Як вбачається з матеріалів справи, на шляху прямування вагону на станції Здолбунів Львівської залізниці під час комісійного зважування вагону № 53590436 працівниками станції було виявлено невідповідність даних про масу вантажу, зазначених у перевізних документах, фактичним даним.

З цих підстав відправлення маршруту було затримано, про що складено акт загальної форми № 790 від 28.12.2017 року, в якому було зафіксовано час затримки вагону: з 27.12.2017 року 03:45 год. до 28.12.2017 - 13:00 год., тобто протягом 33 год. 15 хв.

Позивачем було нараховано та заявлено до стягнення збір за зберігання вантажу в сумі 741,20 грн.

Вказане нарахування було перевірено апеляційним судом, визнано обґрунтованим, а тому господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу в розмірі 741,20 грн.

Порядок нарахування плати за зважування вантажів або порожніх вагонів (контейнерів) та за участь працівника залізниці у зважуванні та/або видачі вантажу передбачено пунктом 4.1 розділу ІІІ Збірника тарифів.

За зважування одного вагону будь-якої вантажопідйомності на вагонних вагах враховується збір в розмірі 75,20 грн. за одну вантажну операцію.

Позивачем було нараховано збір за зважування вагону в сумі 199,10 грн.

Вказане нарахування підтверджується матеріалами справи, а тому відповідні вимоги правомірно задоволено судом першої інстанції.

Крім того, позивачем було нараховано відповідачу збір за маневрову роботу локомотива в сумі 2 323,50 грн.

Пунктом 1.8 розділу ІІІ Збірника тарифів встановлено, що за маневрову роботу, яка виконується локомотивом залізниці, нараховується збір у розмірі 292,60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Згідно акту загальної форми № 790 від 28.12.2017 року залізницею тричі була здійснена маневрова робота локомотиву, пов'язана з операціями з вагоном № 53590436: 2 рази по 10 хвилин, 1 раз 15 хвилин.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача збору за маневрову роботу в сумі 2 323,50 грн.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Збірника тарифів за надання телеграфом повідомлень, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за них, нараховується збір в розмірі 53,00 грн. за повідомлення.

Позивачем було нараховано збір за телеграфні повідомлення в сумі 140,30 грн.

Вказане нарахування підтверджується матеріалами справи та є таким, що у відповідності до норм чинного законодавства задоволено судом першої інстанції.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача відшкодування витрат на роботу МЧ по усуненню комерційної несправності в розмірі 392,91 грн., які правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Доводи відповідача стосовно ненадання позивачем належних письмових доказів на підтвердження несправності вагону у комерційному та технічному відношенні спростовуються наступним.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під навантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони. Придатність рухомого складу для перевезення вантажів в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці, контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Частиною 2 статті 32 Статуту встановлено, що відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Пунктом 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.08.2001 року № 542, положення якого кореспондуються зі статтею 32 Статуту передбачено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Фактичні обставини справи, а саме: здійснення навантаження спірного вагону безпосередньо відповідачем, про що зазначено в пункті 20 залізничної накладної, підтвердження технічної справності вагону та виявлених недоліків відповідними актами, оформленими належним чином надають підстави вважати, що саме невжиття відповідачем, як відправником, необхідних заходів по запобіганню втрати вантажу призвело до нарахування позивачем перелічених вище сум.

При цьому, враховуючи, що вагон був завантажений відповідачем, саме він повинен був визначити придатність вагону для перевезення вантажу і у разі виявлення його технічної несправності не був позбавлений можливості відмовитися від його використання.

З огляду на викладене, господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про те, що залізниця прийняла вантаж до перевезення без зауважень у зв'язку з чим на неї покладається відповідальність за збереження вантажу визнані колегією суддів безпідставними, оскільки, як було зазначено вище, згідно з актом № 78 від 27.12.2017 року вагон № 53590436, в якому цей вантаж перевозився визнано технічно справним, при цьому доказів в спростування даних, викладених в акті скаржником надано не було .

Посилання скаржника на неврахування судом обставин щодо повернення відповідачем без розгляду претензії залізниці і відсутність у неї права на звернення з позовом до господарського суду відповідно до статті 47 УМЗВС колегією суддів не приймаються до уваги з підстав можливості застосування положень цієї статті у разі пред'явлення претензії до перевізника. У даному випадку, з такою претензією зверталася саме залізниця.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

Звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач не довів неправильного застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого судового рішення.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що місцевим господарським судом повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Змінити найменування позивача у справі з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 року у справі № 904/2810/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ О.В. Березкіна

Суддя _________________ В.О. Кузнецов