ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2019 року м.Дніпро Справа № 908/431/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач)

суддів: Подобєда І.М., Кузнецової І.Л.

секретар судового засідання: Ревкова Г.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги комунального підприємства "Міський футбольний клуб "Металург" на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.07.2018 року, повний текст якого складений 13.07.2018 (суддя С.С. Дроздова, м. Запоріжжя) у справі №908/431/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж, м.Запоріжжя

до Комунального підприємства "Міський футбольний клуб "Металург", м.Запоріжжя

про врегулювання розбіжностей

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж м. Запоріжжя (далі - ПАТ "Запоріжжяобленерго") звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Комунального підприємства "Міський футбольний клуб "Металург" (далі - КП "Міський футбольний клуб "Металург") про врегулювання розбіжностей, що виникли при укладанні договору про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти від 26.02.2018р. №9186 шляхом викладення пункту 8.3.2 в редакції протоколу врегулювання розбіжностей від 27.02.2018р..

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.07.2018 року позовні вимоги ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до КП «Міський футбольний клуб «Металург» задоволено.

Врегулювані розбіжності, що виникли при укладанні договору про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти від 26.02.2018р. № 9186 шляхом викладення пункту 8.3.2 в редакції протоколу врегулювання розбіжностей від 27.02.2018р. до зазначеного договору: «за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 9 цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії оперативно-господарську санкцію у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин».

Стягнуто з КП «Міський футбольний клуб «Металург» на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж 762 грн. 00 коп. судового збору.

В обгрунтування прийнятого рішення суд указав, що умова договору щодо застосування оперативно-господарської санкції у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин за перевищення договірних величин споживання електричної енергії ґрунтується на вимогах чинного законодавства у сфері електроенергетики України.

КП «Міський футбольний клуб «Металург», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось із апеляційної скаргою до Центрального апеляційного господарського суду.

В обгрунтування апеляційної скаргу апелянт зазначає наступне:

- ні Господарським кодексом України, ні іншими законами України не передбачено такого способу захисту прав постачальника електричної енергії, як підвищена оплата споживачем за перевищення договірних величин електричної енергії та потужності в розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин;

- посилання позивача на пункти 1.6, 5.2 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28, а також на п.4.2.2 Типового договору про постачання електричної енергії(Додаток №3 до ПКЕЕ) в якості обгрунтування позовних вимог є безпідставним. Крім того, Законом України «Про ринок електричної енергії» спірна оперативно-господарська санкція не передбачена;

- суд не взяв до уваги, що 11.06.2018р. Правила користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 втратили свою чинність разом із Постановою.

Просить рішення господарського суду від 05.07.2018 року у справі № 908/2127/16 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою комунального підприємства "Міський футбольний клуб "Металург" на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.07.2018 року у справі №908/431/18.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановила, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

До Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулося з відповідною заявою Комунальне підприємство «Міський футбольний клуб «Металург» щодо укладення договору про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти.

Запорізькими міськими електричними мережами надано на розгляд споживачу проект договору про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти від 26.02.2018р. № 9186.

Зазначений проект договору є типовим договором та укладання його саме в такій формі передбачено постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією» (із змінами).

20.02.2018р. за вх. № 1821 енергопостачальником було отримано супровідний лист від споживача разом з підписаним договором про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти від 26.02.2018р. № 9186 та протокол розбіжностей щодо вилучення п. 8.3.2 з договору про постачання електричної енергії.

27.02.2018р. позивачем підготовлено та надано нарочно відповідачу під підпис протокол врегулювання розбіжностей щодо спірного пункту 8.3.2 договору про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти від 26.02.2018р. № 9186.

Пунктом 8.3.2 зазначеного договору врегульоване наступне: «За перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 9 цього договору, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії оперативно-господарську санкцію у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше та середньомісячним споживанням 5000 кВт.год. і більше».

У зв’язку з неузгодженням між позивачем та відповідачем позиції щодо викладення пункту 8.3.2 в редакції протоколу врегулювання розбіжностей від 27.02.2018р. до зазначеного договору, а саме: за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 9 цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії оперативно-господарську санкцію у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин, позивач звернувся до суду.

Переглядаючи дану справу в апеляційному порядку, колегія суддів користується наступним законодавством.

Відповідно до частини 3, 4 статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно ст.182 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору,зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами,

телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

З вищенаведених норм випливає, що укладання договору є обов’язковим лише у випадках встановлених законом. І спори щодо укладання таких договорів підлягають вирішенню судом. Інші переддоговірні спори можуть вирішуватися судом лише якщо це передбачено угодою сторін або обов’язок укладання витікає з попереднього договору.

Частини 1, 2 ст. 277 Господарського кодексу України передбачають, що абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Правилами можуть бути передбачені типові договори постачання окремих видів енергії.

Згідно п.22 розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ринок електричної енергії», який набрав чинності 11.06.2017р., нормативно-правові акти, прийняті на виконання Закону України "Про електроенергетику", діють до набрання чинності нормативно-правовими актами, затвердженими на виконання цього Закону.

На момент укладення спірного договору взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) були врегульовані Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.6 ПКЕЕ (тут і далі - у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом. Договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 3) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін (пункт 5.1 ПКЕЕ).

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

За змістом пункту 5.5. ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії містить такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей: 1) найменування постачальника електричної енергії та споживача; 2) місце і дату укладення договору про постачання електричної енергії; 3) договірні величини споживання електричної енергії, договірні величини споживання електричної потужності (помісячно);…; 11) порядок погодження, встановлення, перегляду та коригування договірних величин; 12) заходи з підтримання стійкості енергосистеми, порядок введення обмежень та відключень при дефіциті енергії та потужності в енергосистемі; 13) відповідальність сторін за невиконання умов договору та підстави її застосування; 14) зобов'язання сторін у разі порушення договірних величин;…

Відповідно до п. 4.2.2 типового договору про постачання електричної енергії, який є додатком № 3 до ПКЕЕ, визначена відповідальність споживача перед Енергопостачальником у вигляді оплати двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин за перевищення договірної величини споживання електричної енергії та потужності.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що умова договору щодо застосування оперативно-господарської санкції у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин за перевищення договірних величин споживання електричної енергії ґрунтується на вимогах чинного законодавства у сфері електроенергетики України, діючого на час укладання договору.

Таким чином,господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про врегулювання розбіжностей до договору шляхом викладення пункту 8.3.2 в редакції протоколу врегулювання розбіжностей від 27.02.2018р. до зазначеного договору: за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 9 цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії оперативно-господарську санкцію у розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд не взяв до уваги, що 11.06.2018р. Правила користування електричною енергією, затверджені Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 втратили свою чинність разом із Постановою, не приймаються судом до уваги, оскільки судом застосовано законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у разі зміни законодавства, яке регулювало спірні відносини, сторони не позбавлені права внести зміни до договору.

Також безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що ні Господарським кодексом України, ні іншими законами України не передбачено такого способу захисту прав постачальника електричної енергії, як підвищена оплата споживачем за перевищення договірних величин електричної енергії та потужності в розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин, виходячи з наступного.

Пунктами 5.5 ПКЕЕ визначені істотні умови, які є обов’язковими для правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі, а саме: відповідальність сторін за невиконання умов договору та підстави її застосування та зобов’язання сторін у разі порушення договірних величин.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.

Оскільки доводи відповідача не підтвердилися, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі фактичні обставини справи, їм дана належна правова оцінка, отже підстави для скасування постановленого судового рішення у справі відсутні.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд-

На підставі викладеного, керуючись ст..269, 270, 275, 276, 281 – 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Міський футбольний клуб "Металург" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.07.2018 року у справі №908/431/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21.01.2019р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М.Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова