ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

14.01.2019

Справа № 910/13318/16

За заявою

Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про

визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню

у справі

№910/13318/16

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг»

до

1. Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Зурбаган-Юг»

про

стягнення 513 255,89 дол. США

Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:

не з’явився

від відповідача 1:

не з’явився

від відповідача 2:

не з’явився

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/13318/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Зурбаган-Юг» про стягнення 513 255,89 дол. США.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» попередню оплату у розмірі 513 255,89 дол. США, що еквівалентно 32 822 714,17 рос. рублів, та судовий збір у розмірі 191 316,13 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.04.2017, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 скасовано повністю, а провадження у справі №910/13318/16 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Верхового Суду від 16.02.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанову Вищого господарського суду України від 18.04.2017 у справі №910/13318/16 скасовано, а справу передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі №910/13318/16 змінено в частині пункту другого резолютивної частини рішення, який викладено наступній редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 12, оф. 195; ідентифікаційний код 40386508) попередню оплату у розмірі 513 255,89 дол. США, що еквівалентно 13 657 739, 12 грн., та судовий збір у розмірі 191 316,13 грн.»., в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі №910/13318/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.10.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 в частині вирішення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення попередньої оплати та в частині розподілу судового збору скасовано, прийнято в цій частині нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення попередньої оплати задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 6 591 241,32 грн. попередньої оплати, що станом на день подання позову еквівалентно 16 736 260,11 російських рублів, у решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» відмовлено, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 в частині відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зурбаган – юг» про солідарне стягнення 100 000,00 грн. залишено без змін, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 286 576,26 грн. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 118 646,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги №37-3/03/17 та 128 533,83 грн. – за перегляд Верховним Судом 16.02.2018 заяви позивача про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017.

22.12.2018 на виконання вказаної постанови Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

27.12.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду міста Києва №910/13318/16 від 27.12.2018 про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 118 646,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги №37-3/03/17 та 128 533,83 грн. – за перегляд Верховним Судом 16.02.2018 заяви позивача про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 вказану заяву призначено до розгляду на 14.01.2019.

Представник заявника в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №712.

В судове засідання представник позивача не з’явився, до канцелярії суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з перебуванням уповноваженого представника на лікарняному.

Судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з огляду на те, що на підставі ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач не був позбавлений можливості уповноважити будь-яку іншу особу для представництва власних інтересів.

Представник відповідача 2, повідомлений належним чином про час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши заяву, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заява, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

На виконання постанови Верховного Суду від 31.10.2018 у даній справі Господарським судом міста Києва були видані накази про:

- стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 6 591 241,32 грн. попередньої оплати, що станом на день подання позову еквівалентно 16 736 260,11 російських рублів;

- стягнення ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 118 646,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги №37-3/03/17 та 128 533,83 грн. – за перегляд Верховним Судом 16.02.2018 заяви позивача про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017;

- стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» на користь ПАТ «Укрнафта» 286 576,26 грн. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Із матеріалів заяви вбачається, що 22.12.2018 ПАТ «Укрнафта» направило на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» заяву про зарахування №01/01/07/3702 від 22.12.2018, якою повідомило про припинення шляхом зарахування:

- зобов’язання ПАТ «Укрнафта» щодо сплати на користь ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг» 118 646,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги – повністю;

- зобов’язання ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг» щодо сплати на користь ПАТ «Укрнафта» 286 576,26 грн. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг – частково на суму 118 646,61 грн.

Також 22.12.2018 ПАТ «Укрнафта» направило на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» заяву про зарахування №01/01/07/3703 від 22.12.2018, якою повідомило про припинення шляхом зарахування:

- зобов’язання ПАТ «Укрнафта» щодо сплати на користь ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 128 533,83 грн. за перегляд Верховним Судом 16.02.2018 заяви позивача про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017 – повністю;

- зобов’язання ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» щодо сплати на користь ПАТ «Укрнафта» 167 929,65 грн. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг – частково на суму 128 533,83 грн.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Таку правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 у справі №6-301цс15.

Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зважаючи на положення чинного законодавства, за своєю правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Слід зазначити, що згідно з приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» регулювання правовідносин у сфері виконавчого провадження не обмежується лише цим Законом, а здійснюється «на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону, та інших законів...», добровільне виконання може здійснюватись у будь-який, передбачений чинним законодавством спосіб, або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Також не містять обмежень щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання судового рішення стаття 203 Господарського кодексу України і стаття 602 Цивільного кодексу України.

Зазначена позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №910/8661/17.

Отже, суд приходить до висновку, що зобов’язання ПАТ «Укрнафта» щодо сплати на користь ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 118 646,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги №37-3/03/17 та 128 533,83 грн. – за перегляд Верховним Судом 16.02.2018 заяви позивача про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017, припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог внаслідок направлення ПАТ «Укрнафта» заяв про зарахування №01/01/07/3702 та №01/01/07/3703 від 22.12.2018.

Частиною 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З огляду на викладене вбачається, що обов’язок ПАТ «Укрнафта» по сплаті на користь ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 118 646,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги №37-3/03/17 та 128 533,83 грн. – за перегляд Верховним Судом 16.02.2018 заяви позивача про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017 у справі №910/13318/16 відсутній, а тому згідно ст. 328 Господарського процесуального кодексу України існують правові підстави для визнання наказу Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 таким, що не підлягає виконанню повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню повністю наказ Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 №910/13318/16 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 188 646,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги та 128 533,83 грн. за перегляд Верховним Судом постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017.

3. Дана ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                               В.П. Босий