ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року Справа № 923/969/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

прокурора Коваленко Т.О.

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Керівника Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Любимівської сільської ради Нововоронцовського району, с.Любимівка Нововоронцовського району

до відповідача: Приватного підприємця Винник Ріти Іванівни, смт.Нововоронцовка

про визнання недійсним договору

Описова частина рішення: Позовну заяву подано Керівником Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Любимівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області до Приватного підприємця Винник Рити Іванівни про визнання недійсним договору №1 про постачання продуктів харчування, укладеного 24.01.2018р. між Вінник Р.І. та Любиміською сільською радою.

У тексті позовної заяви прокурором викладено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 19.1.2018р. про відкриття провадження у справі було постановлено задовольнити клопотання прокурора та розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Цією ж ухвалою суд роз'яснив відповідачу його право в строк до 30.11.2018р. подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач наданим йому правом не скористався та не подавав заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

18.12.2018р. за вх.№2/3112/18 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача. В означеному клопотанні відповідач також зазначив, що погоджується з позовними вимогами та не заперечує проти їх задоволення судом.

У судовому засіданні 18.12.2018р. оголошувалась перерва до 17.01.2019р.

Представники відповідача та позивача в судове засідання 17.01.2019р. не з'явились.

15.01.2019р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

На підставі ч.4 ст.202 ГПК України за якою у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи.

На підставі ст. 240 ГПК України в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення прокурора, суд встановив:

24.01.2018р. між ПП Винник Р.І. (постачальник) та Любимівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області (покупець) було укладено договір №1 поставки продуктів харчування (а.с.23)

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов'язується поставити продукти харчування згідно додатку 1 "Перелік продовольчих товарів за їх специфікацією" від 24.01.2018р., а покупець прийняти їх і оплатити до кінця звітного періоду.

Пунктом 4.1. договору сторони узгодили, що загальна сума договору становить 218680грн.

Термін дії договору встановлюється з 24.01.2018р. по 31.12.2018р. (п.8.1. договору).

Отже, між відповідачем та Любимівською сільською радою укладено договір про закупівлю товарів, а саме продуктів харчування на суму, що перевищує 200 тис. грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 року № 922-VIII з подальшими змінами.

Положеннями частини першої статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що він застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень.

Згідно частини третьої статті 36 згаданого Закону, забороняється укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що умови, порядок та процедури закупівель товарів, робіт і послуг можуть установлюватися або змінюватися виключно цим Законом та/або Законом України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", крім випадків передбачених цим Законом. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Закону та/або до Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони.

На підставі статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об'єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до частини першої статті 12 цього ж Закону, закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.

Згідно частини сьомої статті 2 вищезазначеного Закону забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом, та укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частині з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", визначено, що замовники це органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Отже, Любимівська сільська рада Нововоронцовського району Херсонської області є замовником у розумінні цього Закону.

Відповідно до пункту 32 частини першої статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", товаром є продукція, об'єкти будь-якого виду та призначення, у тому числі сировина, вироби, устаткування, технології предмети у твердому, рідкому і газоподібному стані, а також послуги, пов'язані з постачанням таких товарів, якщо вартість таких послуг не перевищує вартості самих товарів.

Пунктом 18 частини першої статті 1 цього ж Закону визначено, що предмет закупівлі це товари, роботи чи послуги, які закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, ні які учасникам дозволяється подавати пропозиції конкурсних торгів (кваліфікаційні цінові пропозиції) або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Відповідно до п. 1 Порядку визначення предмету закупівлі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17 березня 2016 року № 454, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 березня 2016 року за № 448/28578 (із змінами) Предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 17 і 32 частини першої статті 1 Закону та на основі Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року N 457, за показником п'ятого знака із зазначенням у дужках предмета закупівлі відповідно до показників третьої - п'ятої цифр основного словника національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23 грудня 2015 року N 1749, а також конкретної назви товару чи послуги.

Предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 17 і 32 частини першої статті 1 Закону та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23 грудня 2015 року N 1749 (далі - Єдиний закупівельний словник), за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.

Таким чином, Любимівська сільська рада Нововоронцовського району Херсонської області, будучи замовником та укладаючи один договір на поставку окремих товарів, визначених додатком № 1 до договору на загальну суму, що перевищує 200тис. грн. повинна була діяти на підставі вказаного Закону та здійснити закупівлю вказаних товарів за результатами однієї з процедур передбачених ч. 1 ст. 12 Закону.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Підставою недійсності правочину згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 207 Господарського кодексу України передбачає, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін чи відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частина третя статті 215 Цивільного кодексу України визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктами 1, 2 постанови пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9 передбачено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно частини першої статті 216 цього ж Кодексу, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Оскільки спірний договір про закупівлю товарів за державні кошти укладено без проведення процедури закупівлі, що є порушенням приписів статті 2, частини третьої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", наявні правові підстави для визнання недійсним вищезазначеного договору.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений за подання даного позову судовий збір повністю покладається на відповідача на підставі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального

кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір №1 поставки продуктів харчування від 24.01.2018р., укладений між Любимівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області та приватним підприємцем Винник Ритою Іванівною.

3. Стягнути з приватного підприємця Винник Рити Іванівни (АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) на користь прокуратури Херсонської області () витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено 18.01.2019р.

Суддя Н.А. Павленко