ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" січня 2019 р.                                                             Справа № 924/1203/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Ключки Н.М. розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Айас", м. Харків

до приватного підприємства "Капрайя", м. Хмельницький

про стягнення боргу в розмірі 547316,79 грн.

Представники сторін:

позивач: не з’явився

відповідач: не з’явився

В підготовчому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України прийнято вступну та резолютивну частину рішення.

Процесуальні дії по справі.

21.12.2018р. до господарського суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Айас", м. Харків до приватного підприємства "Капрайя", м. Хмельницький про стягнення боргу в розмірі 547316,79 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2018р. зазначена позовна заява передана для розгляду судді Танасюк О.Є.

Ухвалою суду від 26.12.2018р. відкрито провадження у справі № 924/1203/18 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12:00 год. 17.01.2019 р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача 547316,79 грн. боргу. В обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем умов договору фінансової допомоги №0503-1/15 від 05.03.2015р. Зазначає, що в період з 05.03.2015р. до 18.06.2015р. відповідачу було переховано 549542,66 грн., з яких повернуло лише 2225,87 грн. Вказує, що строк повернення грошових коштів за договором настав 14.01.2018р. Повідомляє, що наявність заборгованості в розмірі 547316,79 грн. підтверджується підписаним між сторонами актом звірки.

Відповідач у відзиві на позов від 08.01.2019р. підтверджує отримання від позивача протягом березня-червня 2015р. грошових коштів на суму 549542,66 грн. Вказує, що підприємство через важке фінансове становище здійснило лише часткове погашення заборгованості за договором №0503-1/15 на загальну суму 2225,87 грн. Відповідач підтвердив, що заборгованість за вказаним договором становить 547316,79 грн., тобто визнає позовні вимоги.

14.01.2019р. до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника ТОВ "Айас", в якому зазначає. Що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

05.03.2015 року між ТОВ "Айас" (підприємство) та "Капрайя" (користувач) укладено договір про надання фінансової допомоги №0503-1/15, відповідно до умов якого підприємство надає користувачеві фінансову допомогу, а останній зобов’язується повернути фінансову допомогу у визначений цим договором термін (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що користування фінансовою допомогою є безоплатним.

У п. 2.1. договору визначено, що розмір фінансової допомоги за договором становить 600000,00 грн.

Згідно п.п. 3.1.-3.3. договору підприємство надає фінансову допомогу користувачеві до 31.12.2015р. Фінансова допомога надається в безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних коштів на поточний рахунок ПП "Капрайя". Фінансова допомога може надаватися частинами (траншами) сумарний розмір яких, не повинен перевищувати суму визначену у п. 2.1. договору.

Відповідно до п. 4.1. договору термін користування фінансовою допомогою визначається з моменту перерахування грошових коштів підприємством згідно п. 3.2. договору до 31.12.2015р.

Пунктом 5.1. передбачено, що після закінчення терміну, визначеного у п. 4.1. договору, користувач зобов’язується повернути суму фінансової допомоги на протязі 14 календарних днів підприємству.

Відповідно до п. 7.1. договір набуває чинності з моменту підписання сторонами договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за договором.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Як вбачається із наявних у справі банківських виписок, позивачем на виконання умов вищезазначеного договору було перераховано на рахунок відповідача 549542,66 грн., зокрема: 05.03.2015р. – 267000,00 грн.; 19.03.2015р. – 15995,81 грн.; 03.04.2015р. – 68144,94 грн.; 07.04.2015р. – 98401,91 грн.; 18.06.2015р. – 100000,00 грн.

У претензії №11/10-18 від 31.10.2018р. позивач вимагав сплатити заборгованість в сумі 547316,79 грн., а також направив 2 примірники акту звірки заборгованості.

Згідно акту звірки розрахунків Б-00000092 від 31.10.2018р. залишок заборгованості відповідача за договором №0503-1/15 від 05.03.2015р. станом на 31.10.2018р. склав 547316,79 грн. Зазначений акт звірки підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Враховуючи що відповідач не повернув в повному обсязі суму фінансової допомоги, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу в розмірі 547316,79 грн.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до п. 1 ст.16 Цивільного кодексу України – кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання фінансової допомоги №0503-1/15 від 05.03.2015р., відповідно до умов якого позивач надав відповідачу фінансову допомогу, а відповідач зобов’язався її повернути у визначений цим договором термін.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Як вбачається із наявних у справі банківських виписок, позивачем на виконання умов вищезазначеного договору було перераховано на рахунок відповідача 549542,66 грн., зокрема: 05.03.2015р. – 267000,00 грн.; 19.03.2015р. – 15995,81 грн.; 03.04.2015р. – 68144,94 грн.; 07.04.2015р. – 98401,91 грн.; 18.06.2015р. – 100000,00 грн.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов’язковий для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України).

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 3.1. договору підприємство надає фінансову допомогу користувачеві до 31.12.2015р.

Відповідно до п. 4.1. договору термін користування фінансовою допомогою визначається з моменту перерахування грошових коштів підприємством згідно п. 3.2. договору до 31.12.2015р.

Пунктом 5.1. передбачено, що після закінчення терміну, визначеного у п. 4.1. договору, користувач зобов’язується повернути суму фінансової допомоги на протязі 14 календарних днів підприємству.

Таким чином, строк повернення відповідачем отриманих за договором коштів настав 14.01.2016р.

Як вбачається із акту звірки розрахунків Б-00000092 від 31.10.2018р. та відзиву на позов відповідач визнав заборгованість в розмірі 547316,79 грн.

Враховуючи, що відповідач не виконав своїх зобов’язань за договором фінансової допомоги, вимоги позивача про стягнення боргу в розмірі 547316,79 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 ГПК України).

Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача боргу в розмірі 547316,79 грн. підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

При цьому судом враховуються положеннями ст. 130 ГПК України, якою передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплено у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи вищевикладене, 50% судового збору в розмірі 4104,88 грн. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України та 4104,88 грн. судових витрат покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 73, 74, 76-79, 129, 130, 185, 191, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Айас", м. Харків до приватного підприємства "Капрайя", м. Хмельницький про стягнення боргу в розмірі 547316,79 грн. задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства "Капрайя" (29006. м. Хмельницький, вул. Чорновола, 127, ідентифікаційний код 37329591) на користь товариства з обмеженою "Айас" (61112, м. Харків, вул. Руслана Приходько, 15, ідентифікаційний код 39466857) 547316,79 грн. (п’ятсот сорок січ тисяч триста шістнадцять гривень 79 коп.) основного боргу, 4104,88 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят п’ять гривень 88 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повернути товариству з обмеженою "Айас" (61112, м. Харків, вул. Руслана Приходько, 15, ідентифікаційний код 39466857) з Державного бюджету України 4104,88 грн. (чотири тисячі сто чотири гривні 88 коп.) сплаченого судового збору згідно квитанції №0.0..1 від 11.12.2018р.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 18.01.2019р.

Суддя                                                                      О.Є. Танасюк

Віддрук. 4 прим.:

1 – до справи,

2 - позивачу - ТОВ „Айас” (29017, м. Хмельницький, а/с 340),

4 - відповідачу – ПП „Капрайя” (29006, м. Хмельницький, вул. Чорновола, 127).

Всім рекомендованим з повідомленням.