РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2019Справа № 910/14412/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Мохаммад Асгар Алі, м. Київ

про стягнення 37 641,61 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Мохаммад Асгар Алі (відповідач) вартості неповернутого майна за Договорами суборенди майна № 20042-17650 від 04.06.2014р., № 20042-17724 від 11.06.2014р., № 20042-19320 від 17.02.2015р., № 20042-19322 від 17.02.2015р., № 20042-22316 від 31.03.2016р. та № 20042-22973 від 24.06.2016р., що укладені між ТОВ "Кушнер" та відповідачем в розмірі 37 641,61 грн., право вимоги за якими позивачем набуто на підставі Договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за названими договорами.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу було запропоновано у строк до п'ятнадцяти днів з дня її вручення подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, 07.11.2018р. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.11.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця проживання відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1.

13.11.2018р. до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачеві разом з ухвалою суду від 05.11.2018р., яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв'язку з відбитком календарного штемпелю за 09.11.2018р. не вручене під час доставки останньому та за закінченням встановленого строку зберігання повернуто до суду.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв'язку повідомлення за 09.11.2018р. про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву не подав до суду, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 26.12.2018р. по 11.01.2019р. у відпустці, а 12.01.2019р. - 13.01.2019р. є вихідними днями, суд підписує рішення у перший робочий день після виходу з відпустки - 14.01.2019р.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ "Кушнер" (орендар) та відповідачем (суборендар) укладені Договори суборенди майна № 20042-17650 від 04.06.2014р., № 20042-17724 від 11.06.2014р., № 20042-19320 від 17.02.2015р., № 20042-19322 від 17.02.2015р., № 20042-22316 від 31.03.2016р. та № 20042-22973 від 24.06.2016р. (далі - Договори), за умовами яких (однакові для всіх договорів) орендар передавав суборендареві у строкове платне користування (оперативну оренду), а суборендар приймав торгово-рекламне обладнання, перелік, модель, заводський номер (за наявності), рік виробництва майна, місцезнаходження, вартість та кількість майна зазначені у згаданих договорах (надалі іменується майно) та зобов'язувався сплачувати орендну плату (п. п. 1.1., 1.2. Договорів).

Як передбачено в п. 1.3. названих договорів суборендар повідомлений, що право власності на майно належить ПАТ "Оболонь". У випадку припинення дії договору оренди майна, укладеного між власником та орендарем, суборендар зобов'язується повернути майно власнику протягом 10 (десяти) робочих днів з дати направлення власником суборендарю такої вимоги або за умови наявності такої вимоги від власника, суборендар зобов'язується переукласти аналогічний договір суборенди з іншим орендарем майна.

Згідно наявних у матеріалах справи підписаних обома сторонами договорів суборенди майна Актів прийому-передачі майна в суборенду від 04.06.2014р., від 11.06.2014р., від 17.02.2015р., від 17.02.2015р., від 31.03.2016р., від 24.06.2016р. на підставі п. 2.2. кожного з перерахованих вище договорів суборенди майна орендар передав, а суборендар (відповідач) прийняв у суборенду визначене кожним договором обладнання (майно).

Загальна вартість переданого суборендарю (відповідачу) обладнання - комплектів меблів "Оболонь", комплектів "Тайфун-90", світлова вивіска з логотипом "Оболонь", комплект "Калинка" за всіма договорами суборенди майна складає 31 368,01 грн. без урахування ПДВ (пункти 1.2. Договорів).

У відповідності до п. 2.3. Договорів майно повинно бути повернуто суборендарем протягом 10 робочих днів з дати закінчення дії Договору (в тому числі достроково). Суборендар несе ризик випадкової загибелі, пошкодження або втрати майна до моменту його фактичного повернення орендарю або власнику.

Факт повернення майна із суборенди підтверджується актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін (п. 2.4. Договорів).

За змістом п. 6.2. Договорів у випадку втрати (повного знищення) суборендарем майна або неповернення майна у відповідності з п. 2.3. Договору, суборендар зобов'язаний відшкодувати орендарю (або за письмовою вимогою - безпосередньо власнику) вартість майна, вказану в п. 1.2. Договору із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не буде додатково узгоджена між сторонами та власником.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами, погодження власником. Договір укладається терміном на 1 (один) календарний рік, якщо інше не випливає з тексту цього договору або чинного законодавства України (пункти 7.1., 7.2. згаданих вище договорів).

У відповідності до п. 7.3. Договорів якщо суборендар продовжує користування майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 (десяти) календарних днів до закінчення терміну дії договору, строк дії договору продовжується ще на один календарний рік.

Згідно п. 7.4. Договорів вони припиняють свою дію достроково у випадку припинення дії договору оренди майна укладеного між власником та орендарем. Датою закінчення дії договору в такому випадку вважатиметься дата направлення власником письмового повідомлення суборендарю про припинення дії договору (п.7.4.1. Договорів) та у випадку припинення дії укладеного між орендарем та відповідачем договору купівлі-продажу (договору поставки) продукції, що виробляється/реалізується виробником та його корпоративними підприємствами. Датою закінчення дії договору в такому випадку вважатиметься дата припинення дії відповідного договору купівлі-продажу (договору поставки) продукції (п. 7.4.2. Договорів).

Як видно з матеріалів справи, 23.03.2018 між позивачем (цеcіонарій) та ТОВ "Кушнер" (цедент) укладено Договір про купівлю-продаж права вимоги (цесії) №4 (далі - Договір цесії), за умовами якого цедент відступає, а цесіонарій повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті за товари (послуги), відповідно до договорів, укладених з третіми особами, що зазначені у реєстрі вимог (Додаток 1), що належить цеденту, і стає кредитором за договорами (основними договорами), укладеними цедентом із третіми особами згідно з реєстром вимог, що додається до договору і є невід'ємною його частиною (пункт 1.1. Договору цесії).

У відповідності до п. 1.2. Договору цесії позивач повністю одержує право (замість цедента) вимагати від боржника належного виконання зобов'язань за договором у сумі, зазначеній у реєстрі вимог.

Загальна вартість відступлених прав вимоги становить суму всіх грошових вимог, які передаються за договором цесії до цесіонарія (згідно з Додатком №1), що станом на 23.03.2018 становить 7 894 297,73 грн. (пункт 4.1. Договору цесії).

З поданого позивачем до матеріалів справи Додатку № 1 (Реєстр вимог № 4 станом на 23.03.2018 року) вбачається, що до нього включено вимоги до відповідача, зокрема, за Договорами суборенди майна № 20042-17650 від 04.06.2014р., № 20042-17724 від 11.06.2014р., № 20042-19320 від 17.02.2015р., № 20042-19322 від 17.02.2015р., № 20042-22316 від 31.03.2016р., що укладені між ТОВ "Кушнер" та відповідачем.

Водночас, подана позивачем копія реєстру вимог не містить відомостей щодо переходу до позивача права вимоги до відповідача замість ТОВ "Кушнер" за Договором суборенди майна № 20042-22973 від 24.06.2016р.

Про відступлення прав вимоги за Договорами суборенди майна № 20042-17650 від 04.06.2014р., № 20042-17724 від 11.06.2014р., № 20042-19320 від 17.02.2015р., № 20042-19322 від 17.02.2015р., № 20042-22316 від 31.03.2016р. та № 20042-22973 від 24.06.2016р., що укладені між ТОВ "Кушнер" та відповідачем відповідач повідомлений ТОВ "Кушнер" листом вих. № 234 від 24 березня 2018 року.

Матеріали справи також підтверджується звернення позивача з вимогою (претензією) вих. № 234 від 24 березня 2018 року про погашення заборгованості в тому числі за договорами суборенди, що вказані вище. Докази направлення повідомлення про відступлення права вимоги за договорами та вимоги про погашення заборгованості містяться у матеріалах справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на наявність обставин для стягнення з відповідача вартості переданого за договорами суборенди майна ТОВ "Кушнер" у суборенду орендованого майна, яке не повернуто відповідачем з урахуванням ПДВ, що разом становить 37 641,61 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки між ТОВ "Кушнер" та відповідачем укладено договори суборенди, право вимоги за якими в подальшому передано позивачеві між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як передбачено в ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Суд встановив факт передачі визначеного Договорами суборенди майна №20042-17650 від 04.06.2014р., № 20042-17724 від 11.06.2014р., № 20042-19320 від 17.02.2015р., № 20042-19322 від 17.02.2015р., № 20042-22316 від 31.03.2016р. та № 20042-22973 від 24.06.2016р. майна в суборенду відповідачу, про що свідчать вказані вище акти прийому-передачі майна в суборенду від 04.06.2014р., від 11.06.2014р., від 17.02.2015р., від 17.02.2015р., від 31.03.2016р., від 24.06.2016р. та користування майном відповідачем протягом строку дії вказаних договорів і матеріали справи не містять зворотного.

Як вказує позивач у зв'язку з укладенням між ним та ТОВ "Кушнер" Договору про купівлю-продаж права вимоги (цесії) № 4 від 23.03.2018р., право вимоги за всіма названими договорами суборенди майна перейшло до позивача.

Водночас суд встановив, що подана позивачем копія реєстру вимог не містить відомостей щодо переходу до позивача права вимоги до відповідача замість ТОВ "Кушнер" за Договором суборенди майна № 20042-22973 від 24.06.2016р.

За відсутності у матеріалах справи належних доказів набуття позивачем права вимоги до відповідача за вказаним договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості неповернутого за договором майна є передчасними та недоведеними у встановленому процесуальним законом порядку.

З цих підстав, суд відмовляє позивачеві у задоволенні його вимог у частині стягнення вартості неповернутого майна за Договором суборенди майна № 20042-22973 від 24.06.2016р.

Щодо решти вимог, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно п. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Стаття 514 Цивільного кодексу України встановлює, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, заміна кредитора у зобов'язані не є обставиною, яка безумовно підтверджує факт порушення іншою стороною свого обов'язку.

Як зазначено вище, позивач обґрунтовує заявлене у позові право вимоги невиконанням відповідачем обов'язку з повернення орендованого майна після закінчення строку дії Договорів.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України).

Як було вказано вище, за умовами п. 7.3. Договорів якщо суборендар продовжує користування майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 (десяти) календарних днів до закінчення терміну дії договору, строк дії договору продовжується ще на один календарний рік.

Суд констатує відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження заперечень сторін або власника майна, поданих у строк, визначених п. 7.3. кожного з договорів.

Таким чином, в силу положень п. 7.3. Договорів суборенди майна строк їх дії продовжується кожен раз на один календарний рік.

Як і не надано позивачем доказів припинення строку дії Договорів відповідно до пунктів 7.4. Договорів, що також свідчить про їх чинність станом на час розгляду справи.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судовий збір в розмірі 1 762,00 грн., у зв'язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Уні-Пак".

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.01.2019р.

Суддя С.М. Морозов