ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2019 Справа № 908/2520/16

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, посвідчення №941 від 30.06.2012, ордер серії КС №361225 від 03.01.2019, адвокат

від відповідача: ОСОБА_2, відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 15.02.2017, керівник

від органу ДВС: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.10.2018 у справі №908/2520/16 (суддя Носівець В.В.; ухвалу постановлено о 17:03 год. у місті Запоріжжя, повний текст ухвали складено та підписано 23.10.2018)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Украгропром" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у справі №908/2520/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Украгропром", м.Київ

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", селище Таврія, Веселівський район, Запорізька область

про стягнення 1329131,87 грн. основного боргу за договором оренди №ПООСГТ 01/07/13-01 від 01.07.2013, 112193,00 грн. трьох процентів річних, 1174563,77 грн. втрат від інфляції

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Украгропром" (позивач, стягувач у виконавчому провадженні) звернулося до Господарського суду Запорізької області зі скаргою на неправомірні дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 (вих. №01/10/18-05 від 01.10.2018).

Позивач просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, що полягають:

- у порушенні строків і способу надіслання стягувачу постанови про повернення виконавчого документу від 19.09.2018 у виконавчому провадженні ВП 53885595;

- у винесенні постанови у виконавчому провадженні ВП 53885595 від 19.09.2018 про повернення стягувачу виконавчого документа - наказу №908/2520/16 від 05.12.2016;

- зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 або іншу посадову особу вказаного органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника);

- скасувати постанову про повернення стягувачу виконавчого документа від 19.09.2018 (у виконавчому провадженні 53885595).

В обґрунтування своїх вимог у скарзі позивач вказував на те, що постанова про повернення виконавчого документа стягувача була прийнята державним виконавцем передчасно, оскільки залишились нез'ясованими обставини наявності у боржника оборотних активів та іншого майна, коштів, на які не розповсюджується дія мораторію за рахунок, яких можливо здійснювати задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.10.2018 у справі №908/2520/16 (суддя Носівець В.В.) скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Украгропром" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у справі №908/2520/16 задоволено частково. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, що полягають у винесенні постанови у виконавчому провадженні ВП 53885595 від 19.09.2018 про повернення стягувачу виконавчого документа наказу №908/2520/16 від 05.12.2016. Постанову про повернення стягувачу виконавчого документа від 19.09.2018 у виконавчому провадженні ВП 53885595 скасовано. В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.10.2018 у справі №908/2520/16 повністю та прийняти нове рішення, в якому відмовити у задоволенні скарги ТОВ "Торговий дім "Украгропром" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в повному обсязі.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби (апелянт) вважає помилковим твердження суду щодо неможливості отримання від примусової реалізації нерухомого майна коштів та спрямування їх на погашення кредиторської заборгованості. Апелянт вказує, що наявність на виконанні у складі зведеного виконавчого провадження рішень щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування дозволяє відчуження об'єктів нерухомого майна державного підприємства. В той же час, чинним законодавством про виконавче провадження та Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" не встановлено обмежень щодо перерахування грошових коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, стягувачам - юридичним особам. За наслідками реалізації нерухомого майна боржника, вимоги стягувачів кожної наступної черги буде задоволено після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги у разі достатності грошових коштів отриманих за наслідками реалізації такого майна. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано положень статей 37, 43 Закону України "Про виконавче провадження" та, як наслідок, скасовано постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.09.2018, всупереч встановленого факту нездійснення стягувачем авансування витрат виконавчого провадження, передбаченого статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Украгропром" (позивач) письмовий відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надало.

Державне підприємство "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (відповідач, боржник у виконавчому провадженні) 29.12.2018 подало до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.10.2018 у справі №908/2520/16 та винести ухвалу про закриття апеляційного провадження. Відповідач, посилаючись на правові висновки ОСОБА_4 Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 у справі №660/612/16-ц і у постанові від 12.09.2018 у справі №906/530/17, вважає, що оскільки Законом України "Про виконавче провадження" не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у такому випадку застосовується частина перша статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представник апелянта e судове засідання 09.01.2019 не з'явився.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить прохання апелянта у зв'язку з відсутністю видатків на відрядження розгляд цієї справи здійснити за відсутності представника відділу державної виконавчої служби, а неявка представника апелянта не перешкоджає вирішенню цієї справи, колегія суддів вважала за можливе розглянути цю справу за відсутності представника апелянта.

У судовому засіданні 09.01.2019 прийняв участь представник позивача, який заперечував на задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на обставини, які зазначені у його скарзі на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 Також представником позивача заявлено усне клопотання про виклик у судове засідання державного виконавця, дії якого оскаржені, для надання пояснень щодо порядку вчинення ним дій з повернення наказу господарського суду Запорізької області №908/2520/16 від 05.12.2016 та виведення виконавчого провадження з примусового виконання цього наказу зі зведеного виконавчого провадження.

Колегія суддів, розглянувши усне клопотання позивача про виклик у судове засідання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, відмовила в його задоволенні, оскільки дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи докази надають суду можливість самостійно оцінити оскаржені дії державного виконавця на предмет відповідності їх вимогам чинного законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував на задоволенні апеляційної скарги, підтримав вимоги свого клопотання про закриття провадження у справі за скаргою позивача на дії означеного державного виконавця, які, як вважає відповідач, учинялись в межах зведеного виконавчого провадження.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції у судовому засіданні 09.01.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а провадження у цій справі за скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.11.2016 у справі №908/2520/16 за позовом ТОВ "Торговий дім "Украгропром" до Державного підприємства Дослідне господарство "Соцземлеробство" Донецької державної сільськогосподарської станції Національної академії аграрних наук України (правонаступником якого є ДП "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України") частково задоволені позовні вимоги про стягнення 1329131 грн. 87 коп. основного боргу за договором оренди №ПООСГТ 01/07/13-01 від 01.07.2013, 112193 грн. річних процентів, 1174563 грн. 77 коп. втрат від інфляції грошових коштів. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1329131,87 грн. - основного боргу, 110587,47 грн. - трьох процентів річних, 1157135,04 - інфляційних втрат, 38952,82 грн. - судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення господарським судом у справі видано наказ №908/2520/16 від 05.12.2016.

10.05.2017 старшим державним виконавцем Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 з виконання вказаного наказу було відкрито виконавче провадження ВП №53885595 (а.с.12 т.2).

Постановою про передачу виконавчого провадження від 08.06.2017 старшим державним виконавцем Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 матеріали виконавчого провадження ВП №53885595 були передані на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у зв'язку із перебуванням в ньому зведеного виконавчого провадження у відношенні боржника (а.с.40 т.2).

15.06.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 були прийняті постанови про прийняття виконавчого провадження ВП №53885595 з примусового виконання наказу №908/2520/16 та про приєднання цього виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №44561389 (а.с.42-45 т.2).

З матеріалів справи також вбачається, що раніше постановою заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 15.07.2015 про передачу матеріалів виконавчого провадження передані матеріали зведеного виконавчого провадження Відділу державної виконавчої служби Веселівського Районного управління юстиції у відношенні боржника державного підприємства Дослідне господарство "Соцземлеробство" Донецької державної сільськогосподарської станції Національної академії аграрних наук України на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до складу, якого входить 47 виконавчих проваджень на загальну суму стягнення 2738726,10 грн. (а.с.54-59 т.2).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт коштів боржника у зведеному виконавчому провадженні №44561389 від 29.09.2015 було накладено арешт на кошти боржника з урахуванням виконавчого збору (а.с.60-64 т.2).

Означеним державним виконавцем 12.04.2016 у зведеному виконавчому провадженні №44561389 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.67 т.2).

06.06.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 у зведеному виконавчому провадженні №47302457 прийнято постанову про розшук майна боржника (а.с.68-69 т.2).

У зведеному виконавчому провадженні №44561389 від 31.03.2017 означеним старшим державним виконавцем було також прийнято постанову про арешт коштів боржника, що перебувають в касах та сховищах боржника, або надходять до них (а.с.65-66 т.2).

Під час виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/2520/16 від 05.12.2016 в межах означеного вище зведеного виконавчого провадження 12.07.2018 вказаним державним виконавцем здійснено вихід за юридичною адресою боржника. За результатами вжитих заходів встановлено відсутність рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, про що складено відповідний акт (а.с.88 т.2). При цьому державним виконавцем описано і арештовано нерухоме майно, належне боржнику, що відображено в постанові від 12.07.2018 про опис та арешт майна (коштів) боржника (а.с.93-97 т.2).

Листом від 16.07.2018 Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся до суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання ОСОБА_6 з проханням повідомити вартість проведення оцінки майна, яке виконавцем було описано і арештовано 12.07.2018 (а.с.89-92 т.2).

Згідно відповіді суб'єкта оціночної діяльності орієнтовна вартість робіт з незалежної оцінки арештованого майна склала 177000,00 грн. (а.с.80-82 т.2).

У липні 2018 року на адресу стягувачів у зведеному виконавчому, серед яких зазначено й позивача, державним виконавцем було направлено листа про необхідність перерахування ними додаткового авансування витрат на виконавче провадження у сумі 177000,00 грн. (а.с.83-84 т.2).

19.09.2018 означеним старшим державним виконавцем Половніковим Р.С. у виконавчому провадженні №53885595 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку із тим, що він не здійснив додаткового авансування витрат виконавчого провадження (а.с.47-48 т.2).

Також 19.09.2018 старшим державним виконавцем Половніковим Р.С. у виконавчому провадженні 353885595 винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження (а.с.160 т.2).

Оскаржуючи постанову старшого державного виконавця Половнікова Р.С. про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.09.2018 у виконавчому провадженні №53885595 позивач (стягувач) вказував, що вимога означеного державного виконавця щодо здійснення додаткового авансування витрат виконавчого провадження є протиправною, оскільки відповідно до Статуту підприємство боржника засноване на основі державної власності та перебуває у відданні Національної академії аграрних наук України. Частка держави у підприємстві становить 100%, відповідно на нерухоме майно боржника поширюється дія встановленого Законом України від 29.11.2001 №2864-ІІІ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" мораторію - заборона примусової реалізації об'єктів нерухомого майна. Кошти, отримані державною виконавчою службою від примусової реалізації вказаного нерухомого майна боржника не можуть бути спрямовані на погашення заборгованості перед ТОВ "Торговий дім "Украгропром", що виключає об'єктивну необхідність здійснення додаткового авансування товариством витрат виконавчого провадження на вказані цілі. Позивач вважає, що виконавцем не вчинено всіх передбачених законодавством заходів для перевірки наявності у боржника майна. Є майно, щодо якого державним виконавцем накладено арешт, щодо якого тривають судові провадження у адміністративних судах. Позивач також посилався на порушення строків надсилання йому постанови про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини першої статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов'язок державного виконавця з вжиття всіх можливих заходів (у тому числі примусового характеру) щодо своєчасного і повного виконання рішення випливає зі змісту Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та Закону України "Про виконавче провадження".

Судом першої інстанції правильно встановлено та відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і у пункті 1.1. Статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Таврія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", підтверджено, що боржник є державним підприємством, 100% статутного капіталу якого належить державі Україна в особі Національної академії аграрних наук України.

Статтею 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (стаття 2 Закону).

Частиною першою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина друга статті 4 Закону).

Разом з тим, частиною третьою статті 4 вказаного Закону передбачено, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п. 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу наведені у статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Так відповідно до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

За висновком суду першої інстанції державною виконавчою службою не враховані положення наведеного вище законодавства та не вчинено відповідних дій щодо перевірки наявності оборотних активів підприємства, надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та зупинення у зв'язку з цим вчинення виконавчих дій.

Також за висновком суду першої інстанції матеріалами справи доведено також обставини, які свідчать про часткове порушення державним виконавцем надсилання сторонам виконавчого провадження постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.09.2018 №53885595, оскільки матеріали справи свідчать, що оскаржувана постанова державної виконавчої служби була направлена з супровідним листом №15400-7034 від 19.09.2018 на адресу стягувача рекомендованим листом, що підтверджується копією поштового конверту, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №590, інформацією з сайту Укрпошти по відстеженню рекомендованих повідомлень за ідентифікатором поштового відправлення (а.с.18-19, 86-87 т.2), натомість направлено постанову було 21.09.2018 - з порушенням визначеного строку направлення.

За встановлених обставин і правових норм суд першої інстанції дійшов висновку про здійснення вказаним державним виконавцем означених виконавчих дій з повернення виконавчого документу позивачеві з порушенням чинного законодавства, що є підставою для визнання таких дій неправомірними. При цьому, суд першої інстанції вказав про безпідставність окремого задоволення вимог в частині визнання неправомірними дій державного виконавця, що полягають у порушені строків і способу надіслання стягувачу постанови про повернення виконавчого документа, оскільки дослідженню підлягали дії державного виконавця в цілому при винесенні оскаржуваної постанови.

Під час розгляду скарги на дії державного виконавця судом першої інстанції також було розглянуто клопотання відповідача про закриття цього судового провадження, в обґрунтування якого відповідач вказував, що з огляду на приписи статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких указані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів. Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у такому випадку застосовується частина перша статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За статтею 340 Господарського процесуального кодексу України скарга на дії або бездіяльність державної виконавчої служби подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що 19.09.2018 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_7 було також прийнято постанову про виведення виконавчого провадження №53885595 із зведеного виконавчого провадження №44561389.

Таким чином суд першої інстанції встановив, що оскарженню підлягала постанова державного виконавця в окремому, а не у зведеному виконавчому провадженні.

За висновком суду першої інстанції подання позивачем скарги на неправомірні дії державного виконавця в даному випадку до господарського суду є правомірним, а тому клопотання відповідача, який вважає, що провадження у справі за скаргою позивача на неправомірні дії державного виконавця підлягає закриттю, було місцевим господарським судом відхилене.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до частини четвертої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами Господарського процесуального кодексу України, та його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VI цього Кодексу "Судовий контроль за виконанням судових рішень". Крім того, частиною третьою стаття 129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення покладено на суд.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторонам виконавчого провадження надано право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів державної виконавчої служби також передбачено частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII.

Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до приписів статті 30 цього ж Закону виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Отже, при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких указані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів. Для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження вимагається наявність підстав для завершення виконавчого провадження, а таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову.

Водночас цим законом не передбачено порядку розгляду скарг щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Як було зазначено вище та вбачається з матеріалів оскарження, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 винесено постанову від 15.06.2017 про прийняття виконавчого провадження №53885595 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №908/2520/16 від 05.12.2016 та постанову від 15.06.2017 про приєднання виконавчого провадження №53885595 до зведеного виконавчого провадження №44561389, в межах якого здійснюється виконання низки виконавчих документів, які видані як судами господарської так і цивільної юрисдикції, зокрема Веселівським районним судом Запорізької області, а також Веселівським відділенням Мелітопольської ОДПІ.

А отже, зведене виконавче провадження №44561389 об'єднує виконавчі провадження з виконання судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій.

У зведеному виконавчому провадженні виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця при виконанні зведеного виконавчого провадження не визначено.

У статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно з положеннями частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У частині п'ятій цієї ж статті передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина п'ята статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об'єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у такому випадку застосовується частина перша статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №927/395/13.

Отже, оскарження діяльності державної виконавчої служби під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки позивач просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження ВП №53885595, яке одночасно було виведено з підстав повернення виконавчого повернення означеного виконавчого документа із зведеного виконавчого провадження ВП №44561389 з виконання рішень суду, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для прийняття скарги до розгляду.

Зясувавши в процесі розгляду справи вище зазначені обставини щодо наявності зведеного виконавчого провадження, в якому виконуються як рішення господарських судів, так судів цивільної юрисдикції, суд першої інстанції повинен був врахувати правові висновки, викладені ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі №660/612/16-ц, від 17.10.2018 у справі №927/395/13, закрити провадження із розгляду скарги на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України - скарга не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства та роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідні доводи позивача не спростовують означеного висновку суду апеляційної інстанції, оскільки визнання правомірними чи неправомірними дій державного виконавця, які є предметом розгляду у даній справі за скаргою позивача, у будь-якому випадку буде мати правові наслідки не тільки для позивача, а й для всіх стягувачів у межах зведеного виконавчого провадження №44561389, оскільки у разі відновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №908/2520/16 від 05.12.2016 таке провадження має бути знову приєднане до означеного зведеного виконавчого провадження.

Крім того, зі змісту вказаної вище постанови державного виконавця від 19.09.2018 про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження вбачається, що підставою такої дії є факт повернення виконавчого документу стягувачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм процесуального права, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для розгляду скарги позивача на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, які вчинялись в межах зведеного виконавчого провадження №44561389 по суті.

Відповідно до частин першої і другої статті 278 Господарського процесуального кодексу України оскаржена ухвала першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у цій справі з розгляду скарги позивача на дії державного виконавця підлягає закриттю.

Разом з тим, не підлягає задоволенню і апеляційна скарга, оскільки апелянтом також не враховані вище наведені приписи законодавства та оскаржується ухвала суду першої інстанції по суті, а не з процесуальних порушень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачений апелянтом судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1762,00 грн. може бути повернутий за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 231, статтями 269, 275, 278, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.10.2018 у справі №908/2520/16 - відмовити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.10.2018 у справі №908/2520/16 - скасувати повністю.

Провадження у справі щодо розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Украгропром" на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3С, що полягають:

у порушенні строків і способу надіслання стягувачу постанови про повернення виконавчого документу від 19.09.2018 у виконавчому провадженні ВП 53885595; у винесенні постанови у виконавчому провадженні ВП 53885595 від 19.09.2018 про повернення стягувачу виконавчого документа - наказу №908/2520/16 від 05.12.2016 виданого Господарським судом Запорізької області; про зобов'язання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 або іншу посадову особу вказаного органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника); про скасування постанови про повернення стягувачу виконавчого документа від 19.09.2018 (у виконавчому провадженні 53885595) - закрити.

Роз'яснити учасникам справи, що вказані вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 15.01.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна