ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2019 р. Справа№ 910/6472/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

від позивача ОСОБА_2 - керівник

від відповідача ОСОБА_3 - в.о. директора

від відповідача Пономаренко Я.В.

від позивача Петрушевська О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс"

на рішення господарського суду міста Києва від 30.07.2018 (повний текст рішення складений 06.08.2018)

у справі №910/6472/18 (суддя Т.Ю. Кирилюк)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс"

про стягнення 84 267,10 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" про стягнення 84 267, 10 грн., у тому числі: 60 877, 20 грн. - основного боргу, 8 091, 40 грн. - пені, 12 716, 64 грн. - інфляційні втрати та 2 581, 86 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не сплатив вартість централізованого теплопостачання приміщення магазину "Noblesse", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 2, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі №910/6472/18 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" 60 877, 20 грн. суми основного боргу, 3 358,37 грн. суми інфляційних втрат, 695, 50 грн. 3% річних, 1357, 69 грн. судового збору та 1 849, 29грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт отримання відповідачем теплової енергії підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати наданих послуг суду не надано.

Частково задовольняючи позовні вимоги, в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, місцевий господарський суд виходив з того, що строки оплати за надані послуги не встановлені та з урахуванням дня пред'явлення вимоги, правомірним буде нарахування за період з 15.11.2017 по березень 2018 року, в зв'язку з чим здійснив перерахунок відповідних сум.

Крім того, судом відмовлено в стягненні пені в зв'язку з відсутністю відповідної угоди між сторонами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про факт надання позивачем послуг енергопостачання відповідачу. Апелянт зазначає, що до системи теплопостачання будинку внесено істотні зміни. Згідно з якими належні відповідачу приміщення не увійшли до створених теплових комунікацій. Приміщення відповідача не мають місць загального користування, обладнані окремою вхідною групою, організаційно відокремлені від будинку та не входять до системи, яка вимірюється лічильником. Таким чином, позивач не мав фактичної можливості здійснювати централізоване теплопостачання належних відповідачу приміщень.

Одночасно, до апеляційної скарги скаржник подав клопотання призначення судово-будівельної експертизи, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а також вказав відповідний перелік питань, які необхідно поставити на вирішення експерта.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2018 у справі №910/6472/18 відкрито апеляційне провадження та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та клопотання про призначення експертизи до 10.09.2018.

06.09.2018 позивачем до Київського апеляційного господарського суду було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

10.09.2018 позивачем до Київського апеляційного господарського суду було подано відзив на апеляційну скаргу та заперечення проти клопотання про проведення судово-будівельної експертизи.

14.09.2018 позивачем до Київського апеляційного господарського суду було подано пояснення до відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2018 у справі №910/6472/18 розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 року призначено на 18.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 01.10.2018 року справу №910/6472/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 у справі №910/6472/18 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 22.11.2018.

22.11.2018 розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Агрикової О.В. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 у справі №910/6472/18 розгляд справи призначено на 19.12.2018.

Розпорядженням №09.1-08/656/18 від 19.12.2018 року у зв`язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у ХVІ позачерговому з'їзді суддів України, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6472/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2018 року для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Агрикова О.В., судді: Чорногуз М.Г., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі №910/6472/18 розгляд справи призначено на 11.01.2019.

В судовому засіданні 11.01.2019 року представники відповідача надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду, просили задовольнити апеляційну скаргу. Представники позивача надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Колегія суддів розглянувши клопотання відповідача про призначення експертизи, зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість клопотання про проведення судово-економічної експертизи та клопотання про проведення судової експертизи, враховуючи, що наявні матеріали справи не потребують спеціальних знань для повного, об'єктивного розгляду справи. Крім того, відповідачем відповідне клопотання до суду першої інстанції не заявлялось.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01 жовтня 2008 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" укладено договір № 1532601 на постачання теплової енергії у гарячій воді за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2).

Відповідно до пункту 2.2.1 договору № 1532601 від 01.10.2008 енергопостачальна організація зобов'язалась постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби опалення та вентиляції - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до договору.

Згідно з пунктами 2.3.1-2.3.2 договору № 1532601 від 01.10.2008 позивач зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії, виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Договір № 1532601 від 01.10.2008 на постачання теплової енергії у гарячій воді є договором енергопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" є власником приміщення магазину "Noblesse", в будинку № 2, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2) який розташований на першому поверсі з фасаду будинку та знаходиться в єдиній опалювальній системі будинку.

Як зазначає позивач, відповідач не оплачував вартість отриманих комунальних послуг, що порушує права позивача, як балансоутримувача приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2).

Так, 03.11.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 76 від 03.11.2017 по сплату заборгованості, яка залишилася останнім без відповіді та задоволення.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов'язання можуть виникати з договорів.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. У розумінні статті 1 згаданого закону особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, що вона фактично користується чи має намір користуватися цими послугами. Тому обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами.

Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до вимог статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Пунктом 1 частини першої статті 20 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до пункту 20 яких плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Відповідно до статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з надання комунальних послуг у зв'язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Відтак, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживача від обов'язку своєчасно та у повному обсязі оплатити їх, зокрема, у разі якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Щодо доводів апелянта про те, що послуги з постачання теплової енергії останньому не надавались, оскільки приміщення магазину не приєднано до тепломережі, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначає апелянт, позивачем в 2013 році отримано в структурному відокремленому підрозділі «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» технічні умови №43/9/3316 на підключення об'єкта до теплових мереж та технічне рішення №43/9/3440 щодо проекту теплопостачання. Зазначені умови та рішення прийняті ПАТ «Київенерго» на підставі розробленого на замовлення позивача робочого проекту «Змін розміщення ІТП житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями по вул.. Червоноармійська 2 (Велика Васильківська)». На підставі та на виконання зазначеного проекту, до системи теплопостачання будинку внесено істотні зміни, згідно з якими належні відповідачу приміщення не увійшли до створених теплових комунікацій, а відтак позивач не мав фактичної можливості здійснювати централізоване теплопостачання належних відповідачу приміщень.

На підтвердження зазначених тверджень апелянт, зокрема посилається на додаток №5 до Договору №1532601 від 01.10.2008, а саме: «Схемою абонентської теплотраси», якою не передбачено здійснення централізованого теплопостачання приміщень належних відповідачу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до відзиву додано додаток №5 до Договору №1532601 від 01.10.2008 (том 1 а.с. 99). Проте, зазначений додаток складено в односторонньому порядку та не містить підпису уповноваженої особи та печатки енергопостачальної організації.

В той же час, як з наявного в матеріалах справи додатку №5 до Договору №1532601 від 01.10.2008 (том 1. а.с. 25), який підписано з абонентом та енергопостачальною організацією, позивач є балансоутримувачем теплової мережі, яка проходить через будинки №2,4 та 6 по вул. Червоноарміська (Велика Васильківська), а також приєднання теплової мережі до двох теплових пунктів будинку - ТП1 та ТП 2.

Крім того, наявні в матеріалах справи робочі проекти «Зміни розташування ІТП житлового будинку з вбудованими нежилими приміщеннями по вул. Червоноармійська, 2» не підтверджують відсутність централізованого та/або зменшення теплового навантаження теплопостачання в приміщенні магазину відповідача, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 2.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту акту № 01-11/120 від 10.11.2010 складеного СВП «Енергозбут» ПАТ «Київенерго», при обстеженні працівниками зазначеного товариства виявлено самовільне втручання в систему теплопостачання житлового відомчого будинку (систему опалення), демонтовано радіатори опалення без перерахунку теплового навантаження системи опалення житлового відомчого будинку. Проектно-технічна документація системи теплопостачання (на відключення нежитлового приміщення) не надана (т. 1 а.с.100).

Порядок та умови відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання передбачені Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, з урахуванням змін, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268, та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, з урахуванням змін, що внесені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Отже, власник нежитлового приміщення не має права самовільно здійснювати відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (надалі Порядок) установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Власник нежитлового приміщення не має права самовільно здійснювати відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-1706 цс15 від 11.11.2015 року.

Колегія суддів зазначає, що процедура відключення від систем централізованого опалення, встановлена Порядком № 4, містить в собі імперативні норми, тобто норми, що не допускають будь-яких відхилень від вичерпного переліку прав і обов'язків тих чи інших суб'єктів, зокрема, ним:

- встановлена процедура відключення від мереж централізованого опалення цілого будинку (а не окремого приміщення), а саме, шляхом написання заяви про надання дозволу на відключення до Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО;

- визначені суб'єкти звернення та суб'єкти, уповноважені давати дозволи на відключення від мереж централізованого опалення, яким є Міжвідомча комісія з розгляду питань відключення від мереж ЦО;

- передбачені документи, які оформлюються при проведенні відключення від мереж централізованого опалення, а саме: протокол Комісії, яким оформлюється прийняте нею рішення, акт про відключення від систем централізованого опалення.

Згідно вимог п. 2.1, п.п. 2.2.1, 2.2.2 п. 2.2 Порядку, затвердженого наказом № 4, споживач звертається в Комісію для отримання дозволу і саме Комісія приймає рішення щодо надання дозволу на відключення від мереж ЦО чи про відмову у його наданні. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Отже, процедура відключення від мереж централізованого опалення не передбачає лише наявність технічної можливості у споживача, а має бути підтверджена також і шляхом отриманням у встановленому законом порядку відповідного дозволу та відповідної технічної документації.

Так, в матеріалах відсутні докази відключення відповідача від мереж теплопостачання у передбаченому законом порядку. При цьому, відключення опалювальних приладів не призвело до зменшення навантаження теплопостачання на будинок.

В той же час, згідно з актом ПАТ «Київенерго» №2/02-28 від 12.02.2018 в приміщенні магазину відповідача проходить внутрішньо будинкова система опалення, яка йде через усе приміщення приладів обліку теплової енергії за розрахунковими рахунками №1535603 (житлова частині будинку, договір про постачання теплової енергії №33-5687 від 01.05.2004 та в подальшому договір №1535603) та №1535601 (адміністративна частина будинку, договір №1532601 від 01.10.2008).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що , відповідачем належним чином в розумінні статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту зменшення теплового навантаження в приміщення магазину "Noblesse» та відсутності системи опалення за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2).

Таким чином, враховуючи, що відповідача приєднано до мережі, як субабонента, та відповідно надано послуги з централізованого постачання у приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 2 (Велика Васильківська, 2), які відповідач фактично споживав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовна вимога про стягнення з відповідача 60877, 20 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат складений місцевим господарським суд, за період з 15.11.2017 по березень 2018 року, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Також, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив в задоволенні вимоги про стягнення пеня, з огляду на відсутність між сторонами відповідної угоди.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 13 200,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат(ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 15.05.2018 вирішення питання стягнення заборгованості з відповідача було доручено позивачем Адвокату Медіна Ларисі Павлівні. Позивачем 22.05.2018 за надання правничої допомоги здійснено платіж у розмірі 2400, 00 грн.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 849, 29 грн.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі №910/6472/18 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі №910/6472/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі №910/6472/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6472/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст.288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.01.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Ю.Б.Михальська

М.Г. Чорногуз