ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2019 року Справа № 904/2452/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Кощеєва І.М.

секретар судового засідання Абадей М.О.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

представник - Шаповал Д.В., ордер КС №386403 від 04.06.2018 р., адвокат;

відповідач - Фізична особа-підприємець Клименко Олег Анатолійович, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

представник - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2452/18 (суддя Первушин Ю.Ю., повне рішення складено 05.10.2018)

про визнання недійсним в частині договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ" (надалі позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Клименко Олега Анатолійовича (надалі відповідач) та просило визнати недійсним Договір оренди техніки з екіпажем №01-05/17 від 01.05.2017 в частині п. 1.1 Договору, а саме в частині надання в оплатне строкове користування наступних транспортних засобів з екіпажем: ТАТРА - держномер НОМЕР_1, ТАТРА - держномер НОМЕР_2, ТАТРА815 - держномер НОМЕР_3, ТАТРА815 - держномер НОМЕР_4, КРАЗ6510 - держномер НОМЕР_5, КРАЗ автокран - держномер НОМЕР_6, Атлас екскаватор, АВТОСАМОСКИД ФАВ - держномер НОМЕР_7, АВТОСАМОСКИД ФОТОН - держномер НОМЕР_8, АВТОСАМОСКИД МЗКТ - держномер НОМЕР_9, АВТОСАМОСКИД ХАНИЯ - держномер НОМЕР_10, АВТОКРАН КРАЯН, держномер НОМЕР_6.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем було умисно введено його в оману щодо істотних умов договору шляхом повідомлення недостовірної інформації стосовно прав власності на частину транспортних засобів, що є підставою для визнання договору в цій частині недійсним в силу положень ст.230 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на відсутність факту введення в оману, на те, що договір сторонами не виконувався, тобто є таким, що не відбувся (неукладений), на час заявлення позову його дія скінчилася, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Господарським судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, про що винесено ухвалу від 08.06.2018.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2452/18 (суддя Первушин Ю.Ю.) в задоволенні вимог відмовлено.

Приймаючи рішення суд виходив з того, що позивачем не доведено самого факту обману зі сторони відповідача та істотного значення відсутності права власності на частину транспортних засобів для вказаного договору. Суд також дійшов висновку, що договір сторонами не виконувався, тобто є таким, що не відбувся, тому неукладений договір не може бути визнаний недійсним, а фактично відповідачем надавалися послуги з роботи автотранспорту, про що сторонами складені та підписані акти про надання послуг. Також суд зазначив, що строк дії договору сплив 31.12.2017, а договором було передбачено надання послуг з оренди, тобто такий договір може бути визнаний недійсним лише на майбутнє, та з цих підстав договір також не може бути визнаний недійсним.

Доводи та вимоги апеляційної скарги і відзиву на неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТРАНС-ІНВЕСТ", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду, прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд безпідставно не взяв до уваги, що частина транспортних засобів не належить позивачу на праві власності та він не може передавати їх в оренду, про що останній не повідомив позивача при укладанні договору, чим ввів його в оману, та на підставі ст.230 Цивільного кодексу України договір в цій частині є недійсним;

- суд також дійшов помилкового висновку, що договір оренди не виконувався, відсутній акт приймання-передачі орендованого майна, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки відповідач пред'явив позивачу претензію про сплату орендної плати за період з серпня по грудень 2017 року;

- виконання договору оренди сторонами підтверджено актами виконаних послуг, подорожніми листами, претензією відповідача;

- суд зробив безпідставний висновок, що акти виконаних послуг не відносяться до спірного договору, вказані акти містять найменування сторін як орендаря та орендодавця;

- суд також прийшов до помилкового висновку щодо закінчення дії договору та неможливості в зв'язку з цим визнати його недійсним на майбутнє.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2018 для розгляду справи №904/2452/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач), суддів: Кощеєва І.М., Подобєд І.М.

Зазначеною колегією справу прийнято до свого провадження ухвалою від 26.11.2018 та призначено судове засідання на 14.01.2019.

В судовому засіданні повноважний представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, про що надав відзив від 19.12.2018. Свої заперечення мотивує відсутністю факту введення в оману; вказує, що договір сторонами не виконувався, тобто є таким, що не відбувся (неукладений), на час заявлення позову його дія скінчилася, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, тому клопотання відповідача підлягає задоволенню.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано Договір оренди техніки з екіпажем №01-05/17 від 01.05.2017 (надалі Договір) між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» - Орендар та Фізичною особою-підприємцем Клименко Олегом Анатолійовичем - Орендодавець, відповідно до якого:

- на умовах, передбачених даним договором орендодавець передає, а орендар приймає в строкове оплатне користування (оренду) транспортні засоби з екіпажем, перелік яких наведено в п. 1.1. Договору, всього 20 транспортних засобів;.

- за умовами п. 1.4 Договору орендоване майно, зазначене у п. 1.1 Договору, належить орендодавцеві на праві власності, яке набуте з підстав, передбачених законом, і яке ніким не оспорюється, підтверджується відповідними чинними документами на ім'я орендодавця;

- орендоване майно, зазначене у п. 1.1 Договору, є переданим орендодавцем і прийнятим орендарем в оренду за наявності Акту приймання - передачі, підписаного у двох примірниках уповноваженими представниками Сторін, який є невід'ємною частиною даного Договору (п. 2.1 Договору);

- орендар протягом 10 (десяти) днів після спливу строку дії цього Договору, його дострокового розірвання, припинення, повертає, а орендодавець приймає майно, визначене у пункті 1.1 цього Договору, у стані з урахуванням нормального зносу на підставі Акту приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками обох Сторін; обов'язок зі складання акту приймання - передачі майна покладається на Сторону, що здійснює передачу майна (п.2.5, 2.6 договору);

- розмір орендної плати визначено у розділі 3 договору в залеженості від виду транспорту та встановлено, що орендна плата сплачується на протязі 15 календарних днів з моменту надання рахунків за користування орендованим майном;

- орендодавець зобов'язався своєчасно передати орендарю майно, зазначене у п. 1.1 Договору, у належному технічному стані, технічну документацію на орендоване майно та комплект ключів від нього за двостороннім актом приймання - передачі (п. 4.2.1 Договору);

- договір діє з моменту його підписання сторонами по 31.12.2017, а у частині взаєморозрахунків - до повного виконання (п. 6.1 Договору).

До договору було також підписано Додаток №1 від 01.05.2017 щодо видів порушень та матеріальної відповідальності орендаря та орендодавця.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками. Доказів укладання актів приймання - передачі майна в оренду чи повернення із оренди сторонами не надано.

Посилаючись на введення його в оману орендодавцем в частині права власності на перелічені вище транспортні засоби, що є відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу Україниє підставою визнання договору недійсним, позивач звернувся до суду з цим позовом щодо визнання недійсним п.1.1. договору в частині передачі в оренду вказаних транспортних засобів в загальній кількості 12 одиниць.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Статтею 798 ЦК України визначено, що договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

Згідно положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правовою підставою недійсності укладеного сторонами Договору оренди техніки з екіпажем №01-05/17 від 01.05.2017 в частині п. 1.1 Договору позивач зазначає ст. 230 Цивільного кодексу України.

Вказаною нормою передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 Цивільного кодексу України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

У розумінні наведених приписів обман - це навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину; це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Постановою Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Як зазначено вище, предметом договору оренди є транспортні засоби з екіпажами - автомобілі, екскаватори, автокрани. Тобто, при укладенні вказаного договору позивач не був позбавлений права, а навіть був зобов'язаний впевнитися, що транспортні засоби, що є предметом оренди, належать відповідачу на праві власності чи праві розпорядження ними, оскільки предметом договору є майно, яке підлягає державній реєстрації, без якої використовувати це майно за призначенням забороняється. При його експлуатації як орендар, позивач повинен був мати у своєму розпорядженні документи щодо реєстрації вказаних транспортних засобів.

Відтак, факт введення позивача в оману саме відповідачем не доведено, як і не доведено, що вказані обставини мають істотне значення та перешкодили позивачу використовувати предмет оренди.

За вказаних обставин суд першої інстанції в цій частині дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав, визначених ст. 230 ЦК України, для визнання договору недійсним в частині.

Позивач правомірно посилається, що право передачі майна в оренду належить власнику майна. На підтвердження факту права власності на спірні 12 одиниць техніки він надає лист Головного сервісного центру МВД України від 21.06.2018 за №31/387/аз «Про надання інформації», в якому повідомляється, що згідно з інформацією з бази даних Єдиного державного реєстру МВС спірні десять транспортних засобів заререстровані відповідно за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Макстрансбуд», щодо автосамоскида НОМЕР_11 - відомості відсутні. Щодо Атлас екскаватор відомості у даному листі відсутні.

Відповідно до ст.761 ЦК України наймодавцем може бути власник, а також особа, якій належать майнові права, або особа, уповноважена на укладення договору найму.

За умов порушення положень цієї норми ЦК України договір може бути визнано недійсним відповідно до положень ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Втім, позивач не зазначає підставами позову порушення положень ст. 761 ЦК України та ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено принцип диспозитивності господарського судочинства, а саме суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вказане кореспондується із положеннями ст. 162 ГПК України, відповідно до якої саме позивач визначає виклад обставин, якими він обгрунтовує позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, правові підстави позову (п.5 ч.3 ст. 162 ГПК). При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст.237 ГПК України).

За наведених приписів законодавства до повноважень суду не належить право змінювати фактичні чи правові підстави позову, тому у цій справі суд не досліджує повноважень орендодавця щодо можливості передачі в оренду спірних транспортних засобів, які зареєстровані за іншими особами.

За наведених фактичних обставин справи та положень чинного законодавства вимоги позивача необгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, мотивувальна частина рішення суду частково не відповідає положенням чинного законодавства, тому підлягає зміні з огляду на наступне.

Суд дійшов висновку, що договір є неукладеним (не відбувся) з огляду на те, що відсутні акти приймання-передачі майна в оренду, а надані акти про надання послуг №1508/11, № 1508/12 від 15.08.2017р., №3108/7 від 31.08.2017р., №3108/12 від 31.08.2017р., №3108/13 від 31.08.2017р., №3108/14 від 31.08.2017р., №3108/15 від 31.08.2017р., №3108/22 від 31.08.2017р., №3108/23 від 31.08.2017р., №3108/26 від 31.08.2017р., №1509/18 від 15.09.2017р., №1509/11 від 15.09.2017р., №1509/12 від 15.09.2017р., №3009/2 від 30.09.2017р., №3009/6 від 30.09.2017р., №3009/8 від 30.09.2017р., №1510/5 від 15.10.2017р., №3110/1 від 31.10.2017р., №1511/1 від 15.11.2017р., №3011/1 від 30.11.2017р., №3112/1 від 31.12.2017р. підтверджують існування правовідносини між позивачем та відповідачем з надання послуг, але поза межами даного Договору, оскільки дані Акти не містять жодних посилань на спірний Договір.

Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог закону саме на момент вчинення правочину та подальше виконання/невиконання договору сторонами має інші правові наслідки, та не має наслідком визнання договору неукладеним чи недійсним.

В силу положень ст.759 ЦК України договор найму (оренди) є консенсуальним договором, тобто набирає чинності з часу досягнення сторонами згоди зі всіх істотних умов, які необхідні для даного договору - предмет оренди, ціна та строк договору, які сторони визначили в оспорюваному договорі.

Тому суд зробив помилковий висновок, що спірний договір є за своєю правовою природою реальним договором, та вважається укладеним тільки з моменту передачі речі.

Також суд першої інстанції безпідставно вдався до дослідження актів про надання послуг та зробив висновок, що вони не відносяться до оспорюваного договору оренди, оскільки вказані обставини не є предметом чи підставою цього позову та не входять до предмету доказування у даному спорі.

Також є помилковим висновок суду першої інстанції, що визнання договору оренди недійсним є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування із закінченням строку договору оренди - 31.12.2017.

Як було зазначено судом вище, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог закону саме на момент вчинення правочину, та закінчення обумовленого договором строку його дії не є самостійною підставою для відмови у визнанні договору недійсним, тому що невиконані зобов'язання сторін продовжують бути чинними і за межами встановленого строку дії договору.

Частинами першою, другою та четвертою статті 277 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Зважаючи на висновок апеляційного суду про зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції та залишення без зміни резолютивної частини рішенння, яким в позові відмовлено, судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в апеляційній інстанції, покладаються на ТОВ «Компанія Транс-Інвест».

Керуючись ст. ст. 269, 270, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2452/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2452/18 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2452/18 залишити без змін.

Судові витрати, пов'язані з розглядом цієї апеляційної скарги, покладаються на апелянта - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 17 січня 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв