ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 січня 2019 р. Справа № 903/909/18

Суддя господарського суду Волинської області Дем'як В. М., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М. П., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженню відповідальністю "Теплосервіс - Луцьк", м. Луцьк

про стягнення 3069,54грн.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 14-208 від 26.10.2018р.

від відповідача: ОСОБА_2 - директор

Встановив:

Позивач - ПАТ "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернувся до Господарського суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 «Теплосервіс Луцьк» про стягнення 3069,54грн. заборгованості, в т.ч. 1524,51грн. - пені, 265,53грн. - 3% річних, 1279,50грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями позивача на порушення відповідачем зобов'язань за договором №579/14-ТЕ-2 від 28.11.2013р., в частині своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу, що спричинило нарахування відповідачу інфляційних, 3% річних та пені.

Ухвалою суду від 10.12.2019р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 15.01.2019р.

22.12.2018р. через відділ діловодства суду представник відповідача подав:

1)відзив на позовну заяву за вх.№01-55/13984/18 в якому просить суд відмовити в позові. Мотивуючи тим, що заборгованість по договору №579/14-ТЕ-2 погашена станом 14.01.2015р., тобто до дня набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730 від 03.11.2016р., а тому нараховані ПАТ «НАК «Нафтогаз України» неустойка (штраф, пеня) інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню в силу даного Закону. В підтвердження долучив :

-акти звіряння розрахунків від 28.02.2015р., 31.07.2015р.;

- фінансовий звіт за 2017р.;

-ліцензію ОСОБА_3 «Теплосервіс-Луцьк» на виробництво та постачання теплової енергії;

-договір №550/30 від 02.10.2014р.;

- договір №1171/30 від 11.12.2014р.

-лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства із Постановою Верховного Суду України №927/1152/16 від 07.02.2018р.

2) клопотання про долучення до матеріалів справи документів за вх.№01-57/551/19 від 15.01.2019р.:

-акт приймання-передачі газу від 31.10.2016р. ТЕ і БО;

-постанову ВГСУ по справі №903/1034/14;

-лист №209 від 03.11.2016р.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позовні вимоги та просить суд відмовити в позові в повному обємі з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача через відділ діловодства суду подав відповідь на відзив за вх.№01-57/252/19 від 08.01.2019р. в якій просить суд задоволити позов в повному обсязі. Обґрунтовуючи тим, що в матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак відповідач не вбачає підстав для застосування положень ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII від 03.11.2016 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств дозованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних правовідносин.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просить суд задоволити позов з підстав викладених у позові та у відповіді на відзив на позовну заяву.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

28.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивачем) та ОСОБА_3 «Теплосервіс- Луцьк» ( відповідачем) укладено договір за № 579/14-ТЕ-2 про купівлю продаж природного газу. На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 130 645,09 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, що надані згідно додатку 5 матеріалів справи (а.с. 25-36)

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував до сплати ОСОБА_3 «Теплосервіс-Луцьк» в порядку п.7.2 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України пеню за спірний період у розмірі 1 524,51 грн., 3% річних в сумі 265,53 грн. та інфляційні втрат у розмірі 1 279,50 грн., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Сторони є суб'єктами господарювання, тому згідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 Господарського кодексу України до прав і обов'язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору є господарськими зобов'язаннями і мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами ст. 530 ч.1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вимоги ст.ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220, 224-226 та 230 Господарського кодексу України передбачають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.

Між тим, 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. № 1730-VIII (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачена підстава для звільнення теплогенеруючої організації від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, зокрема за несвоєчасну оплату природного газу, використаного для виробництва теплової енергії.

Приписи ч.3 ст.7 даного Закону є нормою прямої дії, які не ставлять право ненарахування/списання неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, у тому числі в залежність від включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості, окрім умови щодо погашення боржником - теплогенеруючим підприємством заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

ОСОБА_3 «Теплосервіс-Луцьк» є теплогенеруючою організацією, яка виробляє з природного газу теплову енергію та продає її теплопостачальним організаціям, які забезпечують надання послуг з теплопостачання відповідним категоріям споживачів, що підтверджується ліцензією від 25.05.2015 року.

Між тим, за спожитий природний газ по договору №579/14-ТЕ-2 було підписано між Головним управлінням Держаної казначейської служби України у Волинській області (першою стороною), Департаментом фінансів Волинської обласної державної адміністрації (другою стороною), Управлінням фінансів та бюджету Луцької міської ради (третьою стороною ) ОСОБА_3 «Теплосервіс-Луцьк» (четвертою стороною) та НАК «Нафтогаз України» (пятою стороною) два договори про організацію взаєморозрахунків за №555/30 від 02.10.2014р. на суму 63 758,10 грн., №1171/30 від 11.12.2014р. на суму 35 292,05 грн.

Крім того, ОСОБА_3 «Теплосервіс-Луцьк» за куплений природний газ по договору №579/14-ТЕ-2 від 28 листопада 2013 року повністю проведено розрахунок 14 січня 2015 року, тобто до 30 листопада 2016 року - до вступу в дію Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» за № 1730-VIII від 03.11.2016 р.

Даний факт не заперечується ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, неустойки, 3% річних, інфляційних втрат, актом звіряння розрахунків між сторонами від 28.02.2015р.

Сплата ж заборгованості до вступу в дію Закону № 1730, є безумовною та достатньою підставою для застосування частини 3 ст. 7 Закону № 1730, відповідно до якої неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, ч. 3 ст. 7 даного Закону законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.06.2018 р. у справі № 904/10292/17.

Частина 3 статті 7 даного Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом № 1730, а тому в ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відсутні правові підстави для стягнення з відповідача - ОСОБА_3 «Теплосервіс-Луцьк» суми 3069,54грн. заборгованості, в т.ч. 1524,51грн. пені, 265,53грн. 3% річних, 1279,50грн. інфляційних втрат, що є предметом позовних вимог.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За викладених обставин, суд, не зважаючи на відсутність доказів включення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, як це передбачено статтею 3 вказаного Закону, приписами якої визначено порядок участі саме у процедурі врегулювання заборгованості, вважає наявними підстави для застосування приписів частини 3 статті 7 вказаного Закону до спірних правовідносин, а відтак відмовляє у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено

21.01.2019р.

Суддя В. М. Дем`як