ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2019

Справа № 910/14653/18

Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства “Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова” (61001, м. Харків, вул. Плеханівська,126)

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Далсунд” (03036, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд.89)

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 100 073,18 грн.

Представники сторін: без повідомлення (виклику)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства “Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Далсунд” про стягнення штрафних санкцій у розмірі 100 073,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором поставки № 169-2-ХКБМ від 19.03.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 судом залишено позовну заяву без руху.

15.11.2018 позивач через відділ діловодства суду подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі № 910/11964/18 від 16.11.2018 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

23.04.2018 між Державним підприємством “Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова” (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Далсунд” (постачальник) було укладено Договір поставки № 169-2-ХКБМ (надалі також - Договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується виготовити, поставити і передати у власність покупця очисники повітря Fleetguard (далі - Продукція), в номенклатурі, кількості і ціні, що зазначені в Специфікації поставки продукції (Додаток №1), що є невід'ємною частиною цього Договору. Кількість комплектів - 23 (двадцять три).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Договору, покупець зобов'язується прийняти Продукцію і здійснити оплату на умовах, визначених цим Договором.

Продукція, що поставляється за цим договором використовується у виробництві продукції оборонного призначення, визначеної відповідно до Закону України "Про державне, оборонне замовлення".

За приписами п.п. 3.1-3.4 Договору, поставка Продукції здійснюється постачальником на умовах DDP згідно Міжнародним правилам тлумачення торгівельних термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції 2010 року) на склад покупця, розташований за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 в термін до 60 (шістдесяти) календарних днів після отримання постачальником авансового платежу згідно пункту 5.1.1.

Постачальник виготовляє і поставляє Продукцію покупцеві відповідно до Специфікації поставки Продукції.

Продукція, що поставляється постачальником за цим Договором повинна бути поточного року виготовлення, не повинна перебувати в заставі, бути заарештована або бути предметом позову третіх осіб.

Постачальник письмово (телефаксом) інформує покупця про готовність Продукції до відвантаження не менше ніж за 5 (п'ять) календарних днів до початку відвантаження.

Як встановлено у п.п. 4.1-4.3 Договору, договірна ціна одиниці Продукції, що поставляється за цим Договором, складає: 14 106, 00 грн. (чотирнадцять тисяч сто шість грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ 2 351,00 гри. ( дві тисячі триста п'ятдесят одна грн. 00 коп.)

Загальна договірна вартість Продукції, що поставляється за цим Договором, становить: 324 438,00 грн. (триста двадцять чотири тисячі чотириста тридцять вісім грн. 00 коп), в т.ч. ПДВ 54 073,00 грн. (п'ятдесят чотири тисячі сімдесят три грн. 00 коп).

Договірна ціна одиниці Продукції тверда та незмінна на весь час дії цього Договору.

Згідно з п. 5.1 Договору, покупець здійснює оплату Продукції, що поставляється за цим Договором, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в наступному порядку:

5.1.1. Авансовий платіж в розмірі 70% від загальної вартості Продукції, що поставляється за цим Договором, згідно п.4.2. проводиться протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати укладання цього Договору та отримання рахунку від постачальника.

5.1.2. Остаточний розрахунок в розмірі 30% від загальної вартості поставленої Продукції, проводиться протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки Продукції, прийняття її ВТК покупця та отримання рахунку від постачальника, але не пізніше 31.08.2018р.

Відповідно до п. 9.2 Договору, у разі порушення термінів поставки Продукції, постачальник за кожен день прострочення зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Продукції, по якій допущено прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник зобов'язується додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків зазначеної вартості Продукції.

На виконання умов Договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача авансовий платіж за товар у розмірі 227 106,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1704 від 04.04.2018, а відповідачем в свою чергу поставлено товар, що підтверджується видатковими накладними № 1060 від 14.08.2018 на суму 79 961,88 грн та № 1160 від 07.09.2018 на суму 35 112,24 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про несвоєчасне та еповне невиконання відповідачем зобов’язань з поставки товару в обумовлений Договором строк, у зв’язку з чим на підставі просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 77 362,52 грн та штраф у розмірі 22 710,66 грн. в порядку п. 9.2 Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статті 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено Судом, на виконання умов Договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача авансовий платіж за товар у розмірі 227 106,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1704 від 04.04.2018.

Відповідно до п. 3.1 Договору, поставка Продукції здійснюється постачальником на умовах DDP згідно Міжнародним правилам тлумачення торгівельних термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції 2010 року) на склад покупця, розташований за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 в термін до 60 (шістдесяти) календарних днів після отримання постачальником авансового платежу згідно пункту 5.1.1.

За приписами ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Суд зазначає, що у даному випадку у п. 3.1 Договору сторонами фактично був визначений період у часі для здійснення поставки, що відповідає поняттю «строк», викладеному в ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України, а не відповідає поняттю "термін", викладеному в ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України.

Відтак, при визначенні моменту прострочення відповідача за Договором підлягають застосуванню правила ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, згідно з якою, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Проте, при визначенні початку періоду прострочення відповідача позивач наведеного не врахував та помилково визначив його початок 04.06.2018, а не 05.06.2018.

Відтак, зобов’язання з поставки товару за Договором мали бути виконані відповідачем у строк до 05.06.2018.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поставки відповідачем товару позивачу у встановлений строк.

Натомість, відповідачем було частково поставлено товар, що підтверджується видатковими накладними № 1060 від 14.08.2018 на суму 79 961,88 грн та № 1160 від 07.09.2018 на суму 35 112,24 грн.

За умовами п. 9.2 Договору, у разі порушення термінів поставки Продукції, постачальник за кожен день прострочення зобов'язується сплатити пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості Продукції, по якій допущено прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник зобов'язується додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків зазначеної вартості Продукції.

Посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов’язань, на підставі пункту 9.2 Договору, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за загальний період прострочення з 04.06.2018 по 29.10.2018 пеню у розмірі 77 362,52 грн грн та штраф у розмірі 22 710,66 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 – 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи встановлений судом факт належного виконання відповідачем зобов’язань з поставки товару за Договором, а також вказані положення закону та погодження сторонами в п. 9.2 Договору відповідальності за непоставку товару, Суд вважає правомірним здійснення позивачем нарахування пені та штрафу за прострочення відповідача.

Проте, Суд зазначає, що позивачем неправильно здійснено розрахунок пені, оскільки: невірно визначено початок періоду прострочення боржника (04.06.2018 замість 05.06.2018); не враховано, що день фактичної поставки товару не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені; нараховано пеню за кожним етапом прострочки, починаючи з 04.06.2018 по 14.08.2018, 07.09.2018 та 29.10.2018 відповідно, в той час, як вірним є нарахування з 05.06.2018 по 13.08.2018, з 14.08.2018 по 06.09.2018 та з 07.09.2018 по 29.10.2018 з урахуванням зменшення бази нарахування (вартості товару) у зв’язку із здійсненими поставками.

Отже, здійснивши самостійно розрахунок пені за прострочення поставки товару за Договором, Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 39 674,38 грн пені.

Перевіривши розрахунок заявленої суми штрафу у розмірі 22 710,66 грн, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині визначені вірно, у зв’язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач обставин свого прострочення у відносинах з позивачем не спростував, проти задоволення позовних вимог не заперечив, доказів вчасного виконання своїх зобов’язань за Договором не надав.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, Суд зазначає, що розмір судового збору, що підлягає стягненню, розраховується судом, виходячи з суми 1 762,00 грн як мінімальної суми судового збору, що вимагалася до сплати Законом України «Про судовий збір» за подання згаданого позову.

Пунктом 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, з огляду на наведене, позивачу підлягає поверненню надмірно сплачена ним сума судового збору в разі подання ним відповідного клопотання в порядку приписів п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 – 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Далсунд” (03036, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд.89, ідентифікаційний код 38394001) на користь Державного підприємства “Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова” (61001, м. Харків, вул. Плеханівська,126, ідентифікаційний код 14310299) пеню у розмірі 39 674 (тридцять дев’ять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн 38 коп., штраф у розмірі 22 710 (двадцять дві тисячі сімсот десять) грн. 66 коп. та судовий збір у розмірі 1 098 (одна тисяча дев’яносто вісім) грн. 42 коп.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5.          Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6.           Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 14.01.2019

Суддя                                                                                          Т.Ю. Трофименко