ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2019 року м.Дніпро Справа № 904/3714/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 53-02/263 від 17.12.2018 р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №17/26/4311 від 28.12.2018 р., представник;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 17/26/4309 від 28.12.2018 р., представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 року, ухвалене суддею Манько Г.В., повний текст якого складений 19.10.2018, у справі № 904/3714/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 2013562 від 27.12.2013

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" (Позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою та просить внести зміни до розділу 7 договору оренди земельної ділянки № 2013562 від 27.12.2013 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств, що пов'язані з користуванням надрами, для обслуговування зони воронок та зсуву (ділянка №2), яка знаходиться в Тернівському районі м. Кривого Рогу, доповнивши його текстом в наступній редакції: "Починаючи з 01.01.2018р. річна оренда плата за земельну ділянку вноситься "Орендарем" в розмірі 184 643 грн. 57 коп. (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот сорок грн. 57 коп.) виключно у грошовій форми. Обчислення розміру орендної плати починаючи з 01.01.2018 р. здійснюється на підставі пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до пункту 274.1. статті 274, пункту 288.5.1. статті 288 Податкового кодексу України та рішення Криворізької міської ради від 12.07.2017 № 1862 "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста ОСОБА_4 у 2018 році". Розрахунок розміру орендної плати є додатком до даної додаткової угоди.".

В обґрунтування позовних вимог посилався на відмову Відповідача від підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 2013562 від 27.12.2013, яку вважає безпідставною та такою, що порушує права Позивача як платника податків, в частині сплати обґрунтованого розміру плати за землю. Не внесення до договору оренди земельної ділянки № 2013562 від 27.12.2013 змін в частині річного розміру орендної плати, з урахуванням положень пункту 284.4. статті 284 Податкового кодексу України, може призвести до виникнення спорів між Позивачем та контролюючим органом щодо правильності нарахування та сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки № 2013562 від 27.12.2013 з 1 січня 2018 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 року у справі №904/3714/18 позов задоволено частково.

Внесено зміни до розділу 7 договору оренди земельної ділянки № 2013562 від 27.12.2013 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств, що пов'язані з користуванням надрами, для обслуговування зони воронок та зсуву (ділянка №2), яка знаходиться в Тернівському районі м. Кривого Рогу, доповнивши його текстом в наступній редакції: "Починаючи з 01.01.2018 р. по 12.10.2018р. річна оренда плата за земельну ділянку вноситься ''Орендарем" в розмірі 184 643 грн. 57 коп. (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот сорок грн. 57 коп.) виключно у грошовій формі. Обчислення розміру орендної плати починаючи з 01.01.2018р. по 12.10.2018р. здійснюється на підставі пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до пункту 274.1. статті 274, пункту 288.5.1. статті 288 Податкового кодексу України та рішення Криворізької міської ради від 12.07.2017№ 1862 "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста ОСОБА_4 у 2018 році". Розрахунок розміру орендної плати є додатком до даної додаткової угоди.".

Стягнуто з Криворізької міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" судовий збір у сумі 881 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Криворізька міська рада (Відповідач) звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимоги відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- умови, запропоновані позивачем у Додатковій угоді, не можуть бути прийняті Криворізькою міською радою, оскільки не узгоджуються з рішенням міської ради від 12.07.2017 №1862, при цьому ст. 288 ПК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, імперативно не вказує на можливість застосування п.284.4. ст. 284 ПК України при визначенні розміру орендної плати;

- висновки ж суду першої інстанції про те, що терміни "земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин", та "для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами" мають ідентичне смислове навантаження є помилковими і необґрунтованими, не мають під собою жодного правового обґрунтування з посиланням на норми права, та мотивів їх застосування;

- висновки господарського суду першої інстанції, про те, що умови додаткової угоди, запропоновані позивачем до Договору оренди земельної ділянки №2013562 від 27.12.2013, повністю відповідають положенням пунктів 274.1 ст.274, 284.4 ст.284 та 288.5 ст.288 Податкового кодексу України, вважає такими, що прийняті з порушенням норм матеріального права, оскільки п. 284.4 ст.284 ПК України не може бути застосований до договірних відносин, що склались між сторонами.

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що норми Податкового кодексу України мають пріоритет над положеннями рішення Криворізької міської ради від 30.10.2013 №2288, зокрема в частині визначенні розміру орендної плати за землю.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2018 (головуючий суддя Іванов О.Г., судді - Дармін М.О., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивача; розгляд справи призначено на 14.01.2019.

В судовому засіданні 14.01.2019 року Центральним апеляційним господарським судом були оголошені вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладання договору оренди земельних ділянок.

Так, на підставі рішення міської ради від 30.10.2013 №2288, 27.12.2013 між Криворізькою міською радою та ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" був укладений договір оренди земельної ділянки №2013562 строком на 5 років, відповідно до якого у користування "Орендаря" передана земельна ділянка промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 22,7058 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств, що повязані з користуванням надрами, для обслуговування зони воронок та зсуву (Ділянка№2), яка знаходиться в Тернівському районі м. Кривого Рогу (надалі-Договір) (а.с. 23-28, 19-22, 29-30).

Відповідно до п. 3 Договору, на земельній ділянці розміщенні обєкти нерухомого майна: комплекс будівель згідно із бухгалтерською довідкою про балансову належність будівлі стоном на 01.05.2012.

Пунктом 7 Договору оренди сторонами узгоджено, що річна орендна плата починаючи з 1 січня 2014 року вноситься Орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у 3-кратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України, з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу".

Розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до Договору, у тому числі у разі зміни (збільшення або зменшення за рішенням міської ради) розмірів річної орендної плати за землю, базової вартості 1 кв. м. земель міста, розмірів земельного податку (п. 12 Договору оренди).

Згідно вимог ст. 126 Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право оренди за вказаним договором оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.01.2014, про що свідчить витяг від 27.01.2014 за №16827056 (а.с. 31).

12.07.2017 Криворізькою міською радою було прийняте рішення №1862 "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста ОСОБА_4 у 2018 році" (а.с. 39-44).

Відповідно до вказаного рішення, для земель промисловості за кодом 11.01 (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що повязані з користуванням надрами) з 01.01.2018 встановлено річний розмір орендної плати у вигляді 1% від нормативної грошової оцінки земель міста.

Законом України від 07.12.2017 № 2245-УШ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" статтю 284 Податкового кодексу України доповнено пунктом 284.4. наступного змісту - Плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень зазначений Закон набрав чинності з 1 січня 2018 року, крім окремих положень, які не стосуються доповнень до статті 284 Податкового кодексу України.

Позивачем було підготовлено проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 2013562 від 27.12.2013 (а.с. 32-34).

17.05.2018 позивач отримав відповідь відповідача про відмову у підписанні додаткових угод, зокрема і додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 2013562 від 27.12.2013. В обґрунтування відмови від підписання додаткової угоди відповідач посилається на невідповідність класифікації земельних ділянок, передбачених пунктом 284.4 статті 284 Податкового кодексу України, видам цільового призначення земель, встановлених Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 (а.с. 35-37).

Вищезазначене стало причиною спору між сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що положення пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України мають пріоритет над нормативним актом Державного комітету України із земельних ресурсів, а саме Класифікацією видів цільового призначення земель. А як наслідок, положення пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України є обов'язковими до застосування для всіх сторін у сфері справляння податків і зборів.

Для відповідних категорій земель, встановлений пунктом 284.4. статті 284 Податкового кодексу України розмір плати за землю, за своєю правовою природою є податковою пільгою та може застосовуватися платником податку, як до земельного податку так і до орендної плати, з моменту набрання чинності змін до даної норми Податкового кодексу України, тобто з 01.01.2018.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

В силу вимог п. 284.4 ст. 284 ПК України плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувні підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Проте, дана норма не може бути застосована до договірних відносин, які склались між сторонами Криворізькою міською радою і ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на підставі вказаного вище Договору оренди земельної ділянки, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 269.1. Податкового кодексу України платниками земельного податку є:

- 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);

- 269.1.2. землекористувачі.

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п. 14.1.73. ПК України);

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) (п. 14.1.72. ПК України).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата) (п. 14.1.136. ПК України).

Отже, з системного аналізу підпунктів 14.1.72., 14.1.73. та 14.1.136. пункту 14.1. статті 14 та п. 269.1 ст. 269.1 ПК України колегія суддів прийшла до висновку, що:

- платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та постійні землекористувачі;

- платниками орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності є орендарі земель державної та комунальної власності.

При цьому підставою для нарахування земельного податку, як встановлено п.286.1 ст. 286 ПК України, є дані державного земельного кадастру, а орендної плати: землю (пункт 288.1. статть288 ПК України ) - договір оренди земельної ділянки.

Так, відповідно до пункту 288.2. статті 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Згідно з пунктом 288.3. статті 288 ПК України об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно з пунктами 288.1, 288.4 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельні ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

При цьому, пунктом 288.5 статті 288 ПК України імперативно визначено наступне: розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку:

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка її нормативної грошової оцінки;

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області (пп. 288.5.1 п. 288.5 ст 288 ПКУ);

та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 ПКУ)

Згідно з п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Таким чином, податковим законодавством окремо встановлено межі розміру річної орендної плати за землю та окремо земельного податку.

При цьому, оскільки стаття 284 Податкового кодексу України, яку Законом України від 07.12.2017р. № 2245-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" доповнено пунктом 284.4., регулює особливості саме оподаткування платою за землю, а не особливості сплати орендної плати, то дана норма має застосовуватись у випадку сплати постійним землекористувачем саме податку, обчислюваного відповідно до ст.274 Кодексу, а не орендної плати, яка обчислюється відповідно до ст.288 Кодексу.

Таким чином, оскільки Позивач, Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", відповідно до Договору оренди земельної ділянки №2013562 від 27.12.2013 не є постійним землекористувачем, а є орендарем земель комунальної власності, тобто є платником плати за землю у формі орендної плати, а не у формі земельного податку, то на нього, як на платника саме орендної плати, не розповсюджуються пільги щодо плати за землю, встановлені для платників земельного податку.

У звязку з чим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що умови додаткової угоди, запропоновані позивачем до Договору оренди земельної ділянки №2013562 від 27.12.2013, не відповідають положенням пунктів 274.1 ст.274, 284.4 ст.284 та 288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Як підтверджено матеріалами справи, Рішенням Криворізької міської ради № 1862 від 12.07.2017 для земель промисловості за кодом 11.01 (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що повязані з користуванням надрами) з 01.01.2018 встановлено річний розмір орендної плати у вигляді 1% від нормативної грошової оцінки земель міста.

Таким чином Криворізька міська рада, в межах дискреційних повноважень відповідно до приписів діючого законодавства України, встановила розмір орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності.

Оскільки ст. 288 ПК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, імперативно не вказує на можливість застосування п.284.4. ст. 284 ПК України при визначенні розміру орендної плати, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що умови, запропоновані позивачем у Додатковій угоді, яка є предметом спору в даній справі, не можуть бути прийняті Криворізькою міською радою, оскільки не узгоджуються з рішенням міської ради від 12.07.2017 № 1862.

Відповідно до п. 1 Договору у користування Позивача передана земельна ділянка промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств, що повязані з користуванням надрами, для обслуговування зони воронок та зсуву.

Таким чином, цільове призначення та мета використання орендованої земельної ділянки за означеним Договором є саме розміщення та експлуатація будівель і споруд гірничого підприємства.

Пунктом 284.4. статті 284 Податкового кодексу України встановлено плату за землю у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу, не для будь-яких земельних ділянок, наданих гірничодобувним підприємствам, а лише за земельні ділянки, надані для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин.

В той же час, Позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка надана останньому саме для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, оскільки відповідно до п. 1 Договору від 27.12.2013 метою її використання є лише розміщення та експлуатація будівель та споруд, а тому застосування до визначення розміру орендної плати п. 284.4 ст. 284 ПК України є безпідставним.

Висновки ж суду першої інстанції про те, що терміни "земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин", та "для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами" мають ідентичне смислове навантаження є помилковими і необґрунтованими, та всупереч вимогам п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України, не мають під собою жодного правового обґрунтування з посиланням на норми права, та мотивів їх застосування.

Крім того, згідно зі ст.12 Гірничого закону України відведення землі під розташування гірничого підприємства проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, а надання гірничого відводу - Кодексом України про надра.

Відповідно до ст. 66 Земельного кодексу України до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під'їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд.

Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, а відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.

Надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

Статтею 17 Кодексу України про надра визначено, що гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.

Отже, земельні ділянки у межах наданого гірничого відводу можуть використовуватись гірничими підприємствами для цілей, не повязаних з видобуванням корисних копалин та розробкою родовищ корисних копалин.

Відповідно до матеріалів справи, ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" Держаною службою Геології та Надр України 12.01.2001 видано Спеціальний дозвіл на користування надрами (реєстраційний номер 2558) (а.с. 63).

Даним дозволом визначено: мета користування надрами продовження видобування залізних руд. Площа земельної ділянки, на яку поширюється дозвіл 150,5 га. Строк дії спеціального дозволу - до 12.10.2018.

Також, Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України складено акт про надання гірничого відводу, площею 633,7 га, строк дії якого - до 12.10.2018 (а.с. 64-65).

При цьому, в порушення ст. ст. 86, 236 ГПК України господарським судом не були в повній мірі досліджені подані докази.

Так, суд прийняв до уваги лише те, що строк дії дозволу на користування надрами, та акту про надання гірничого відводу закінчився 12.10.2018.

Проте, судом не було встановлено, яким чином між собою співвідносяться орендована земельна ділянка площею у 22,7058 га з площею гірничого відводу у 633,7 га, та спеціальним дозволом на користування надрами площею 150,5 га.

Доказів того, що орендована земельна ділянка знаходиться в межах гірничого відводу шахти "Гвардійська" позивачем також не будо надано.

Згідно розяснень, викладених у пунктах 1, 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як вказує Європейський суд з прав людини "пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, §23).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету ОСОБА_5 Європи щодо якості судових рішень зазначила, що "якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. ... Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов'язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система" (пункти 34-35).

Проте, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, господарський суд у оскаржуваному рішенні жодним чином не вмотивував висновок про необхідність застосування при визначенні розміру орендної плати вимог п. 284.4 ст. 284 ПК України, та залишив поза увагою доводи відповідача в цій частині.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. Слід прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь відповідача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 у справі № 904/3714/18 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 у справі №904/3714/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області до Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області про внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 2013562 від 27.12.2013 відмовити.

Судові витрати за подання позовної заяви покласти на позивача.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на користь Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 2643,00 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.01.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік