ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ЗАЯВИ ПРО БАНКРУТСТВО

14.01.2019р. № 905/36/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., розглянувши матеріали заяви Головного управління ДФС у Донецькій області до боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ГОРМАШ-УГОЛЬ м.Маріуполь Донецької області () про порушення справи про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

09.01.2019р. до господарського суду Донецької області надійшла заява Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.12.2018р. про порушення справи про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ГОРМАШ-УГОЛЬ м.Маріуполь Донецької області на підставі ст.ст.10, 11, 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

В обґрунтування своєї заяви кредитор посилається на наявність заборгованості ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ГОРМАШ-УГОЛЬ м.Маріуполь Донецької області у загальній сумі 8011835,93грн., яка підтверджена, на думку заявника, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17.05.2017 у справі №805/1719/17-а, інкасовими дорученнями №239/119 від 26.06.2018, №237/19 від 26.06.2018, №243/19 від 26.06.2018, №238/19 від 26.06.2018, №169/18 від 14.05.2018, №242/19 від 26.06.2018, №170/19 від 14.05.2018, №171/19 від 14.05.2018, №168/19 від 14.05.2018, які сформовані на виконання вимог постанови суду.

За результатами розгляду матеріалів заяви та доданих до неї документів, господарським судом встановлено відсутність підстав для її прийняття враховуючи наступне:

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ч.6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст.9 Закону про банкрутство справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

В силу ч.3 ст.10 Закону про банкрутство, справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Частиною 7 ст.11 Закону про банкрутство визначено, що до заяви кредитора додаються також, зокрема, копія виконавчого документа; до заяви кредитора - органу доходів і зборів чи інших органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку.

При цьому, Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Згідно п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (абзац 1 п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України).

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22. Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Відповідно до п.12.4. зазначеної Інструкції, судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Згідно з абз.2, 3 п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання такого дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Виходячи з вимог ст.95 Податкового кодексу України, ч.3 ст.10, ч.7 ст.11 Закону про банкрутство, та відповідно до п.8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України 28.03.2013р. №01-06/606/2013 Про Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції Закону України від 22.11.2011р. №4212-VI) із змінами, внесеними листом Вищого господарського суду України №01-06/904/15 від 03.06.2015, доказами на підтвердження безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів, є рішення суду про стягнення грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили; інкасові доручення для примусового стягнення коштів в дохід бюджету в рахунок погашення податкового боргу; докази вжиття відповідних заходів до отримання відповідної заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 29.04.2015р. у справі №908/2229/17.

Відповідно до Закону України Про виконавче провадження та Податкового кодексу України, примусове виконання рішення суду про стягнення грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу платника податків-юридичної особи за законом покладено виключно на контролюючі органи (органи доходів і зборів) за визначеною Податковим кодексом України процедурою, без залучення до неї органів державної виконавчої служби.

Перебіг трьохмісячного строку, передбаченого ч.3 ст.10 Закону про банкрутство, починається з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасових доручень для примусового стягнення грошових коштів в рахунок погашення податкового боргу, оформлених стягувачем (контролюючим органом) на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Отже, строк невиконання боржником податкового зобов'язання для визначення неплатоспроможності боржника починається з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення для примусового стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу, оскільки списання коштів здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України Про виконавче провадження.

Відповідна заява податкового органу повинна містити відомостей, щодо наявності, зокрема, вжиття ініціюючим кредитором заходів щодо примусової реалізації майна боржника, яке перебуває у податковій заставі; доказів звернення ініціюючого кредитора до суду з позовом про стягнення з боржника сум дебіторської заборгованості в рахунок погашення податкового боргу; фактичну кількість відкритих банківських рахунків боржника. Суд перевіряє вказані відомості та встановлює, чи на всі рахунки боржника направлено відповідні інкасові доручення.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Вищого господарського суду України від 13.06.16р. у справі №910/21454/15.

На виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 17.05.2017 у справі №805/1719/17-а ініціюючим кредитором було сформовано та направлено інкасові доручення (розпорядження) до банківських установ, в яких були відкриті рахунки боржника:

- до АТ "ОСОБА_2 Аваль" - №169/18 від 14.05.2018 на суму 1335000грн., №170/19 від 14.05.2018 на суму 1335000,00грн., №242/19 від 26.06.2018 на суму 1144560,00грн. про стягнення податкового боргу;

- до АТ «Сбербанк» - №168/19 від 14.05.2018 на суму 1335000,00грн., №243/19 від 26.06.2018 на суму 43730,00грн., №238/19 від 26.06.2018 на суму 1144560,00грн., №239/119 від 26.06.2018 на суму 1144560,00грн., №237/19 від 26.06.2018 на суму 1144560,00грн. про стягнення податкового боргу;

- до АБ "Укргазбанк" - №171/19 від 14.05.2018 на суму 1335000,00грн. про стягнення податкового боргу.

При цьому, судом встановлено, що:

- інкасові доручення (розпорядження) направлені на рахунки боржника, відкриті у АТ "Сбербанк" №249/19 від 26.06.2018 на суму 1144560,00грн., №243/19 від 26.06.2018 на суму 43730,00грн., повернуті без виконання 09.07.2018 не у зв'язку із відсутністю коштів на рахунку боржника, а на підставі пунктів 12.5 та пункту 12.11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, оскільки також зазначено про невірне зазначення офіційне скороченого найменування банку.

- інкасове доручення (розпорядження) направлене на рахунок боржника, у АТ "Сбербанк" №237/19 від 26.06.2018 на суму 1144560,00грн., повернуто без виконання 09.07.2018 не у зв'язку із відсутністю коштів на рахунку боржника, а на підставі: пунктів 12.11 та пункту 10.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, оскільки інкасове доручення надійшло за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на рахунку немає інших (крім арештованих) коштів; також зазначено про невірне зазначення офіційне скороченого найменування банку.

- інкасове доручення (розпорядження) направлене на рахунок боржника, у АТ "Сбербанк" №238/19 від 26.06.2018 на суму 1144560,00грн., повернуто без виконання 09.07.2018 не у зв'язку із відсутністю коштів на рахунку боржника, а на підставі: пункту 2.18 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, оскільки рахунок 998 (код валюти 980) у Банку відсутній; також зазначено про невірне зазначення офіційне скороченого найменування банку.

- інкасове доручення (розпорядження) направлене на рахунок боржника, у АБ "Укргазбанк" №171/19 від 14.05.2018 на суму 1335000,00грн., повернуто без виконання 25.05.2018 не у зв'язку із відсутністю коштів на рахунку боржника, а на підставі пункту 2.5 та п.п.11.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, а саме: стягував для стягнення коштів оформлює не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 22 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до інструкції. На розгляд надано один примірник розрахункового документа.

- інкасове доручення (розпорядження) направлене на рахунок боржника, у АТ "Сбербанк" №168/19 від 14.05.2018 на суму 1335000,00грн., повернуто без виконання 25.05.2018 не у зв'язку із відсутністю коштів на рахунку боржника, а на підставі пункту 2.5 та п.п.11.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, а саме: невірно зазначено реквізити «ОСОБА_2 платника» та «Код банку платника» та на розгляд надано один примірник розрахункового документа.

Таким чином, до заяви про порушення справи про банкрутство не додано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 ГПК України, які б свідчили про належне вжиття заходів щодо погашення податкового боргу в порядку, визначеному податковим законодавством, а також коштів для проведення процедури банкрутства судом.

Спеціальним податковим законодавством, окрім стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, передбачено й інші заходи погашення податкового боргу за рахунок майна боржника (на підставі відповідного судового рішення), а саме: продаж майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі; стягнення готівкових коштів; стягнення дебіторської заборгованості платника податків.

При цьому, передбачений законодавством широкий арсенал відповідних заходів надає органу доходів і зборів, поряд із заставними кредиторами, переваги в отриманні задоволення своїх грошових вимог перед іншими кредиторами боржника.

Зокрема, згідно з пунктом 95.22. статті 95 ПК України, контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, в рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.

Тільки вжиття всіх наведених вище заходів в сукупності, якщо вони не призвели до погашення податкового боргу, може бути передумовою для ініціювання органом доходів і зборів справи про банкрутство боржника на загальних підставах.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2018. у справі №920/1141/16.

Разом з тим, податковим органом не надано доказів вжиття ним заходів до переведення на себе прав вимоги боржника до третіх осіб (за наявності), як не надано доказів відсутності у боржника дебіторської заборгованості відповідно до його звітності як платника податків. Такі відомості у заяві про порушення справи про банкрутство та визнання кредиторських вимог також не зазначені

За таких обставин,ініціюючим кредитор не додано у повному обсязі доказів щодо вжиття заходів щодо стягнення безспірного податкового боргу з використанням механізмів, передбачених Податковим кодексом України.

З огляду на вищевикладене, заява Головного управління ДФС у Донецькій області про порушення справи про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ГОРМАШ-УГОЛЬ м.Маріуполь Донецької області підлягає поверненню без розгляду на підставі ч.1 ст.15 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ч.2 ст.15 вказаного закону повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.2, 11, 12, 15 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст.ст.12, 73, 86, 234, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління ДФС у Донецькій області про порушення справи про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ГОРМАШ-УГОЛЬ м.Маріуполь Донецької області повернути без розгляду.

Ухвала набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Додаток (на адресу заявника): заява з додатками.

Суддя Е.В. Зекунов