РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2019Справа № 910/15351/18

За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою

відповідальністю «Глобус»

про стягнення 6 891,01 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (відповідач) про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів у розмірі 6 891,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/15351/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 про відкриття провадження у справі № 910/15351/18.

28.11.2018 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-09/36581 від 26.11.2018 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісом № НОМЕР_3, страхувальником за яким вказано ОСОБА_2.

30.11.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив, зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та безпідставними. У відзиві відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач не має підстав вважати, що відповідальним за настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.05.2018 є водій забезпеченого транспортного засобу «KIA Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, а відповідно його цивільно-правова відповідальність не виникає.

05.12.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначив, що вважає рапорт аварійного комісара, на який посилається відповідач у відзиві, таким, що не спростовує вину водія автомобіля «KIA Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив, відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

09.02.2018 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (позивач, страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № НОМЕР_4 (надалі -договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «ACURA MDX», реєстраційний номер НОМЕР_2. Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 11.02.2018 до 24:00 год. 10.02.2019.

11.05.2018 у місті Києві на вулиці Старовокзальній сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «ACURA MDX», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «KIA Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2.

Вищезазначена ДТП за взаємним погодженням водіїв, оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом), у якому ОСОБА_2 визнав свою вину у спричиненні даної ДТП.

Внаслідок ДТП, автомобіль «ACURA MDX», реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», отримав механічні пошкодження.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «ACURA MDX», реєстраційний номер НОМЕР_2, відповідно до рахунку Фізичної особи-підприємця Дудукчяна Артура Альбертовича № 12 від 07.06.2018 та ремонтної калькуляції № 103 від 07.06.2018, становить 6 891,01 грн. (надалі -рахунок № 12 від 07.06.2018 та ремонтна калькуляція № 103 від 07.06.2018).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № КАСКО/033/00/18 0034 від 13.06.2018 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 6 891,01 грн., виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1422 від 14.06.2018.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 11.05.2018) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № НОМЕР_3. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Відповідно до полісу № НОМЕР_3, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн., строк дії даного полісу з 06.04.2018 по 05.04.2019.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_2 керував автомобілем «KIA Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1, на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № НОМЕР_3, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений рахунком № 12 від 07.06.2018, ремонтною калькуляцією № 103 від 07.06.2018, страховим актом № КАСКО/033/00/18 0034 від 13.06.2018 по договору страхування та платіжним дорученням № 1422 від 14.06.2018.

Положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № НОМЕР_3 становить 0,00 грн.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із претензією № 2328/17 від 11.07.2018 на суму 6 891,01, відповідно до якої позивач просив відповідача перерахувати у добровільному порядку протягом 30 днів з моменту отримання вказаної претензії 6 891,01 грн. страхового відшкодування за пошкоджений застрахований автомобіль. Факт отримання 12.07.2018 відповідачем зазначеної претензії підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення № 04 3, копія якого наявна в матеріалах справи.

У відповідь на претензію № 2328/17 від 11.07.2018 відповідач направив на адресу позивача лист № ЦВ-ЦВ-6817 від 24.09.2018 з відмовою у виплаті страхового відшкодування. Вказаним листом відповідач повідомив позивача про те, що, проаналізувавши фотографії з місця ДТП, повідомлення про ДТП, пояснення водіїв щодо механізму ДТП, на підставі розташування транспортних засобі відповідач дійшов висновку про те, що ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «ACURA MDX», реєстраційний номер НОМЕР_2. В діях водія автомобіля «KIA Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1, на думку відповідача, порушень Правил дорожнього руху України не встановлено.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування.

Матеріали справи містять відзив, поданий відповідачем 30.11.2018 через відділ діловодства суду, зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та безпідставними.

В основу заперечень відповідача покладене твердження про те, що в діях водія автомобіля «KIA Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1, на думку відповідача, порушень Правил дорожнього руху України не встановлено. У відзиві відповідач посилається на Рапорт б/н від 24.09.2018 аварійного комісара ОСОБА_6, в якому зазначено, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винен водій автомобіля «ACURA MDX», реєстраційний номер НОМЕР_2, який порушив вимоги п.п. 10.1, 10.3, 11.11 Правил дорожнього руху України, а в діях водія автомобіля «KIA Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1, порушень Правил дорожнього руху України не встановлено.

Враховуючи зазначене, на думку відповідача, у нього відсутні підстави вважати, що відповідальним за настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.05.2018 є водій забезпеченого транспортного засобу «KIA Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, а відповідно його цивільно-правова відповідальність не виникає.

Суд відхиляє твердження відповідача, викладені у відзиві, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 8 від 05 січня 1998 року) (далі - Положення), аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг.

Згідно п. 5 Положення діяльність аварійного комісара щодо з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Підставою для з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків є заява страховика (страхувальника) (п. 11 Положення).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що як у відзиві, так і в Рапорті б/н від 24.09.2018 аварійного комісара ОСОБА_6 відсутня будь-яка інформація про договір між відповідачем та аварійним комісаром ОСОБА_6.

Також матеріали справи не містять заяви від страховика до аварійного комісару, яка є обов'язковою умовою для складення рапорту.

Суд також вважає за необхідне зазначити про те, що остання сторінка Рапорту б/н від 24.09.2018 аварійного комісара ОСОБА_6 містить графу «Підпис», де дійсно є підпис, але не розшифровано кого саме.

Крім того матеріали справи не містять документів, які підтверджували б особу аварійного комісару, та не містять свідоцтва аварійного комісара.

Дослідивши текст відзиву та відмови у виплаті страхового відшкодування, судом встановлено, що відповідач не вказує про наявний рапорт аварійного комісара, обґрунтовуючи свою відмову виключно висновками, зробленими начальником відділу врегулювання збитків ОСОБА_10.

Суд також звертає увагу відповідача на те, що для встановлення вини учасника ДТП та встановлення якими саме пунктами Правил дорожнього руху України мали керуватися учасники ДТП потрібно мати спеціальні знання з автотехніки та трасології, проводити порівняльний аналіз двох транспортних засобів та виконати інший комплекс дій для встановлення вини кожного з учасників ДТП.

Пунктом 33.2 статті 33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України про її настання. У разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (затверджено Протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 за № 274 2011) (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 7 Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, схема ДТП. Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до спільного повідомлення про ДТП (європротоколу), учасники дійшли згоди, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2.

Страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (абз. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналогічні висновки містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 № 308/3162/15-ц/14.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 № 308/3162/15-ц/14 зроблено висновок про правильне застосування норм права (п. 88). За змістом пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та примітки до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення для отримання страхової виплати за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.

Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 № 308/3162/15-ц/14 (п. 60) зазначено, що згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України про її настання. У разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України, що діяли на день настання страхового випадку.

Отже, для отримання страхової виплати за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого (п. 61).

У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону (п.62).

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 6 891,01 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля, підтверджена рахунком № 12 від 07.06.2018, ремонтною калькуляцією № 103 від 07.06.2018, страховим актом № КАСКО/033/00/18 0034 від 13.06.2018 по договору страхування та платіжним дорученням № 1422 від 14.06.2018).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 6 891,01 грн. страхового відшкодування підлягає задоволенню повністю в сумі 6 891,01 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України). До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК країни).

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем (клієнт) та Адвокатським об'єднанням «ЕНТРОПІЯ ПРАВА» (адвокатське об'єднання) було укладено Договір № 1/07-2018 про надання правової допомоги від 06.07.2018, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об'єднання, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов'язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін.

Наявним в матеріалах справи Актом про надання правової допомоги № 29 від 09.11.2018 до Договору № 1/07-2018 про надання правової допомоги від 06.07.2018 (далі - Акт № 29 від 09.11.2018) підтверджено, що адвокатське об'єднання в особі адвоката Овчаренка Р.В. надало, а клієнт прийняв правові послуги щодо підготовки та складання позовної заяви про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування наземних транспортних засобів до ТДВ «СТДВ «Глобус» (п. 1 Акту № 29 від 09.11.2018). Загальна вартість послуг за цим Актом складає 3 000,00 грн. (п. 3 Акту № 29 від 09.11.2018).

В матеріалах справи наявна копія платіжного доручення № 2043 від 12.11.2018, зі змісту якого вбачається, що на рахунок Адвокатського об'єднання «ЕНТРОПІЯ ПРАВА» надійшли кошти від позивача у сумі 3 000,00 грн. в якості оплати за складання позовних заяв згідно рахунка № 29 від 09.11.2018. Також, в матеріалах справи наявна копія ордеру на надання правової допомоги серії КВ № 7 43602 від 06.07.2018.2018, яким уповноважено адвоката Овчаренка Руслана Вячеславовича на представництво інтересів Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в судах всіх юрисдикцій, інстанцій, органах державної влади та місцевого самоврядування, перед юридичними та фізичними особами.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 3 статті 56 ГПК України передбачено, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Враховуючи ціну позову, обсяг виконаної роботи та виходячи з розумної необхідності зазначених судових витрат для даної справи, витрати на оплату послуг адвоката в сумі 3 000,00 грн. визнаються судом співмірними.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем разом із позовною заявою подано попередній розрахунок суми судових витрат, який складається з витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 3 000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн..

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. та витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 3 000,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32, корпус літ. В; ідентифікаційний код 20448234) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40; ідентифікаційний код 20602681) 6 891,01 грн. (шість тисяч вісімсот дев'яносто одну гривню 01 коп.) страхового відшкодування, 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.) витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, та 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 04.01.2019.

Суддя Гумега О.В.