СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа № 913/328/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В., суддя Склярук О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача (вх. №766 Л/1-42) на рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2018 у справі № 913/328/18 (м. Харків, суддя Зюбанова Н.М., повний текст підписано 10.09.2018),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", м. Київ;

до відповідача ОСОБА_1 господарства "ВІКТОР", м. Попасна Попаснянського району Луганської області;

про стягнення 109520,09 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення 103223,06 грн пені та 6297,03 грн штрафу, нарахованих за несвоєчасну сплату вартості товару в сумі 41980,20 грн на підставі договору від 05.02.2008 № 01-01-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу та угоди від 02.07.2012 № 326/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні; 1000,00 грн адвокатських витрат за договором № 21-02-2018 від 21.02.2018.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.09.2018 у справі №913/328/18 в задоволенні позову відмовлено, оскільки вимоги договору від 05.02.2008 № 01-01-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу не передбачають відповідальність покупця за несвоєчасну оплату саме курсової різниці.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. В обґрунтуванні апеляційної скарги вказує, що стягнута судовими рішеннями у справі №916/1912/17 курсова різниця являє собою недосплачену повну вартість товару, а відтак її несвоєчасна сплата, є підставою для стягнення з покупця наслідків неналежного виконання грошового зобовязання у вигляді пені та штрафу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 прийнято справу №913/328/18 до провадження; призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв'язку, копію вищевказаної ухвали суду від 01.11.2018 учасниками справи отримано 09.11.2018 та 10.11.2018.

20.11.2018 та 04.12.2018 від ОСОБА_1 господарства "ВІКТОР" надійшли відзиви на апеляційну скаргу (вх.№1371, вх.№1894), в яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

11.01.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" надійшли письмові пояснення (вх.№304).

Оскільки, станом на 17.11.2019 клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2018 у справі № 913/328/18 не відповідає в повній мірі вимогам законодавства з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлених господарськими судами обставин у справі №916/1912/17, 05.02.2008 між ТОВ "Тридента Агро" (продавець) та ФГ "Віктор" (покупець) укладений договір купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №01-01-08, предметом якого є купівля-продажу засобів захисту рослин.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

За змістом п. 2.1. та 5.1 договору, асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та/або накладних документах відпуску товару, що є невід'ємною частиною цього договору. Покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках, та/або видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно до ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

В примітках додатків № 1 від 05.02.2008, № 2 від 29.08.2008, № 3 від 01.09.2008, № 4 від 20.10.2008, №5 від 29.10.2008 до договору купівлі-продажу № 01-01-08 від 05.02.2008 сторонами обумовлено, що у тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договору сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: S=(A1/A2)*B, де S - ціна на момент оплати; В - ціна на момент підписання; А2 - курс (НБУ) долара США до гривні на день підписання договору; А1 - курс (НБУ) долара США до гривні на день перерахування грошей.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами вказаного договору передбачено, що оплата товару проводиться таким чином: 30% від вартості товару оплачується покупцем протягом 3-х робочих днів з моменту підписання договору, 70% від вартості товару оплачується покупцем до 15.11.2009 (п. 5.3. договору).

На виконання умов укладеного договору, в період з березня по жовтень 2008 року ТОВ "Тридента Агро" на користь ФГ "Віктор" передало товар на загальну суму 731 169,68 грн, що підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання матеріальних цінностей.

Покупцем - ФГ "Віктор" було оплачено отриманий товар: 29.02.2008 - 270000,00 грн, 19.12.2008 - 47849,13 грн, 22.12.2008 - 80000,00 грн, 26.12.2008 - 50000,00 грн, 29.12.2008 - 70000,00 грн, 29.01.2009 - 80000,00 грн, 26.03.2009 - 106 114,14 грн. Частину отриманого товару було повернуто продавцю на підставі накладної № 47 від 09.06.2008 на суму 27206,40 грн.

Поряд з цим, 12.01.2011 між ТОВ "Тридента Агро" (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено угоду № 56-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги, в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ФГ "Віктор" зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), розміру пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат, що виникла у боржника за договором купівлі-продажу № 01-01-08 від 05.02.2008 (із врахуванням додаткової угоди № 1 від 28.01.2011).

В подальшому, 02.07.2012 між ФОП ОСОБА_2 (первісний кредитор) та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (новий кредитор) було укладено угоду № 326/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст.512-519 ЦК України) за умовами якого, ФОП ОСОБА_2 відступив ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" право вимоги виконання ФГ "Віктор" зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (різниці за курсом), розміру пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, що виникли у боржника внаслідок неналежного виконання умов договору купівлі-продажу № 01-01-08 від 05.02.2008.

Частиною 1 ст. 510 ЦК України встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно приписів ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст.516 ЦК України.

Аналізуючи фактичні обставини виконання сторонами умов договору, господарськими судами зроблено висновок про узгодженість сторонами необхідності виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу у національній валюті з врахуванням курсу долара США на день фактичної оплати вартості товару, яка на дату підписання договору купівлі-продажу № 01-01-08 від 05.02.2008, становила - 5,05 грн/дол. США.

За таких обставин господарськими судами при розгляді справи №916/1912/17 встановлено правомірність стягнення з відповідача 41 980,20 грн дооцінки вартості товару (курсової різниці) на платіж 80000,00 грн, здійснений відповідачем 29.01.2009.

В силу дії ч.4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, господарським судом при розгляді справи №916/1912/17 встановлено повну вартість товару, яка підлягала сплаті з боку ОСОБА_1 господарства "ВІКТОР" 29.01.2009, та розмір вартості товару, який не був погашений покупцем в силу неврахування курсової різниці - 41 980,20 грн.

У зв'язку з чим колегія суддів, всупереч висновку місцевого господарського суду, погоджується з позицією Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" щодо встановлення господарським судом при розгляді справи №916/1912/17 вартості неоплаченого 29.01.2009 товару в розмірі 41 980,20 грн.

Долучена до справи виписка з поточного рахунку позивача ВАТ "Прокредит Банк" (Том 1, а. с.34) підтверджує повне погашення відповідачем боргу за рішенням суду по справі № 916/1912/17 лише 01.02.2018.

Отже, вартість неоплаченого 29.01.2009 товару в розмірі 41 980,20 грн була погашена боржником лише 01.02.2018.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п.8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Приписами ч.1 ст. 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 Договору, за прострочення виконання зобовязання покупець зобовязаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п.8.4 Договору за несплату або несвоєчасну оплату товару покупець сплачує штраф у розмірі 15% від вартості несплаченого товару.

Положеннями ч.6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В той же час в пункті 8.3 договору сторонами узгоджено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання за договором здійснюється без обмеження строку.

Таким чином, за період з моменту виникнення прострочення з оплати товару в розмірі 41 980,20 грн (29.01.2009) до моменту погашення відповідної заборгованості (01.02.2018), наявні правові підстави для стягнення з покупця наслідків неналежного виконання грошового зобовязання у вигляді пені та штрафу, без обмеження строку відповідного нарахування.

Колегія суддів, проаналізувавши наданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" розрахунок суми штрафу в розмірі 6297, 03 грн та пені в розмірі 103233,06 грн за період прострочення з 29.01.2009 по 31.01.2018, встановила, що позивачем обрано належні періоді прострочення, суми заборгованості, останній є арифметично правильним. У звязку з цим, сума штрафу в розмірі 6297, 03 грн та сума пені в розмірі 103233,06 грн підлягає стягненню з боку відповідача.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про незаконність судового рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 господарства "ВІКТОР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" штрафу в розмірі 6297, 03 грн та пені в розмірі 103233,06 грн.

Одночасно колегія суддів вважає правомірним відшкодування позивачеві 1000,00 грн адвокатських витрат за договором № 21-02-2018 від 21.02.2018 з огляду на таке.

Згідно зі ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

В обґрунтування понесених витрат на оплату послуг адвоката ОСОБА_2 в суді першої інстанції позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 21.02.2018 року №21-02-2018; копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009; копію платіжного доручення №0.0..1 від 19.04.2018, про перерахування адвокату ОСОБА_2 за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги відвід 21.02.2018 року №21-02-2018 1000, 00 грн; копію акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги відвід 21.02.2018 року №21-02-2018 з детальним викладення переліку юридичних послуг наданих замовнику.

Враховуючи, що позивач надав суду докази отримання ним правничої допомоги, довів витрачений час адвокатом на вирішення питань, які виникли при в ході даного спору, заяву позивача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з покладенням на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо

-неналежного повідомлення судом про час і місце розгляду справи;

-неотримання від позивача заяви про збільшення позовних вимог, що унеможливило подачу відзиву на вказану заяву;

-необгрунтованого відхиленння судом клопотання ФГ "Віктор" про відкладення розгляду справи, внаслідок чого останній позбавлений був можливості подати заяву про застосування строків позовної давності з огляду на таке.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 06.07.2018 у цій справі прийнято позов до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (Том 1, а.с.2-3).

Відповідач отримав вказану ухвалу суду 24.07.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (Том 1, а.с.79).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 06.08.2018 у зв'язку із збільшенням розміру позовних вимог призначено судове засідання на 04.09.2018.

Вказана ухвала суду була отримана ФГ "Віктор" 30.08.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (Том 1, а.с.106)

Отже, ФГ "Віктор" належним чином повідомлялось місцевим господарським судом про дату, час та місце судових засідань, що виключає порушення Господарським судом Луганської області приписів процесуального законодавства.

Крім того, відповідач зазначає, що відхиливши заяву ФГ "Віктор" про відкладення розгляду справи (вх.№3047 від 04.09.2018), суд першої інстанції позбавив його можливості подати заяву про застосування строків позовної давності.

Втім, колегія суддів приймає до уваги, що з 24.07.2018 (дня отримання ухвали про прийняття позову до розгляду) відповідач був обізнаний про розгляд цієї справи господарським судом та мав можливість скористатись своїми правами, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, зокрема, ознайомитись з матеріалами справи, подати докази, свої міркування по суті спору. Відповідач не скористався своїм правом на участь в судових засіданнях суду першої інстанції, хоча завчасно отримував ухвали суду про призначення справи до розгляду, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 ГПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1)неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2)перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3)виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4)необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1)неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2)повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

3)неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання зявилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4)неявки в судове засідання учасника справи, якщо зявився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обовязковою.

Тобто, підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки.

В даному випадку ФГ "Віктор" не зазначалось про причини неможливості прибуття у судове засідання, що виключає можливість застосування ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Оскаржуване рішення суду прийнято в останній день строку, передбаченого ст.248 ГПК України.

Отже, Господарським судом Луганської області було створено належні умови для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, надано додатковий час для явки представника в судове засідання.

Приписами статті 42 ГПК України на сторони покладено обовязок сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідач, будучи обізнаним про наявність судового провадження у цій справі, не вжив заходів для завчасного направлення до господарського суду Луганської області своїх заяв, клопотань чи пояснень по суті спору.

З огляду на викладене, посилання відповідача на те, що з вини суду він був позбавлений можливості подати заяву про застосування строків позовної давності є необгрунтованими.

Також в своїх письмових поясненнях суду апеляційної інстанції відповідач вказує на те, що заява про збільшення позовних вимог направлена позивачем на неналежну адресу ФГ "Віктор", а саме: в населений пункт "Попасне" замість "Попасна", у звязку з чим відповідач її не отримував та був позбавлений можливості подати відзив на заяву.

Судова колегія враховує наступне.

27.07.2018 позивач надав Господарському суду Луганської області заяву про збільшення позовних вимог (Том 1, а.с.64-72).

В якості доказів направлення вказаної заяви відповідачу позивач надав суду фіскальний чек від 25.07.2018 та опис вкладення до цінного листа (Том 1, а.с.73-74).

З опису вкладення до цінного листа вбачається, що заява про збільшення позовних вимог направлена на належну адресу ФГ "Віктор" (згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань): 93300, Луганська область, Попаснянський район, м.Попасна, вул.Піщана,39.

Зазначення у фіскальному чеку назви міста "Попасне" замість "Попасна" судова колегія розцінює як технічну описку, яка не свідчить про помилковість адреси, на яку направлено лист.

Крім того, у фіскальному чеку зазначається лише стисла інформація про адресата та не відображається повна інформація про адресу отримувача.

Опис вкладення до цінного листа, в якому зазначена повна та правильна адреса відповідача, є належним доказом направлення відповідачу заяви про збільшення позовних вимог.

Крім того, відповідач був обізнаний про розгляд цієї справи господарським судом Луганської області, а тому, мав можливість ознайомитись з матеріалами справи та заявою позивача.

Відтак, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Луганської області від 20.08.2018 у справі № 913/253/18 скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, в силу положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати позивача за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_1 господарства "ВІКТОР".

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" задовольнити.

Рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2018 у справі № 913/328/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, ідентифікаційний код юридичної особи 38039872) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 господарства "ВІКТОР" (93300, Луганська область, Попаснянський район, м. Попасна, вул. Піщана, 39, ідентифікаційний код юридичної особи 30053491) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, ідентифікаційний код юридичної особи 38039872) 109520,09 грн заборгованості та 1000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 господарства "ВІКТОР" (93300, Луганська область, Попаснянський район, м. Попасна, вул. Піщана, 39, ідентифікаційний код юридичної особи 30053491) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, ідентифікаційний код юридичної особи 38039872) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2643,00 грн.

Доручити Господарського суду Луганської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий

Суддя О.І. Склярук