ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа№ 910/9242/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Тищенко А.І.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2018р. (повний текст складено 06.11.2018р.)

у справі № 910/9242/18 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України»

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про стягнення 777 081,27 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2018р. позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (52052, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Горького, вул. Наукова, 8, ) 471 750 (чотириста сімдесят одна тисяча сімсот п'ятдесят) грн. 82 коп. основного боргу, 161 862 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот шістдесят дві) грн. 10 коп. інфляційних втрат, 37 432 (тридцять сім тисяч чотириста тридцять дві) грн. 74 коп. - 3% річних, 10 065 (десять тисяч шістдесят п'ять) грн. 68 коп. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині в позові відмовлено повністю.

Рішення обґрунтоване неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №23/05/14-1-ор щодо сплати орендної плати.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2018р. в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було надано оцінки доказам та доводам відповідача стосовно акта передання права власності на придбане нерухоме майно від 30.10.2015р., укладеного між Держаним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» та ТОВ «ЕФЕКТІНВЕСТ-2015». Апелянт зазначає, що він не займав спірний об'єкта оренди у період з 30.10.2015р. по 30.12.2015р. і навіть юридично не мав не це підстав, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за вказаний період є необґрунтованим та недоведеним належними доказами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. відкрито апеляційне провадження.

Державне підприємство «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» своїх представників в судове засідання не направило, про причини неявки суд не повідомило, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлено.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

23.05.2014р. між Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 23/05/14-1-ор, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно, а саме нерухоме майно: вбудоване нежитлове приміщення на третьому поверсі трьохповерхової адміністративно-побутового корпусу, за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, 4 (літера А-3), загальною площею 619,5 кв. м. (майно, об'єкт оренди), що перебуває на балансі Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України». /а.с. 32/.

Згідно з п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 7.1. договору орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим договором.

Приміщення загальною площею 619,5 кв. м. за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, 4 (літера А-3) було передано відповідачу по акту приймання-передачі орендованого індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності. /а.с. 39/.

Згідно з п. 10.1. договору він вважається укладеним з моменту підписання орендодавцем та орендарем та діє до 12.06.2014р.

Додатковою угодою від 08.07.2014р. сторони дійшли згоди внести зміни до п. 10.1. договору та продовжили його дію до 31.12.2014р. /а.с. 40/.

Пунктом 10.4. договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця договір вважається продовженим на такий самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Доказів припинення договору або зміну його умов після закінчення строку у встановленому порядку матеріали справи не містять.

Згідно з п. 10.8. договору у разі припинення або розірвання цього договору майно, протягом трьох робочих днів, повертається орендарем орендодавцю за актом приймання-передачі.

Доказів повернення майна орендодавцю у встановленому порядку до суду не подано.

Відповідно до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п. 3.1. договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.2995р. № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (квітень 2014 р.) 56 407,94 грн.

Згідно з п. 3.2. договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.6. договору орендна плата сплачується орендарем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця, що зазначений у реквізитах цього договору. Орендна плата в повному обсязі перераховується Орендодавцеві щомісячно не пізніше 05 числа звітного місяця, при цьому орендна плата за перший місяць користування об'єктом оренди перераховується орендодавцеві протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до п. 3.10 договору зобов'язання орендаря щодо сплати орендної плати забезпечується у вигляді завдатку у розмірі, не меншому ніж орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за останній місяць оренди.

Згідно з п. 5.2 договору орендар зобов'язався протягом місяця після підписання договору внести завдаток, передбачений цим договором. Завдаток в повному обсязі сплачується орендодавцю. Після закінчення строку договору здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць з урахуванням внесеного орендарем завдатку.

Відповідач перерахував позивачу гарантійний платіж в розмірі 67 689,53 грн., що підтверджується меморіальним ордером № XLE9200276 від 02.09.2014р.

Відповідно до п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що позивачем за оренду об'єкта за договором нараховано орендну плату: за травень 2014 року (9 днів) - 19 651,80 грн., за червень 2014 року - 70 261,73 грн., за липень 2014 року - 70 964,35 грн., за серпень 2014 року - 71 248,21 грн., за вересень 2014 року - 71 818,20 грн., за жовтень 2014 року - 73 900,93 грн., за листопад 2014 року - 75 674,56 грн., за грудень 2014 року - 77 112,37 грн., за січень 2015 року - 79 425,74 грн., за лютий 2015 року - 84 344,58 грн., за березень 2015 року - 88 814,83 грн., за квітень 2015 року - 99 337,74 грн., за травень 2015 року - 113 245,02 грн., за червень 2015 року - 115 736,41 грн., за липень 2015 року - 116 199,36 грн., за серпень 2015 року - 115 037,36 грн., за вересень 2015 року - 114 117,06 грн., за жовтень 2015 року - 116 741,76 грн., за листопад 2015 року - 115 224,11 грн., за грудень 2015 року (24 дні) - 90 989,88 грн., всього на суму 1 779 846,00 грн.

В свою чергу відповідачем здійснено сплату послуг оренди на суму 1 240 405,65 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №XLE9200277 від 02.09.2014р., №XLE9200277 від 02.09.2014р., № XLE9200277 від 02.09.2014р., №XLE9200277 від 02.09.2014р., №XLE9900468 від 09.09.2014р., № XLEА900396 від 09.10.2014р., №XLEВ701701 від 07.11.2014р., №XLEС900376 від 09.12.2014р., №XLF2D01080 від 13.02.2015р., №XLFD00952 від 13.03.2015р., №XLF4A01216 від 10.04.2015р., №XLF5D00272 від 13.05.2015р., №XLF6C00744 від 12.06.2015р., №XLF7D00222 від 13.07.2015р., №XLF8D00173 від 13.08.2015р., №XLF9D00592 від 11.09.2015р.

Таким чином, враховуючи внесений гарантійний платіж, сума заборгованості по орендним платежам становить 471 750,82 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь орендодавця відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з п. 3.8. договору у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 1% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем нараховано пеню за порушення відповідачем строків внесення орендної плати за договором за період з 06.09.2015р. по 23.06.2016р.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). (п. 2 ст. 258 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позов здано до відділу зв'язку 11.07.2018р., про що свідчить потовий штемпель на конверті.

Відповідно до п. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідна заява відповідачем заявлялась під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу за пропуском строку позовної давності.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується із розрахунком суду першої інстанції та вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів, наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне. 30.10.2015р. між Державним підприємством «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефектінвест-2015» (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 010/01-13, за умовами якого покупець придбав нерухоме майно, що було виставлено для продажу на аукціоні від 11.01.2013р., в тому числі адміністративно-побутовий корпус з підвалом літ. А-3, А1-1, а, а1 - 3037 кв. м. та інше за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, 4. /а.с. 162/.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 25.12.2015р. на підставі свідоцтва приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за № 8326 виданого 25.12.2015р. здійснено реєстрацію права власності вказаного вище майна за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефектінвест-2015». /а.с. 142/.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Враховуючи те, що з 25.12.2015р. право власності на орендоване майно перейшло до ТОВ «Ефектінвест-2015», позивач правомірно заявив позовні вимоги про стягнення орендної плати по 25.12.2015р.

Доводи апелянта про те, що він не займав спірний об'єкт оренди за період з 30.10.2015р. по 31.12.2015р. документально не обґрунтовані. Крім того, як вже зазначалось вище, акт приймання-передачі щодо повернення об'єкту оренди до суду не подано.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2018р. у справі №910/9242/18.

керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2018р. у справі №910/9242/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/9242/18 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді А.І. Тищенко

О.В. Агрикова