ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року Справа № 918/508/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Василишин А.Р. , суддя Грязнов В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.09.2018 р. у справі № 918/508/18 (суддя Войтюк В.Р., повний текст рішення складено 18.09.2018 р.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (м. Київ)

до відповідачів: 1) дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м.Рівне); 2) Державної організації "Служба автомобільних доріг у Рівненській області" (м. Рівне)

про відшкодування збитків в розмірі 158 387 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Державної організації "Служба автомобільних доріг у Рівненській області" про відшкодування збитків в розмірі 158 387 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ним здійснено виплату страхувальнику страхового відшкодування, тому відповідач, як особа, яка відповідальна за завдані збитки, оскільки належним чином не здійснювала обслуговування та експлуатаційне утримання автомобільної дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується досудовим розслідуванням та постановою міськрайонного суду, має відшкодувати позивачу збитки.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 17.09.2018 р. у справі № 918/508/18 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що саме неналежний стан дороги став причиною дорожньо-транспортної пригоди та позивачем не доведено вину відповідачів у дорожньо-транспортній пригоді.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задоволити позов у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що доказів належного утримання дороги Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідачами суду надано не було. Скаржник вказує, що в даному випадку особами, які відповідають за шкоду, є відповідачі, оскільки як встановлює ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Скаржник звертає увагу суду на те, що належними та допустимими доказами відповідно до приписів процесуального закону щодо підтвердження факту місця та події є довідка про дорожньо-транспортну пригоду, схема місця дорожньо-транспортної пригоди, які оформлені за участю працівників Державтоінспекції МВС у відповідності до Інструкції. В матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що є факт місця дорожньо-транспортної пригоди, а також причинно-наслідковий звязок між подією та протиправною поведінкою відповідачів, які в свою чергу не доводять зворотного, що шкоду завдано не з його вини. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, а навпаки на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2018р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В.

Листом від 29.10.2018 р. №01-23/918/508/18/100/18, Північно-західним апеляційним господарським судом витребувано матеріали справи №918/508/18 з Господарського суду Рівненської області.

09.11.2018 р. на адресу апеляційного суду надійшли матеріали справи.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2018р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Василишин А.Р., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено сторонам строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив; роз'яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дана ухвала суду направлена на адреси сторін 12.11.2018р. та отримана позивачем - 14.11.2018р., а відповідачами - 13.11.2018р., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Державна організація "Служба автомобільних доріг у Рівненській області" надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №6678/18 від 08.11.2018 р.), в якому просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач-2 зазначає, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам, поданим позивачем, оскільки лист Млинівського відділення поліції від 22.01.2016р. № 404/210-2016, в якому зазначається, що протоколом огляду місця події від 20.09.2015р. було зафіксовано незадовільний, в порушення норм та стандартів, стан дороги в місці виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що і стало причиною аварійної обстановки не може вважатись належним, достовірним та достатнім доказом в розумінні ГПК України. Даний лист з посиланням на протокол огляду місця події не дає можливість встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Окрім того, на думку відповідача-2, працівник поліції, виїжаючи на огляд місця дорожньо-транспортної пригоди повинен оглянути дане місце події, зафіксувати всі необхідні дані, але для дачі відповіді про ймовірне існування причинно-наслідкового звязку між аварією та незадовільним станом дороги необхідно залучати відповідного експерта, який має необхідні знання та досвід. Позивач не подав до суду жодного висновку експерта, що спричинило неможливістю в подальшому встановлення реального стану речей.

Стосовно постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.10.2015р. у справі № 559/2568/15-п, відповідач-2 зазначає, що в ній відсутні відомості про те, що в ході судового засідання судом було встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, встановлено вину особи у його вчиненні, а встановлення судом даних фактів є важливими, оскільки вони охоплюють собою наявність причинно-наслідкового звязку між дорожньо-транспортною пригодою та порушенням норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, наявності вини посадової особи. Постановою суду було закрито провадження у даній справі з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення - відсутній субєкт правопорушення.

Таким чином, на думку відповідача-2, на підставі поданих позивачем до суду доказів не є можливим достовірно встановити дійсні обставини справи, позивач не подав достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідач-1 своїм правом, передбаченим ст. 263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу на подав.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.12.2014р. між ПАТ "СК "Українська страхова група" (страховик) та ТОВ "Реккітт Бенкізер хаусхолд енд Хелс Кео Україна" (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2802-00320/00001, предметом якого є страхування транспортного засобу "Hyundai Accent", державний реєстраційний номер № НОМЕР_1.

20.09.2015р. на автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Hyundai Accent", державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу ЗАЗ-ДЕУ, державний реєстраційний номер № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

В даній дорожньо-транспортній пригоді водій ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, тому за даним фактом було розпочато досудове розслідування, яким встановлено, що причиною даної аварійної ситуації став незадовільний стан дороги в місці виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується листом Млинівського відділення поліції від 22.01.2016р. №404/210-2016.

Як вбачається із даного листа, протоколом огляду місця події від 20.09.2015р. було зафіксовано незадовільний, в порушення норм та стандартів стан дороги в місці виникнення дорожньо-транспортної пригоди. Також із листа слідує, що 22.09.2015р. інспектором ВДАІ з обслуговування Демидівського та Млинівського районів ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 140 КУпАП відносно ОСОБА_4, як посадової особи, яка відповідає за забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг.

Відповідно до постанови Дубенського міськрайонного суду від 26.10.2015р. у справі 559/2568/15-п було закрито провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 140 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки він не є посадовою особою філії "Дубенський ДЕД" ДП "Рівненський облавтодор" та суб'єктом даного правопорушення.

Як зазначає апелянт, даною постановою суду встановлено порушення норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг. В ній зазначено, що ДЕД "ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" зобов'язані виконувати лише ті роботи та у тому обсязі, які встановлені замовником, і мають відповідне фінансування; на вказану ділянку дороги не було виділено жодних коштів.

04.11.2015р. ТОВ "Реккітт Бенкізер хаусхолд енд Хелс Кео Україна" (страхувальник) звернулося до ПАТ "СК "Українська страхова група" (страховик) із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

02.12.2015р. ПАТ "СК "Українська страхова група" на підставі висновків експертизи №84 від 23.10.2015р. та №1011 від 19.11.2015р. було складено страховий акт №КА-6819 від 02.12.2015р. та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику в розмірі 158 387,63 грн.

На підставі вищевказаних документів, ПАТ "СК "Українська страхова група" здійснило виплату ТОВ "Реккітт Бенкізер хаусхолд енд Хелс Кео Україна" страхового відшкодування в розмірі 158 387 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 21958 від 02.12.2015р. та №21977 від 03.12.2015р.

20.03.2018р. ПАТ "СК "Українська страхова група" було направлено претензію до Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) №0826, в якій просило відшкодувати понесені збитки у розмірі 158 387 грн.

23.04.2018р. від Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) на адресу ПАТ "СК "Українська страхова група" надійшла відповідь, в якій він не визнає вимог позивача щодо відшкодування шкоди, на підставі не визначеності балансоутримувача даної ділянки дороги та ким здійснюється експлуатаційне утримання.

Предметом даного позову є матеріально-правова вимога позивача про відшкодування збитків в розмірі 158 387 грн., які понесені ним у зв'язку із виплатою страхувальнику страхового відшкодування до відповідача - особи, яка відповідальна за завдані збитки, оскільки належним чином не здійснювала обслуговування та експлуатаційне утримання автомобільної дороги де сталася дорожньо-транспортна пригода.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Положеннями статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За приписами частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитки визначаються як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); як доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи положення ст. 22 ЦК України, ст. 224 ГК України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Правовідносини у сфері користування дорогами врегульовано нормами Закону України "Про дорожній рух" та Закону України "Про автомобільні дороги".

Так, відповідно до ст. 5 Закону України "Про автомобільні дороги" (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди) автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях.

Згідно ст. 7 Закону України "Про автомобільні дороги" автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.

Відповідно до положень статті 10 Закону України "Про автомобільні дороги" державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Основними обов'язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є: розробка та реалізація заходів з безпеки дорожнього руху; забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів з нормативними технічними характеристиками і навантаженнями; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами (ст. 11 Закону України "Про автомобільні дороги").

Відповідно до п. 3 ст. 13 Закону України "Про автомобільні дороги" орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Статтею 9 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.

Статтею 24 Закону України "Про дорожній рух" (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди) передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна пригода або несвоєчасне забезпечення екстреною медичною допомогою людини, яка перебуває у невідкладному стані, сталася з їх вини.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в розумінні наведених положень норм матеріального права у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами за наявності їх вини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно постанови КМ України від 16.09.2015р. №712 "Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення", автомобільна дорога М-19 Доманове (на м. Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на м. Бухарест) включена до переліку доріг загального користування державного значення, як міжнародна автомобільна дорога.

Як встановлено апеляційним судом, 31.01.2015р. між Службою автомобільних доріг у Рівненській області, як замовником, та ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", як підрядником, був укладений договір №1, згідно п. 1 якого підрядник зобов'язується надати послуги по експлуатаційному утриманню та поточному ремонту автомобільних доріг державного значення в межах Рівненської області - 2000,9 км за рахунок коштів державного бюджету відповідно до умов договору, а замовник прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до додатку № 1 Технічне завдання на послуги "Еексплуатаційне утримання та поточний ремонт автомобільних доріг державного значення в межах Рівненської області - 2000,9 км" до договору від 31.01.2015 р. №1, дорога Доманове-Ковель-Чернівці-Теребляче перебувала в переліку доріг на експлуатаційне утримання та поточний ремонт.

Таким чином, ДП "Рівненський облавтодор", в особі структурного підрозділу - філії "Дубенська ДЕД", на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, обслуговувало та здійснювало експлуатаційне утримання та поточний ремонт автомобільної дороги М-19 Доманове (на м. Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на м.Бухарест), тобто саме відповідач-1 є уповноваженим органом, що здійснював управління автомобільною дорогою, де сталася дорожньо-транспортна пригода.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що предметом доказування у даній справі є наявність або відсутність понесених позивачем збитків, тому для притягнення відповідачів до відповідальності необхідно встановити такі складові: наявність шкоди, вини, причинно-наслідковий зв'язок та розмір збитків.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що в рамках проведення досудового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди на автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче, внаслідок якої тілесні пошкодження отримав водій транспортного засобу "Hyundai Accent" ОСОБА_1 було встановлено те, що причиною даної аварійної ситуації став саме незадовільний стан дороги в місці виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду критично оцінює такі доводи позивача, оскільки працівники поліції, виїжджаючи на огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, згідно наданих йому повноважень, здійснює огляд місця події та фіксує всі необхідні дані.

Однак, в силу вимог Закону України "Про Національну поліцію" та КПК України працівники поліції не уповноважені на стадії досудового розслідування встановлювати факт наявності або відсутності вини осіб, а лише здійснюють фіксування даних, в свою чергу обов'язок встановлення вини особи покладається на суд.

При цьому, для дачі відповіді про ймовірне існування причинно-наслідкового звязку між дорожньо-транспортною пригодою та незадовільним станом дороги необхідно залучати відповідного експерта, який має необхідні знання та досвід.

Однак, в матеріалах справи відсутній висновок експерта, яким було б встановлено причинно-наслідковий зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулася та незадовільним станом дорожнього покриття; позивачем до матеріалів справи не подано дорожньо-технічного дослідження, автотехнічного дослідження, на підставі яких суд міг би встановити причинно-наслідковий зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою та незадовільним станом дороги.

Також позивач, як підставу для стягнення збитків, посилається на постанову Дубенського міськрайонного суду від 26.10.2015р. у справі 559/2568/15-п, яка прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне провопорушення від 22.09.2015 р. відносно ОСОБА_4, якою, на його думку, встановлено обставини порушення норм та стандартів, які стосуються безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільної дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Дубенського міськрайонного суду від 26.10.2015р. у справі 559/2568/15-п було закрито провадження у справі відносно ОСОБА_4 за ч.4 ст. 140 КУпАП у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки він не є посадовою особою філії "Дубенський ДЕД" ДП "Рівненський облавтодор" та суб'єктом даного правопорушення, тобто в матеріалах справи відсутні докази притягнення посадової особи відповідача-1 до адміністративної відповідальності за рішенням суду.

При цьому, колегія суддів вказує, що зі змісту даної постанови судом встановлено, що в ній не досліджувалися (встановлювались) обставини порушення норм та стандартів, що стосуються забезпечення дорожнього руху при утриманні автомобільної дороги де сталася дорожньо-транспортна пригода, а лише міститься посилання на протокол про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_4, згідно якого останній не вжив заходів щодо приведення узбіччя на рівень проїзної частини, внаслідок чого не було водовідводу проїзної частини, що супутньо спричинило скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, суд в даній постанові лише посилається на дані, які були встановлені працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_4 та не досліджує причини або ж обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди чи вину особи у її вчиненні.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що адміністративний протокол є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, який містить дані, що мають значення для правильного вирішення спору, але останній не має юридичної сили встановленого факту вини особи щодо якої він винесений.

Разом з тим, встановлення обставин та причин скоєння дорожньо-транспортної пригоди або ж встановлення вини особи у її вчиненні є невід'ємною частиною, оскільки вони встановлюють наявність причинно-наслідкового зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою та порушення норм та стандартів утримання автомобільної дороги та наявність вини посадової особи.

Також, суд не приймає до уваги лист Млинівського відділення поліції від 22.01.2016р. №404/210-2016, в якому мітиться посилання на протокол огляду місця події від 20.09.2015р, яким було зафіксовано незадовільний, в порушення норм та стандартів стан дороги в місці виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що і стало причиною аварійної обстановки, оскільки даний протокол огляду місця події не має юридичної сили встановленого факту вини особи щодо якої він винесений, не встановлює причин скоєння дорожньо-транспортної пригод та факту вчинення адміністративного правопорушення, а також вину особи у її вчиненні.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не доведено суду наявності склад правопорушення для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків, тобто позивачем не доведено, що саме неналежний стан дороги став причиною дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини відповідачів, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з урахуванням усього вищевказаного у апеляційного суду немає правових підстав для його скасування.

За таких обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 17.09.2018 р. у справі № 918/508/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.09.2018 р. у справі № 918/508/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Грязнов В.В.