ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2019 Справа № 904/2187/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кощеєв І.М., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №159/ПУ/2019 від 27.12.2018, адвокат

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2018 у справі №904/2187/18 (суддя Петренко Н.Е.; рішення ухвалене о 14:33 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 14.09.2018)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт", м.Дніпро

про стягнення штрафу в розмірі 632862,20 грн., неустойки в розмірі 2786485,01грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 3419347,21 грн., з яких: 632862,20 грн. - штраф, 2786485,01 грн. - неустойка.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду №3446-ПУ-УМТС від 20.12.2016 в частині своєчасного виконання робіт.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2018 у справі №904/2187/18 (суддя Петренко Н.Е.) позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" про стягнення штрафу в розмірі 632862,20 грн., неустойки в розмірі 2786485,01 грн. - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" неустойку в розмірі 1978262,68 грн., штраф у розмірі 632862,20 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 39166,87 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону. Вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки за загальний період з 03.05.2017 по 20.05.2017 в сумі 193401,00 грн. визнані судом такими, що не підлягають задоволенню зі спливом строку позовної давності.

Відповідач (ТОВ Фірма "Дніпро-Контракт") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2018 у справі №904/2187/18 скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального права (частини 1 статті 546, статей 547, 594, 595, 610, 612, 856 Цивільного кодексу України). Як вважає відповідач, він законно скористався правом притримання, що встановлено судом першої інстанції, але суд зазначив, що листи про притримання не можуть вважатися доказами належного повідомлення, з чим відповідач погодитися не може. В додаткових поясненнях по суті апеляційної скарги відповідач вказує також на необґрунтованість оскарженого рішення суду в частині незастосування позовної давності до вимог про стягнення штрафу на суму 264780,00 грн. за специфікаціями №№5-12.

Позивач (ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, оскільки прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, що в силу статті 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Позивач вказує, що матеріали справи не містять докази того, що він був повідомлений належним чином про застосування відповідачем права, передбаченого статтею 856 Цивільного кодексу України. Листи №12/09 від 06.12.2017, №12/23 від 13.12.2017, №12/30 від 27.12.2017, №02/13 від 15.02.2018, №03/12 від 03/12 від 19.03.2018, №04/17 від 26.04.2018, №05/39 від 29.05.2018, які відповідач надав, не можуть вважатися доказами належного повідомлення про притримання результату.

У судових засіданнях 17.12.2018 та 09.01.2019 представник відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представник позивача ОСОБА_1 заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 17.12.2018 оголошувалась перерва до 09.01.2019 та до 14.01.2019.

За результати перегляду цієї справи в судовому засіданні 14.01.2019 судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

20.12.2016 між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (Замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" (Підрядник) укладений договір підряду №3446-ПУ-УМТС (надалі - Договір), відповідно до умов якого Підрядник приймає на себе зобов'язання на свій ризик і за завданням Замовника виконати з власних матеріалів ремонт (надалі - роботи) обладнання, його вузлів та комплектуючих (надалі - обладнання), зазначених у Специфікаціях, підписаних сторонами, що є невід'ємною частиною даного Договору, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити Підряднику виконані у відповідності з умовами даного договору роботи.

Пунктом 1.3. Договору сторони визначили, що безпосередній перелік робіт, обсяг, вартість робіт узгоджуються сторонами у додатках, що є невід'ємними частинами Договору.

Місце виконання робіт: м. Павлоград, вул. Преображенська, 1 (пункт 1.5. Договору).

Згідно з пункту 2.1. Договору Підрядник, зокрема, зобов'язується:

- виконати роботи протягом 20 календарних днів з моменту передачі обладнання в ремонт та підписання відповідного акту приймання-передачі обладнання в ремонт, якщо інший строк не обумовлений сторонами у додатках до даного Договору (пункт 2.1.2.);

- після закінчення виконання робіт своєчасно, однак, не пізніше 2 календарних днів до дати прогнозованого передавання обладнання з ремонту, повідомити Замовника про готовність обладнання для передачі з ремонту (пункт 2.1.10.);

- здати Замовнику виконані роботи із оформленням акту приймання-передачі виконаних робіт та наданням акту випробування обладнання у відповідності із розробленою програмою випробувань (пункт 2.1.11.);

- після виконання робіт передати Замовнику за актом приймання-передачі обладнання з ремонту. В акті приймання-передачі обладнання в обов'язковому порядку зазначається кількість, наявність зовнішніх пошкоджень, комплектність обладнання, переданого з ремонту (пункт 2.1.13.).

За умовами пункту 2.2. Договору Замовник, зокрема, зобов'язується:

- передати Підряднику обладнання за актом приймання-передачі обладнання. В акті приймання-передачі обладнання в обов'язковому порядку зазначається кількість, наявність зовнішніх пошкоджень, комплектність, заставна вартість обладнання, переданого в ремонт (підпункт 2.2.1.);

- своєчасно оплатити роботи у строки, визначені даним договором (підпункт 2.2.2.);

- прийняти від Підрядника виконані роботи за актом приймання-передачі виконаних робіт (підпункт 2.2.3.);

- прийняти від Підрядника обладнання з ремонту за актом приймання-передачі. В акті приймання-передачі в обов'язковому порядку зазначається кількість, наявність зовнішніх пошкоджень, комплектність обладнання, переданого з ремонту (підпункт 2.2.4.).

У пункті 3.1. Договору сторони визначили, що загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх додатків, що є невід'ємною частиною даного Договору.

Вартість виконаних Підрядником робіт формується на підставі калькуляції (кошторису) та узгоджується сторонами у додатках, що є невід'ємними частинами даного Договору (пункт 3.2. Договору).

Згідно з пунктом 3.4. Договору розрахунки за даним Договором здійснюються Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника протягом 5 робочих днів з 60-го календарного дня з дати підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Замовника.

За умовами пункту 4.1. Договору передача обладнання для виконання робіт за даним Договором та його повернення з ремонту здійснюється сторонами із оформленням відповідного акту приймання-передачі обладнання. Допускається передача у ремонт обладнання у розібраному стані. Допускається не комплектувати обладнання частинами, які у відповідності із технічним завданням підлягають заміні.

Доставка обладнання до місця проведення ремонту та з ремонту здійснюється автотранспортом Підрядника за його рахунок та входить у вартість робіт, що виконуються Підрядником. Підрядник надає ТТН за операціями доставки обладнання у/з ремонту (пункт 4.2. Договору).

Умовами пункту 6.4. Договору передбачена відповідальність Підрядника за порушення строків виконання своїх зобов'язань, визначених підпунктом 2.1.2. даного Договору, а саме:

- за невиконання зобов'язання в строк, передбачений в підпункті 2.1.2. цього Договору, Підрядник виплачує Замовнику неустойку у вигляді штрафу в розмірі 10% від вартості робіт згідно з відповідним додатком (підпункт 6.5.1. Договору);

- у разі, якщо невиконання зобов'язання в строк, передбачений в підпункті 2.1.2. цього Договору, становить більше 10 календарних днів, Підрядник, починаючи з 11 дня, виплачує Замовнику неустойку у розмірі 0,5% від вартості робіт згідно відповідного додатку за кожен день прострочки (підпункт 6.5.2. Договору).

Відповідно до пункту 8.1. Договору він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк дії Договору встановлюється до 31.12.2017 включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за даним Договором, строк дії Договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони уклали специфікації до Договору: №5 від 31.03.2017, №6 від 31.03.2017, №7 від 31.03.2017, №8 від 03.04.2017, №9 від 03.04.2017, №10 від 03.04.2017, №11 від 03.04.2017, №12 від 05.04.2017, №13 від 01.06.2017, №15 від 15.06.2017, №16 від 23.06.2017, №17 від 23.06.2017, №18 від 28.07.2017, №19 від 28.07.2017, №20 від 04.07.2017, №21 від 04.07.2017, №24 від 12.07.2017, №26 від 12.07.2017, №27 від 01.08.2017, №29 від 23.08.2017, №32 від 11.10.2017.

За твердженням позивача, в порушення встановлених вищезазначеними Специфікаціями строків виконання робіт, відповідач взяті на себе зобов'язання по виконанню ремонту переданого обладнання здійснив несвоєчасно.

Керуючись пунктом 6.4. Договору, яким передбачена відповідальність Підрядника за порушення строків виконання своїх зобов'язань, визначених підпунктом 2.1.2. даного Договору, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 632862,20 грн. штрафу, 2786485,01 грн. неустойки, а всього: 3419347,21 грн.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку із виконанням сторонами договору підряду.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина перша статті 216 Господарського кодексу України зазначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тобто, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до стаття 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодекс України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Положеннями пункту 6.4.1. Договору врегульовано умови виникнення у відповідача обовязку зі сплати неустойки у вигляді штрафу та відповідно виникнення у позивача права на отримання суми штрафу, а саме: у разі прострочення виконавцем згідно з пунктом 2.1.2. Договору повернення обладнання з ремонту

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок штрафу і неустойки, наданий позивачем, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог частково з таких підстав.

При здійсненні розрахунку неустойки позивач правильно нарахував її за весь період прострочення, а не лише за 6 місяців, відповідно пункту 6.9. Договору.

До того ж, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно погодився з твердженнями позивача щодо незастосування до нарахування неустойки Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", оскільки в даному випадку нарахування штрафних санкцій здійснюється за прострочення виконання відповідачем саме негрошового зобов'язання.

Разом з цим при здійсненні розрахунку штрафних санкцій позивачем не враховані приписи частини п'ятої статті 254 Цивільного кодексу України: якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Так, у специфікаціях №5 від 31.03.2017, №6 від 31.03.2017, №7 від 31.03.2017, №12 від 05.04.2017, №18 від 28.07.2017, №19 від 28.07.2017, №29 від 23.08.2017, №32 від 11.10.2017 останній день строку виконання ремонту припадав на вихідний день, тому днем закінчення строку за цими специфікаціями слід вважати перший за ним робочий день.

Також матеріалами справи встановлено, що позивач здійснив розрахунок штрафних санкцій, помилково врахувавши до періоду прострочення дні виконання зобов'язання за актами здачі-прийняття робіт.

Крім того, зі змісту підпунктів 6.5.1., 6.5.2. Договору вбачається, що сторони узгодили розраховувати штраф і неустойку, виходячи з вартості робіт за кожен день прострочення, тобто від вартості невиконаних робіт. Разом з цим позивач при здійсненні розрахунку безпідставно нарахував штраф і пеню від загальної вартості робіт за специфікаціями, без врахування строків виконаних робіт за актами здачі-прийняття робіт.

Відтак, за перерахунком суду штрафні санкції за несвоєчасне виконання робіт за вищезазначеними специфікаціями складають: неустойка - 2171663,68 грн.; штраф - 673257,20 грн., а саме:

1) Специфікація №5 від 31.03.2017 на суму 576600,00 грн.

05.05.2017 - 24.05.2017 (20 днів) на суму 476400,00 грн. - 47640,00 грн.;

05.05.2017 - 26.06.2017 (53 дні) на суму 100200,00 грн. - 26553,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 74193,00 грн.

Штраф: 57660,00 грн.

2) Специфікація №6 від 31.03.2017 на суму 338400,00 грн.

05.05.2017 - 19.06.2017 (46 днів) на суму 138000,00 грн. - 31740,00 грн.;

05.05.2017 - 27.07.2017 (84 дні) на суму 200400,00 грн. - 84168,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 115908,00 грн.

Штраф: 33840,00 грн.

3) Специфікація №7 від 31.03.2017 на суму 269400,00 грн.

05.05.2017 - 19.06.2017 (46 днів) на суму 69000,00 грн. - 15870,00 грн.;

05.05.2017 - 17.08.2017 (105 днів) на суму 200400,00 грн. - 105210,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 121080,00 грн.

Штраф: 26940,00 грн.

4) Специфікація №8 від 03.04.2017 на суму 69000,00 грн.

08.05.2017 - 17.08.2017 (102 дні) на суму 69000,00 грн. - 35190,00 грн.;

Всього пеня за цією специфікацією: 35190,00 грн.

Штраф: 6900,00 грн.

5) Специфікація №9 від 03.04.2017 на суму 507600,00 грн.

08.05.2017 - 26.06.2017 (50 днів) на суму 207000,00 грн. - 51750,00 грн.;

08.05.2017 - 29.08.2017 (114 днів) на суму 300600,00 грн. - 171342,00 грн.;

Всього пеня за цією специфікацією: 223092,00 грн.

Штраф: 50760,00 грн.

6) Специфікація №10 від 03.04.2017 на суму 327600,00 грн.

08.05.2017 - 03.07.2017 (57 днів) на суму 38400,00 грн. - 10944,00 грн.;

08.05.2017 - 10.08.2017 (95 днів) на суму 138000,00 грн. - 65550,00 грн.;

08.05.2017 - 17.08.2017 (102 дні) на суму 69000,00 грн. - 35190,00 грн.;

08.05.2017 - 29.08.2017 (114 днів) на суму 82200,00 грн. - 46854,00 грн.;

Всього пеня за цією специфікацією: 158538,00 грн.

Штраф: 32760,00 грн.

7) Специфікація №11 від 03.04.2017 на суму 338400,00 грн.

02.05.2017 - 26.09.2017 (148 днів) на суму 338400,00 грн. - 250416,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 250416,00 грн.

Штраф: 33840,00 грн.

8) Специфікація №12 від 05.04.2017 на суму 220800,00 грн.

14.05.2017 - 03.07.2017 (51 день) на суму 19200,00 грн. - 4896,00 грн.;

14.05.2017 - 27.07.2017 (75 днів) на суму 169200,00 грн. - 63450,00 грн.;

14.05.2017 - 29.08.2017 (108 днів) на суму 32400,00 грн. - 17496,00 грн.;

Всього пеня за цією специфікацією: 85842,00 грн.

Штраф: 22080,00 грн.

9) Специфікація №13 від 01.06.2017 на суму 276000,00 грн.

10.07.2017 - 26.09.2017 (79 днів) на суму 276000,00 грн. - 109020,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 109020,00 грн.

Штраф: 27600,00 грн.

10) Специфікація №21 від 04.07.2017 на суму 722400,00 грн.

14.08.2017 - 30.08.2017 (17 днів) на суму 722400,00 грн. - 61404,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 61404,00 грн.

Штраф: 72240,00 грн.

11) Специфікація №20 від 04.07.2017 на суму 361200,00 грн.

14.08.2017 - 29.10.2017 (77 днів) на суму 361200,00 грн. - 139062,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 139062,00 грн.

Штраф: 36120,00 грн.

12) Специфікація №26 від 12.07.2017 на суму 90288,00 грн.

22.08.2017 - 08.11.2017 (79 днів) на суму 90288,00 грн. - 35663,76 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 35663,76 грн.

Штраф: 9028,80 грн.

13) Специфікація №24 від 12.07.2017 на суму 180576,00 грн.

22.08.2017 - 05.10.2017 (45 днів) на суму 90288,00 грн. - 20314,80 грн.

22.08.2017 - 28.11.2017 (99 днів) на суму 90288,00 грн. - 44692,56 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 65007,36 грн.

Штраф: 18057,60 грн.

14) Специфікація №16 від 23.06.2017 на суму 269400,00 грн.

01.08.2017 - 30.10.2017 (91 день) на суму 269400,00 грн. - 122577,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 122577,00 грн.

Штраф: 26940,00 грн.

15) Специфікація №15 від 15.06.2017 на суму 126600,00 грн.

24.07.2017 - 27.09.2017 (66 днів) на суму 100200,00 грн. - 33066,00 грн.;

24.07.2017 - 28.11.2017 (128 днів) на суму 26400,00 грн. - 16896,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 49962,00 грн.

Штраф: 12660,00 грн.

16) Специфікація №17 від 23.06.2017 на суму 462510,00 грн.

31.07.2017 - 22.08.2017 (23 дні) на суму 48510,00 грн. - 5578,65 грн.;

31.07.2017 - 19.10.2017 (81 день) на суму 200400,00 грн. - 81162,00 грн.;

31.07.2017 - 30.10.2017 (92 дні) на суму 100200,00 грн. - 46092,00 грн.;

31.07.2017 - 28.11.2017 (121 день) на суму 100200,00 грн. - 60621,00 грн.;

31.07.2017 - 08.02.2018 (193 дні) на суму 13200,00 грн. - 12738,00грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 206191,65 грн.

Штраф: 46251,00 грн.

17) Специфікація №18 від 28.07.2017 на суму 238200,00 грн.

17.08.2017 - 100 200,00 грн. - виконано в строк;

08.09.2017 - 19.10.2017 (42 дні) на суму 138 000,00 грн. - 28980,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 28980,00 грн.

Штраф: 13800,00 грн.

18) Специфікація №19 від 28.07.2017 на суму 169200,00 грн.

08.09.2017 - 30.10.2017 (53 дні) на суму 69000,00 грн. - 18285,00 грн.;

08.09.2017 - 28.11.2017 (82 дні) на суму 100200,00 грн. - 41082,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 59367,00 грн.

Штраф: 16920,00 грн.

19) Специфікація №27 від 01.08.2017 на суму 369600,00 грн.

11.09.2017 - 30.10.2017 (50 днів) на суму 69000,00 грн. - 17250,00 грн.;

11.09.2017 - 28.11.2017 (79 днів) на суму 100200,00 грн. - 39579,00 грн.;

11.09.2017 - 27.12.2017 (108 днів) на суму 200400,00 грн. - 108216,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 165045,00 грн.

Штраф: 36960,00 грн.

20) Специфікація №29 від 23.08.2017 на суму 594998,40 грн.

20.10.2017 - 30.10.2017 (11 днів) на суму 594998,40 грн. - 32724,91 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 32724,91 грн.

Штраф: 59499,84 грн. (позивач просив стягнути штраф у розмірі 59499,80 грн.)

21) Специфікація №32 від 11.10.2017 на суму 396450,00 грн.

28.11.2017 - 72 450,00 грн. - виконано в строк;

22.12.2017 - 27.12.2017 (6 днів) на суму 108000,00 грн. - 3240,00 грн.

22.12.2017 - 17.01.2018 (27 днів) на суму 216000,00 грн. - 29160,00 грн.

Всього пеня за цією специфікацією: 32400,00 грн.

Штраф: 32400,00 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався також на своє право як кредитора, передбачене статтею 594 Цивільного кодексу України, на притримання речі.

В обґрунтування таких доводів позивачем надані до матеріалів справи листи: №12/09 від 06.12.2017, №12/23 від 13.12.2017, №12/30 від 27.12.2017, № 02/13 від 15.02.2018, №0/12 від 19.03.2018, №04/17 від 26.04.2018, №05/39 від 29.05.2018, зі змісту яких вбачається, що відповідач неодноразово повідомляв позивача про заборгованість, яка утворилась у ПрАт "ДТЕК Павлоградвугілля" по розрахунках із ТОВ Фірма "Дніпро-Контракт", у звязку з чим останнє вимушено тимчасово призупинити відвантаження готової продукції до повного погашення простроченої заборгованості.

Відповідно до статті 856 Цивільного кодексу України, якщо замовник не сплатив встановленої ціни роботи або іншої суми, належної підрядникові у зв'язку з виконанням договору підряду, підрядник має право притримати результат роботи, а також устаткування, залишок невикористаного матеріалу та інше майно замовника, що є у підрядника.

Проте, як правильно відзначив суд першої інстанції, відповідач не прийняв до уваги, що загальний правовий зміст такого способу забезпечення зобов'язань визначається статтями 594-597 Цивільного кодексу України.

Загальний цивільно-правовий зміст права підрядника на притримання має такі суттєві ознаки:

- підрядник повинен правомірно володіти майном замовника;

- порушення замовником строків виконання своїх зобов'язань за договором підряду;

- підрядник повинен повідомити замовника про притримання певних речей чи майна.

За приписами статті 595 Цивільного кодексу України кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника.

Матеріалами справи не містять доказів того, що від відповідача на адресу позивача надходили будь-які повідомлення про застосування ним права, встановленого статтею 856 Цивільного кодексу України.

За наведених вище обставин колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції, що означені вище листи, на які посилається відповідач, не можуть слугувати доказом належного повідомлення про притримання результату роботи, оскільки в листах не зазначено, яке саме відремонтоване обладнання притримане відповідачем 9 та за якими Специфікаціям чи Актом прийому-передачі обладнання в ремонт) та відсутні докази направлення листів позивачу.

Отже, при ухваленні оскарженого рішення суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, належним чином дослідив усі докази та заперечення та правильно зазначив, що не надано доказів про те, що позивач був повідомлений належним чином про застосування відповідачем права, передбаченого статтею 856 Цивільного кодексу України. Листи №12/09 від 06.12.2017, №12/23 від 13.12.2017, №12/30 від 27.12.2017, № 02/13 від 15.02.2018, №0/12 від 19.03.2018, №04/17 від 26.04.2018, №05/39 від 29.05.2018, які відповідач додав до справи не можуть вважатися доказами належного повідомлення про притримання результату роботи, оскільки: - частина з них датується вже після настання строку виконання ремонту обладнання; - листи не містять доказів того, що заборгованість є простроченою; - в листах не зазначається, яке саме відремонтоване обладнання притримане відповідачем; - також не додані докази їх направлення на адресу позивача.

Крім того, колегія суддів враховує на те, що в умовах пункту 3.3. Договору відповідач окремо зазначив, що Підрядник підтверджує, що всі матеріали, необхідні для виконання Робіт за цим Договором, придбані до початку узгодження вартості Робіт за відповідним Додатком і їх вартість включена в калькуляцію (кошторис).

Відтак доводи апеляційної скарги відповідача про те, що неповна та несвоєчасна оплата виконаних робіт перешкоджала йому в дотриманні строків її виконання не спростовують наведених вище обставин та правових висновків.

Таким чином, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість частини позовних вимог, а саме: неустойки - в розмірі 2171663,68 грн., штрафу - в розмірі 632862,20 грн., оскільки в частині стягнення штрафу суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог.

Разом із цим суд першої інстанції правильно врахував, що 21.08.2018 відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення неустойки, яка обґрунтована тим, що за специфікаціями №5 від 31.03.2017, №6 від 31.03.2017, №7 від 31.03.2017, №8 від 03.04.2017, №9 від 03.04.2017, №10 від 03.04.2017, №11 від 03.04.2017, №12 від 05.04.2017 позивачем пропущено встановлений законом річний строк позовної давності. Враховуючи цю обставин у позивач просить застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки, нарахованої за вказаними специфікаціями за загальний період з 03.05.2017 по 20.05.2017.

У відповідності до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно пункту 2 частини другої стаття 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач нарахував неустойку за спірними специфікаціями наступним чином:

- за специфікацією № 5 від 31.03.2017 - з 03.05.2017 по 27.06.2017,

- за специфікацією №6 від 31.03.2017 - з 03.05.2017 по 28.07.2017,

- за специфікацією № 7 від 31.03.2017 - з 03.05.2017 по 18.08.2017,

- за специфікацією № 8 від 03.04.2017 - з 08.05.2017 по 18.08.2017;

- за специфікацією № 9 від 03.04.2017 - з 08.05.2017 по 30.08.2017,

- за специфікацією № 10 від 03.04.2017 - з 08.05.2017 по 30.08.2017,

- за специфікацією № 11 від 03.04.2017 - з 02.05.2017 по 27.09.2017,

- за специфікацією № 12 від 05.04.2017 - з 10.05.2017 по 30.08.2017.

Позовна заява подана до суду 22.05.2018, проте позивач просить застосувати строк позовної давності по 20.05.2017.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач не просить поновити пропущений строк, не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, не надав доказів наявності обставин, що зумовили пропуск ним строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки та заяви про поновлення строку позовної давності.

Нормами частини першої статті 264 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Оскарження будь-яких дій або ініціювання спору в судовому порядку є правом, а не обов'язком сторони договору, яким остання може скористатися на свій розсуд в межах строку позовної давності. Невикористання цього права не може вважатися дією, що свідчить про визнання боргу зі штрафних санкцій.

Умовами п. 6.9 Договору, на який посилається позивач, врегульоване питання щодо строку нарахування штрафних санкцій. Водночас, строк нарахування штрафних санкцій не впливає на строк позовної давності, який, відповідно до приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, є скороченим і становить один рік для вимог про стягнення неустойки.

Лист відповідача № 02/13 від 15.02.2018 (а.с. 223), на який позивач посилається для обґрунтування визнання відповідачем боргу за штрафними санкціями, не підтверджує визнання боргу відповідачем, оскільки останній в листі лише наголошує на наявності простроченої заборгованості позивача перед ТОВ Фірма "ДНІПРО-КОНТРАКТ" на значну суму - 1421706,23 грн., у зв'язку з чим попереджає позивача про можливе призупинення робіт за Договором та відвантаження готової продукції.

Стаття 267 Цивільного кодексу України встановлює наслідки спливу позовної давності

Так частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача про необґрунтованість заяви про застосування строку позовної давності та визнав, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки за вищезазначеними специфікаціями за загальний період з 03.05.2017 по 20.05.2017 в сумі 193401,00 грн. є такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності.

Таким чином, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності, за висновком суду першої інстанції позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: неустойка - в розмірі 1 978 262,68 грн., штраф - в розмірі 632 862,20 грн.

Між тим суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що позовна давність була пропущена не лише в частині вимог щодо пені, але й за вимогами позивача про стягнення штрафу (неустойки) за специфікаціями №№5-12 до вказаного договору підряду.

Так за специфікаціями №№5-12 до договору підряду позовна давність підлягає застосуванню не лише до вимог про стягнення неустойки, нарахованої відповідно до підпункту 6.4.2 Договору, але й до вимог про стягнення неустойки у вигляді штрафу, нарахованого позивачем відповідно до пункту 6.4.1. Договору неустойка у вигляді штрафу в розмірі 10% вартості робіт відповідно до Додатку (специфікації) за невиконання зобовязання у строк, встановлений підпунктом 2.1.2 договору, за специфікаціями:

№5 від 31.03.2017 за прострочення відповідачем виконання зобовязання з 24.04.2017 в сумі 57660,00 грн.;

№6 від 31.03.2017 за прострочення відповідачем виконання зобовязання з 24.04.2017 в сумі 33840,00 грн.;

№7 від 31.03.2017 за прострочення відповідачем виконання зобовязання з 24.04.2017 в сумі 26940,00 грн.;

№8 від 03.04.2017 за прострочення відповідачем виконання зобовязання з 28.04.2017 в сумі 6900,00 грн.;

№9 від 03.04.2017 за прострочення відповідачем виконання зобовязання з 28.04.2017 в сумі 50760,00 грн.;

№10 від 03.04.2017 за прострочення відповідачем виконання зобовязання з 28.04.2017 в сумі 32760,00 грн.;

№11 від 03.04.2017 за прострочення відповідачем виконання зобовязання з 22.04.2017 в сумі 33840,00 грн.;

№12 від 05.04.2017 за прострочення відповідачем виконання зобовязання з 30.04.2017 в сумі 22080,00 грн., а всього на загальну суму 264780,00 грн.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з окремим доводами апеляційної скарги відповідача про те, що оскаржене рішення суду першої інстанції є необґрунтованим в частині незастосування позовної давності до вимог про стягнення штрафу за специфікаціями №5 від 31.03.2017, №6 від 31.03.2017, №7 від 31.03.2017, №8 від 03.04.2017, №9 від 03.04.2017, №10 від 03.04.2017, №11 від 03.04.2017, №12 від 05.04.2017 до Договору підряду №3446-ПУ-УМТС від 20.12.2016 на загальну суму 264780,00 грн., а відтак оскаржене судове рішення є таким, що прийнято з порушення норм матеріального права (статті 256, частини 5 статті 261, частини першої та пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, статті 267 Цивільного кодексу України) та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За частиною першою статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 277 Господарського процесуального кодексу України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції щодо застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення штрафу не в повній мірі відповідають обставинам справи та зроблені при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Тому оскаржене судове рішення є таким, що підлягає скасуванню в частині про стягнення суми 264780,00 грн. штрафу, право вимоги сплати якого виникло у позивача до відповідача в період з 24.04.2017 по 30.04.2017, але про заявлення таких вимог сплинула спеціальна позовна давність, про застосування наслідків якої суду була подана відповідна заява відповідача, з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про його зміну в частині розміру належної до стягнення суми штрафу та розміру грошових вимог, у стягненні яких відмовлено за спливом позовної давності.

Зважаючи часткове задоволення апеляційної скарги та зміну оскарженого рішення суду першої інстанції, судові витрати сторін, понесених у зв'язку з розглядом цієї справи у суді першої інстанції та у зв'язку з її переглядом судом апеляційної інстанції, згідно статті 129 та 182 Господарського процесуального кодексу України, підлягають новому розподілу та відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277 ч.1 п.п. 3 та 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2018 у справі №904/2187/18 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУІЛЛЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" про стягнення штрафу в розмірі 632862,20 грн., неустойки в розмірі 2786485,01 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАВУГІЛЛЯ" неустойку в розмірі 1978262 грн. 68 коп., штраф в розмірі 368142 грн. 20 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 35195 грн. 33 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУІЛЛЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Дніпро-Контракт" суму 24142 грн. 29 коп. судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 22.01.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Л.П. Широбокова