ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа№ 910/10276/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу №9002/18/цв від 30.10.2018 (вх. №09.1-04.1/1784/18 від 08.11.2018) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018

у справі №910/10276/18 (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Омега"

про стягнення 49 000,00 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аха Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Омега" про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 49 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аха Страхування", виплативши страхувальнику згідно договору добровільного страхування наземного транспорту страхове відшкодування, набуло на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» право зворотної вимоги до винної особи, цивільно-правова відповідальної якої була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Омега".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та встановлення відсутності обставин звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - ПАТ "Страхова компанія "Аха Страхування", 30.10.2018 подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №9002/18/цв від 30.10.2018, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі №910/10276/18 та прийняти нове рішення про задоволення позову. В апеляційній скарзі заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, без виклику (повідомлення сторін).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, зокрема, скаржник зазначає, що факт ненаправлення відповідачу заяви про відшкодування шкоди, за умови звернення із позовом до суду в межах річного строку, визначеного пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 поновлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Аха Страхування" строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018, розгляд апеляційної скарги призначено в порядку письмового провадження без виклику сторін, відповідачу встановлено процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень протягом п'яти днів з дня вручення даної ухвали.

У відповідності до залучених в матеріали справи повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень ухвала суду отримана усіма учасниками провадження 14.11.2018. Тобто учасники справи належним чином повідомлені про перегляд в апеляційному порядку даної справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 Північним апеляційним господарським судом.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Згідно ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справи в розумінні ч. 5 ст. 12, ч. 10 ст. 270 ГПК України є малозначною, клопотань щодо її розгляду в судовому засіданні до суду не надходило, судова колегія дійшла висновку про здійснення розгляду даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами згідно ст. 270 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

30 червня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аха Страхування" (страховик за договором, позивач у справі) та ОСОБА_3 (страхувальник за договором) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №232323а7р (з урахуванням додаткової угоди № 2; а.с. 44-61), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Renault Megane», д.н НОМЕР_3.

Пунктом 18 договору визначено строк його дії: з 30 червня 2017 року по 29 червня 2018 року.

Територія дії: Україна (крім території автономної Республіки Крим, міста Севастополь, Донецької та Луганської області), країни Європи, СНД, республіка Грузія (п. 19 договору). Дія договору поширюється на усіх осіб, які мають право керувати транспортним засобом на законних підставах (п. 8 договору).

05.12.2017 об 11 год. 50 хв. в місті Києві по вул. Перемоги 71/2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Megane», д.н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Daewoo Lanos», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Факт настання дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано водіями в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколі), зі змісту якого вбачається, що аварія сталась у зв'язку з порушенням водієм транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», д.н. НОМЕР_2, ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України шляхом зіткнення із задньою частиною іншого транспортного засобу «Renault Megane», д.н НОМЕР_3, під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі (а.с. 17). Страхова компанія в якій застрахована відповідальність винного водія - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Омега".

06.12.2017 ОСОБА_3 подала до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування" повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 39-40).

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аха Страхування" на підставі заяви страховика та страхових актів № АХА2348002 від 22.12.2017 та № АХА2387604 від 20.06.2018 з розрахунком страхового відшкодування, здійснило виплату страхового відшкодування в загальному сумі 50 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 465909 від 21.06.2018 та № 405017 від 26.12.2017 (а.с. 15; 16).

Предметом розгляду у даній справі є вимога ПАТ "Страхова компанія "Аха Страхування" про стягнення з відповідача суми виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, якій було завдано шкоди в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, у відповідності до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За змістом ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким нормативно-правовим актом, зокрема, є Закон України «Про страхування», за змістом статті 27 якого до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вказана норма закону кореспондується з приписами ст. 993 ЦК України.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до представленого позивачем рахунку станції технічного обслуговування № J від 18.12.2017 та ремонтної калькуляції системи AUDATEX №1.003.17.0 від 22.12.2017 вартість ремонту транспортного засобу «Renault Megane», д.н НОМЕР_3 становить 39 010,82 грн, в тому числі ПДВ - 6 501,81 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №АХА2348002 від 22.12.2017 та розрахунку до нього розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 35 975,82 грн.

Також в матеріалах справи міститься рахунок станції технічного обслуговування № ТОВ0000206 від 11.06.2018 вартість додаткових деталей (днище багажника) та ремонтних робіт застрахованого автомобіля складає 14 637,60 грн, у тому числі 2 439,60 грн. ПДВ, а відповідно до ремонтної калькуляції системи AUDATEX №1.003.17.0 від 11.06.2018 загальна вартість ремонту транспортного засобу «Renault Megane», д.н НОМЕР_3 становить 53 245,03 грн разом з ПДВ.

20.06.2018 позивачем складено страховий акт №АХА2387604 з розрахунком до нього на суму 14 024,18 грн страхового відшкодування.

З наявного у матеріалах справи звіту № 145/2017 про оцінку матеріального збитку від 18.06.2018 (дата оцінки 05.12.2017) вбачається, що матеріальний збиток без урахування ПДВ, завданий власникові автомобіля «Renault Megane», д.н НОМЕР_3 в результаті його пошкодження на дату ДТП складає 56 155,75 грн. з ПДВ у вартості запчастин.

На підставі вищенаведених документів та підтвердження факту настання дорожньо-транспортної пригоди, 26.12.2017 позивачем перераховано на рахунки станцій технічного обслуговування страхове відшкодування в сумі 35975,82 грн згідно платіжного доручення № 405017 від 26.12.02017 та в сумі 14024,18 грн згідно платіжного доручення № 465909 від 21.06.2018.

Статтею 33 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

За змістом п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону № 1961-ІV страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до ДТП, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

З урахуванням викладених норм права, слід дійти висновку, що виплата страхового відшкодування у зв'язку із настанням страхового випадку є обов'язком відповідного страховика, виконання якого обумовлюється не лише фактом завдання шкоди забезпеченим транспортним засобом, а є наслідком комплексу узгоджених дій (спільної реалізації страховиком, страхувальником або іншою особою, відповідальність якої застрахована, водієм транспортного засобу, причетного до ДТП, особою, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий) наділених їх прав та виконання обов'язків), спрямованих на встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди.

Отже, для виплати страхового відшкодування необхідним є встановлення всіх елементів такого зобов'язання, а саме: факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди, що здійснюється в т.ч. за наслідками виконання особою, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), водіями причетними до ДТП транспортних засобів та іншими зацікавленими особами покладеного на них Законом обов'язку з сприяння страховику в розслідуванні причин та обставин відповідної ДТП та надання страховику інформації щодо причин та обставин її настання.

При цьому, згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

У відповідності до п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування, до нового кредитора, як вірно зауважив суд першої інстанції, в порядку приписів ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 Законом права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

Позивачем, в якості доказів звернення до відповідача із заявою про страхове відшкодування, до матеріалів справи було представлено заяву № 3724/18/ЦВ від 23.04.2018 (а.с. 13) з доказами надіслання її відповідачу - копія експрес-накладної № 7209143 від 22.05.2018.

Проте, вказаний доказ надіслання заяви не може бути належним і допустимим в розумінні присів ст. ст. 76, 77 ГПК України, оскільки графа експрес-накладної «Опис вмісту» свідчить, що позивачем до пересилання кур'єрською службою було передано заяву №4610/18/цв від 22.05.2018, тобто інший документ.

Відповідно до ст. ст. 76, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи було вірно встановлено, що позивачем не доведено звернення до відповідача із заявою про страхове відшкодування. Апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду не було пропущено річного строку подання до відповідача заяви про виплату страхового відшкодування, унормованого Законом № 1961-ІV, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказаний строк не є строком позовної давності в розумінні приписів ст. 256 ЦК України.

Таким чином, порушення місцевим господарським судом норм матеріального права при постановлені оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/10276/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак підстав для скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Натомість, скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/10276/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 у справі № 910/10276/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/10276/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська