ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2019 Справа № 917/743/18

За позовом Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Софіївська, 68,м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до Публічного акціонерного підприємства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, буд.5, м. Полтава, 36022

про стягнення 4 712 292 грн. 36 коп.

Суддя Гетя Н.Г.

Секретар судового засідання Дяченко Д.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

Обставини справи: Комунальне підприємство "Теплоенерго" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення грошових коштів.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилається на договір транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 р., укладений між позивачем та відповідачем, з протоколом розбіжностей від 18.08.2016 р., та зазначає, що заборгованість по укладеному договору виникла у звязку із прийняттям нових тарифів для КП «Теплоенерго» на підставі рішенням виконавчого комітету, Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством «Теплоенерго» м. Кременчука».

Ухвалою від 16.07.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження

06.08.2018 р. відповідач надав відзив на позовну заяву (вх.. 7257), в якому просить відмовити суд в задоволенні позову, оскільки на даний час заборгованість за договором на договір транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 р., з протоколом розбіжностей від 18.08.2016 р. відсутня. З приводу нової ціни та внесення змін до Договору на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016 р., укладеного між ПАТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго" шляхом підписання додаткової угоди №2 від 10.11.2017 р. до вказаного договору, на даний час є спір по справі № 917/2094/17, а саме абзац 4 цієї угоди базується на тарифі прийнятого для позивача 99,23 з ПДВ.

Ухвалою суду від 07.08.2018 р. суд продовжив строк підготовчого засідання та відклав розгляд справи на 28.08.2018 р.

28.08.2018 р в судовому засіданні була оголошена перерва до 01.10.2018 р.

У звязку з перебуванням судді Геті Н.Г. на лікарняному, розгляд справи, призначений на 01.10.2018 р. не відбувся. Ухвалою суду від 01.11.2018 р. призначено розгляд справи на 27.11.2018 р.

15.11.2018 р. відповідач надав суду клопотання про зупинення провадження у справі №917/743/18, до набрання законної сили судового рішення у справі №917/2094/17. Ухвалою суду від 27.11.2018 р. суд відмовив у задоволені вказаного клопотання та закрив підготовче провадження. Розгляд справи по суті призначив на 20.12.2018 р.

20.12.2018 р. суд оголосив перерву в судовому засіданні до 08.01.2019 р.

В судових засіданнях 20.12.2018 р. та 08.01.2019 р. представники позивача на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

18.08.2016 року між Комунальним підприємством "Теплоенерго" (позивач, компанія) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (відповідач, постачальник) укладено договір на транспортування теплової енергії №1738 з протоколом розбіжностей (арк. с. 8-12). Згідно п. 1 вказаного Договору позивач зобовязується транспортувати теплову енергію (в тому числі для надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання) власного виробітку постачальника місцевими (розподільчими) тепловими мережами (в т.ч. мережами гарячого водопостачання), що знаходяться у власності чи користуванні Компанії, до споживачів Постачалника, а Постачальник зобовязується здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до протоколу розбіжностей до договору на транспортування теплової енергії п. 2.2 договору сторони узгодили в наступній редакції:

« 2.2. Вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається на основі визначених в ОСОБА_4 виконаних робіт з транспортування теплової енергії (додаток №1 до цього Договору) (далі - ОСОБА_4) обсягів транспортування теплової енергії та ціни, погодженої сторонами.

Вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника, за період 01.06.2016 р. по 30.06.2016 року визначається за ціною 26,54 грн. за 1 Гкал. (без ПДВ).

З 01.07.2016 р. вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається за ціною 28, 71 гри. за 1 Гкал. (без ПДВ).

У разі затвердження НКРЕКП нових тарифів на транспортування теплової енергії, до договору вносяться зміни щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди.»

25.01.2017 року між сторонами укладена додаткова угода №1 (арк. с. 13) про внесення змін (доповнень) до договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 року №1738 відповідно до умов якої сторони погодили:

Пункт 2.2 договору доповнити абзацом четвертий:

«З 01.01.2017 року вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається за ціною 29,48 грн. за 1 Гкал. (без ПДВ)» У зв'язку з цим абзац четвертий вважати абзацом п'ятим.

Відповідно до п. 2.4 Договору, фактичні обсяги наданих послуг підтверджуються двостороннім ОСОБА_4. Розрахунок за надані послуги Постачальник здійснює не пізніше 10 робочих днів з дати отримання рахунку та одного примірника належним чином оформленого ОСОБА_4 (п. 2.7 Договору).

Пунктом 6.4 Договору визначено, що у випадку внесення змін до цього Договору, вони мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб Сторін та скріплені печатками.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05 грудня ПАТ «Полтаваобленерго» листом № 04-35/15888 направив на адресу КП «Теплоенерго» акт виконаних робіт з транспортування теплової енергії за листопад 2017 року на суму 2 442 223,31 грн. В даному акті відповідач вказав отримані ним обсяги з транспортування теплової енергії 69 036,163 Гкал та тариф, який діяв до 01.11.2017 року, а саме: 29,48 без ПДВ за 1 Гкал. (а.с. 20-21)

Рішенням виконавчого комітету, Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством «Теплоенерго» м. Кременчука» затверджено тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал., що вводиться в дію з 01.11.2017 р.

07 грудня 2017 р. супровідним листом №03-2257 позивач направив на адресу відповідача рахунок СФ- 0000423 від 30.11.2017 року на суму 6 850 320,38 грн та оформлені зі своєї сторони два примірники акту виконаних робіт з транспортування теплової енергії за листопад 2017 р., в яких вказав новий тариф, введений в дію з 01.11.2017 року, згідно вищевказаного рішення виконавчого комітету. Даний лист відповідач отримав 12 грудня 2017 року. про що свідчить поштове повідомлення про вручення (а.с. 16-19).

Позивач вказує, що станом на день подання позову відповідач сплатив згідно виставленого рахунку СФ- 0000423 від 30.11.2017 року суму 2 442 223,31 грн, про що свідчать банківські виписки від 20 грудня 2017 року на суму 2 239 347,05 грн та 02 лютого 2018 року на суму 202 876,26 грн. (а.с. 22-23)

Таким чином позивач зазначає, що згідно рахунку СФ- 0000423 від 30.11.2017 року відповідач не сплатив заборгованість у розмірі 4 408 097,07 грн та звернувся з вимогою про її стягнення до суду.

Крім того позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 63 658,00 грн 3% річних та 240 537,29 грн інфляційних збитків.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення становить 4 712 292,36 грн.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до приписів статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу Україниза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. ОСОБА_4 у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання договірних зобовязань у період за листопад 2017 р. позивач виконав роботи з транспортування теплової енергії в обсязі 69036,163 Гкал. Вказаний факт сторонами визнається.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на Рішення виконавчого комітету, Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством «Теплоенерго» м. Кременчука» яким затверджено тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал., що вводиться в дію з 01.11.2017 р. Вказаний тариф позивач використовував при обчисленні суми наданих послуг за листопад 2017 р., що знайшло своє відображення в ОСОБА_4 виконаних робіт з транспортування теплової енергії та рахунку фактурі №СФ- 0000423 від 30.11.2017 р.

Суд не може погодитися з вказаним твердженням позивача про застосування тарифу в розмірі 99,23 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал, виходячи з наступного:

Відповідно до протоколу розбіжностей до договору на транспортування теплової енергії п. 2.2 договору сторони узгодили в наступній редакції:

« 2.2. Вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається на основі визначених в ОСОБА_4 виконаних робіт з транспортування теплової енергії (додаток №1 до цього Договору) (далі - ОСОБА_4) обсягів транспортування теплової енергії та ціни, погодженої сторонами.

Вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника, за період 01.06.2016 р. по 30.06.2016 року визначається за ціною 26,54 грн. за 1 Гкал. (без ПДВ).

З 01.07.2016 р. вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається за ціною 28, 71 гри. за 1 Гкал. (без ПДВ).

У разі затвердження НКРЕКП нових тарифів на транспортування теплової енергії, до договору вносяться зміни щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди.»

Згідно Додаткової угоди №1 від 25.01.2017 р. пункт 2.2 Договору доповнили абзацом четвертим: « З 01.01.2017 р. вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається за ціною 29,48 грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

Пунктом 6.4 Договору визначено, що у випадку внесення змін до цього Договору, вони мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб Сторін та скріплені печатками.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що доказів того, що сторони підписували додаткову угоду, в якій була б зазначена вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника за ціною 82,69 грн. за 1 Гкал. (без ПДВ) з 01.11.2017 р. позивач не надав. Таким чином, зобовязання відповідача по оплаті послуг транспортування теплової енергії Постачальника за ціною 82,69 грн за 1 Гкал. (без ПДВ) за Договором на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 р. з протоколом розбіжностей та Додатковою угодою №1 від 25.01.2017 р. до нього, відсутні.

Враховуючи, що борг в розмірі 4 408097,07 грн, який стягується КП «Теплоенерго», це різниця між вартістю за транспортування (1Гкал) за ціною за Договором на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 р. з протоколом розбіжностей та Додатковою угодою №1 від 25.01.2017 р. до нього, а саме 29,28 грн без ПДВ та ціною транспортування (1 Гкал) визначеною відповідно до тарифу встановленого Рішенням виконавчого комітету, Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством «Теплоенерго» м. Кременчука», яким затверджено тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн. (з ПДВ), то обовязок щодо його оплати у відповідача за вищезазначеним Договором на транспортування теплової енергії, у відповідача відсутній. Зобовязання за період листопад 2017 р. щодо транспортування теплової енергії в обсязі 69036,163 Гкал по тарифу 29,48 без ПДВ за 1 Гкал, відповідачем виконано в повному обсязі, що не заперечується позивачем та підтверджено матеріалами справи (банківські виписки від 20 грудня 2017 року на суму 2 239 347,05 грн та 02 лютого 2018 року на суму 202 876,26 грн. (а.с. 22-23).

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача 4 408097,07 грн заборгованості за період листопад 2017 р. за договором на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 р. з протоколом розбіжностей та Додатковою угодою №1 від 25.01.2017 р. до нього, згідно рахунку №СФ 0000423 від 30.11.2017 р., оскільки відповідач зобовязується здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов Договору (п.1 Договору). Відповідач виконав свої зобовязання в частині оплати наданих послуг за період листопад 2017 р. в повному обсязі. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що між сторонами в рамках Договору №1738 є домовленість про застосування тарифу в розмірі 99,23 грн. В звязку з цим не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо нарахування 63 658,00 грн 3% річних та 240537,29 грн інфляційних втрат на суму основного боргу в розмірі 4 408097,07 грн.

Згідно з ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення буде складено 11.01.2019р.

Суддя Н.Г. Гетя