ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 року м. Дніпро Справа № 904/2997/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-фарм"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2018 р.

( суддя Новікова Р.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 02.11.2018 р. )

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Система аптек "Лінда-фарм",

м. Дніпро

до Обласного комунального підприємства "Фармація"

м. Дніпро

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача

Дніпропетровської обласної ради

м. Дніпро

про визнання договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад № 457 від 01.06.2015 р., укладеного між сторонами, продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки 10 місяців та 29днів, до 31.03.2021 р. включно., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Система аптек “Лінда-фарм” звернулось до Обласного комунального підприємства “Фармація” з позовом про визнання Договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад № 457 від 01.06.2015 р., укладеного між сторонами, продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки 10 місяців та 29 днів, до 31.03.2021 р. включно.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилався на відсутність заяви Орендодавця протягом визначеного законодавством строку щодо припинення дії договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад № 457 від 01.06.2015 р., продовження користування орендованим майном, сплату орендної плати, положення Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, Цивільний кодекс України, Господарський кодекс України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2018 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що автоматичного продовження дії договору на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” не відбулося, а тому відсутні обумовлені законом підстави для визнання договору продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Місцевий господарський суд виходив з того, що Орендодавець у встановлений законом місячний строк після закінчення терміну дії договору заявив про припинення договору.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-фарм" подало апеляційну скаргу про скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2018 р. у справі № 904/2997/18 та прийняття нового рішення, про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що підстави для визнання продовженим договору № 457 від 01.06.2015 р., передбачені ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відсутні.

При цьому Скаржник зазначає, що ані протягом строку дії Договору, ані протягом місяця після закінчення строку дії договору, тобто до 30.05.2018 р., Позивачем у даній справі не були отримані жодні листи ( заяви, повідомлення ) ОКП «Фармація» щодо припинення строку дії Договору, у зв’язку з чим з 30.05.2018 р. ТОВ «Система аптек «Лінда-фарм»» вважало договір № 457 продовженим на той самий строк і на тих самих умовах в силу вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Факт продовження дії договору, на думку Позивача, підтверджувався ще й тим, що ОКП «Фармація» продовжувало виставляти рахунки за оренду, а ТОВ «Система аптек «Лінда-фарм»» належним чином їх сплачувало, виконуючи умови договору.

Скаржник наголошує на тому, що згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 р. № 910/15387/17, від 05.06.2018 р. у справі № 904/7825/17, норма зазначеної статті ( ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ) має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов'язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною. Така правова позиція Верховного Суду щодо обов’язкового врахування факту отримання заяви (повідомлення) про припинення дії договору відповідає в цілому раніше прийнятій правовій позицій, викладеній у Постанові ВСУ від 02.09.2015 р. за № 6-813цс15, в якій суд зазначає про те, що за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Крім того, як зазначав Позивач при розгляді справи судом першої інстанції, із опису вкладення та фіскального чеку поштового відправлення за № 970, копії яких подані Відповідачем на підтвердження його заперечень, а також із офіційної інформації, розміщеної на веб-сайті ПАТ «Укрпошта» щодо руху поштових відправлень очевидно, що поштове відправлення за № 970 не було вручене ТОВ «Система аптек «Лівда-фарм», і 13.06.2018 р. було повернуто відправнику. Відповідні докази наявні в матеріалах справи.

Водночас, на думку Скаржника, відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Надання Відповідачем рахунків щодо сплати орендної плати у відповідності до умов Договору, відсутність заяви, адресованої Відповідачу щодо припинення дії договору у відповідності до вимог ч. 2 ст. 17 Закону - є підставою для виникнення цивільних прав та обов’язків, пов’язаних із продовженням дії Договору на той самий строк та на тих самих умовах, і при цьому самих лише дій сторін договору достатньо для такого продовження, адже чинним законодавством не вимагається ані укладення додаткової угоди, ані будь-якого іншого письмового підтвердження продовження дії договору на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

У відзиві на апеляційну скаргу, Обласне комунальне підприємство "Фармація" не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема, комунальне підприємство посилається на те, що згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського Суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання застосування законодавства про оренду (найм) майна», зі змісту ст. ст. 759, 763, 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Комунальне підприємство також вказує на те, що ним у встановлений законом строк заявлено про припинення дії договору оренди. Направлення даної заяви Орендарю підтверджується фіскальним чеком та описом до цінного листа № 970.

Крім того, підприємство зазначає про те, що за п. 12.1 Договору сторони погодились з тим, що у разі, коли такі поштові відправлення повертаються стороні-відправнику у зв’язку з їх неврученням стороні-адресату, то незалежно від причин їх повернення, такі поштові відправлення вважаються врученими стороні-адресату. Таким чином, вимоги ТОВ «Система аптек «Лінда-фарм» про визнання договору оренди № 457 від 01.06.2015 р. продовженим на той самий строк та на тих самих умовах, є безпідставними та не відповідають умовам Договору і чинним нормативно-правовим актам.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-фарм". Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 15.01.2019 р.

Третя особа не скористалася своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечила явку представника, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належний чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Третьої особи.

Відповідно ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні 15.01.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.06.2015 р. між Обласним комунальним підприємством “Фармація” ( Орендодавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Система аптек “Лінда - фарм” ( Орендар ) укладений Договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області № 457 від ( далі – Договір), згідно з п. п. 1.1, 2.1, 2.4 дякого для розміщення аптечного пункту Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно – нежитлове приміщення загальною площею 20,7 кв. м., розташоване на першому поверсі будівлі Комунального закладу “Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня” за адресою: м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 13. Об’єкт оренди належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 2.2 договору вартість об’єкта оренди згідно зі звітом про експертну оцінку нерухомого майна дорівнює 205 626 грн. станом на 22.01.2015 р.

П. п. 4.1, 2.3 договору передбачено, що Орендар вступає в строкове платне користування об’єктом оренди у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання – передачі об’єкта оренди. Опис технічного стану та склад об’єкту оренди на дату його передачу Орендареві зазначається в акті приймання-передачі об’єкта оренди, що є невід’ємною частиною цього договору.

На виконання наведених положень договору сторонами був складений та підписаний Акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.06.2015 р., згідно з яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно – нежитлове приміщення загальною площею 20,7 кв. м., розташоване на першому поверсі будівлі Комунального закладу “Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня” за адресою: м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 13. В акті також зазначений опис технічного стану цього приміщення.

В п. п. 3.1, 3.2, 3.5, 3.7 Договору визначено, що за користування об’єктом оренди Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з чинним законодавством. Орендна плата за базовий місяць оренди ( лютий 2015 р. ) згідно з розрахунком орендної плати, що є невід’ємною частиною цього договору та за результатами конкурсу становить 5 000 грн. ( з ПДВ ).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції у наступному місяці.

Орендна плата сплачується Орендарем починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання- передачі при поверненні об’єкта оренди орендодавцеві.

Орендна плата в повному обсязі перераховується Орендарем один раз на місяць не пізніше 01числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.1.4 Договору, Орендодавець зобов’язаний щомісячно до 25 числа звітного місяця надавати Орендареві рахунок на сплату орендної плати.

У випадку не звільнення ( несвоєчасного звільнення ) об’єкту оренди у разі припинення або розірвання цього Договору, Орендар відповідно до п. 8.9 Договору сплачує штрафні санкції за весь час фактичного користування об’єктом оренди у таких розмірах: за перший місяць фактичного користування об’єктом оренди – подвійний розмір орендної плати, розрахованої за останній місяць оренди; за другий місяць фактичного користування об’єктом оренди – потрійний розмір орендної плати і т. д. При цьому, в кожному разі договір оренди не вважається продовженим на новий строк.

В п. 12.1 розділу “Інші умови” договору Орендодавець та Орендар передбачили, що кожна сторона цього договору зобов’язана отримувати поштові відправлення (поштове відправлення з оголошеною цінністю, реєстроване поштове відправлення, рекомендоване поштове відправлення), надіслані їй на її поштову адресу іншою стороною. Сторони погодились з тим, що у разі, коли такі поштові відправлення повертаються стороні - відправнику у зв’язку з їх неврученням стороні – адресату, то незалежно від причин їх повернення, такі поштові відправлення вважаються врученими стороні - адресату.

В п. 12.5 Договору встановлено, що договір припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

П. 11.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 01.06.2015 р. до 30.04.2018 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2018 р. прийнято позовну заяву Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" ( вх. № 2138/18 від 24.05.2018 р.) про зобов’язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Система аптек "ЛІНДА-ФАРМ" звільнити нежитлове приміщення площею 20,7 кв. м., яке розташоване на першому поверсі в будівлі Комунального закладу "Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня" за адресою, м. Дніпро, вул. Космічна, 13 та передати це приміщення Обласному комунальному підприємству "Фармація". Провадження у справі № 904/2234/18 було зупинене до розгляду Господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/2297/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-фарм" до Обласного комунального підприємства "Фармація" про визнання договору оренди нерухомого майна від 01.06.2015 р. № 457 продовженим на той самий строк на тих самих умовах.

В липні 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Система аптек “Лінда-фарм” звернулось з позовом про визнання договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад № 457 від 01.06.2015 р., укладеного між сторонами, продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки 10 місяців та 29днів, до 31.03.2021р. включно.

Посилаючись на заяву № 4/634 від 23.05.2018 р. про припинення дії договору, Відповідач наполягає на відсутності підстав вважати спірний договір продовженим.

Як вбачається зі змісту заяви № 4/634 від 23.05.2018 р., направленої на адресу Позивача згідно опису вкладення до цінного листа № 970 та фіскального чеку № 970 від 24.05.2018 р., Орендодавець повідомляв Орендаря про припинення 30.04.2018 р. договору у зв’язку із закінченням строку, на який його було укладено, та просив негайно звільнити орендоване приміщення і передати його за актом приймання-передачі Обласному комунальному підприємству “Фармація”.

Позивач, в свою чергу, вказує на неотримання ним заяви Обласного комунального підприємства “Фармація” № 4/634 від 23.05.2018 р. та повернення цього поштового відправлення відповідачу.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно з відомостями з веб-сайту ПАТ “Укрпошта” поштове відправлення № 970 дійсно не було вручене ТОВ “Система аптек “Лінда-фарм” і 13.06.2018 р. повернено органом поштового зв’язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Отже матеріалами справи встановлено, що Позивач не отримав заяву № 4/634 від 23.05.2018 р. про припинення дії договору, направлену Відповідачем на адресу Позивача згідно опису вкладення до цінного листа № 970 та фіскального чеку № 970 від 24.05.2018 р.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновки місцевого господарського суду про те, що Орендодавець у встановлений законом місячний строк після закінчення терміну дії договору заявив про припинення договору. Автоматичного продовження дії договору на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” не відбулося, а тому відсутні обумовлені законом підстави для визнання договору продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаним висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для відмови у позові з огляду на таке.

Згідно із ч.ч.1-2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628, ч. 1 ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З змістом ч.1 ст. 763, ч.1 ст. 764 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як встановлено судом попередньої інстанції у справі, що розглядається, орендоване майно є комунальним, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У п. п. 4.1., 4.2., 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога ( без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження ), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом ( стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права.

Враховуючи наявність між сторонами спору ( справа № 904/2234/18 за позовом Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" про зобов’язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Система аптек "ЛІНДА-ФАРМ" звільнити орендоване нежитлове приміщення ), колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовна вимога Позивача про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), не є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, що відповідає передбаченим законом ( ст. 20 ГК України, ст. 15, ч. 2 ст. 16 ЦК України) способам захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ч. 7 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів апеляційного суду враховує правові висновки, зазначені в постановах Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2018 р. у справі № 904/7825/17, від 12.06.2018 р. у справі № 910/15387/17.

Так, відповідно до вказаних правових висновків норма ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов'язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

При цьому, як зазначила Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 02.09.2015 р. за № 6-813цс15 під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, що висновок Верховного Суду щодо необхідності на підставі ч. 2 ст. 17 Закону не лише встановити факт направлення заяви, але й визначити, чи була вона отримана іншою стороною - обов’язковий для врахування судом.

Як вбачається з опису вкладення та фіскального чеку поштового відправлення за № 970, копії яких подані Відповідачем на підтвердження його заперечень щодо продовження строку дії договору на той самий строк та на тих самих умовах, а також із офіційної інформації, розміщеної на веб-сайті ПАТ «Укрпошта» щодо руху поштових відправлень - поштове відправлення за № 970 Позивачу - ТОВ «Система аптек «Лівда-фарм»» - вручене не було, і 13.06.2018 р. було повернуто відправнику.

Відтак, враховуючи, що на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку було відсутнє заперечення Орендодавця щодо поновлення договору на новий строк ( через відсутність факту його отримання Орендарем, що має істотне значення у даному випадку ), то Договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад № 457 від 01.06.2015 р., укладений між сторонами не є припиненим.

Крім того, як слушно зауважив Скаржник дії Орендодавця пов’язані з виставленням рахунків про сплату орендної плати після квітня 2018 р. та їх сплата Орендарем додатково свідчать про волевиявлення сторін на продовження дії договору.

Посилаючись в оскаржуваному рішенні на те, що виставлення рахунків про сплату орендної плати після квітня 2018 р. та їх сплата Позивачем не свідчать про волевиявлення сторін на автоматичне продовження договору, адже за п. 3.5 договору Позивач зобов’язаний сплачувати орендну плату до повернення об'єкту оренди, місцевим господарським судом не взято до уваги, що у випадку не звільнення об’єкту оренди у разі припинення договору, Орендар відповідно до п. 8.9 Договору зобов’язаний сплачувати штрафні санкції за весь час фактичного користування об’єктом оренди у розмірах, які значно перевищують розмір орендної плати, який фактично виставлявся Орендодавцем і який відповідав умовам саме діючої угоди.

Отже, виходячи з приписів ч. 1 ст. 763, ч.1 ст. 764 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та враховуючи, що Позивач продовжував користуватися майном після закінчення строку договору найму, та відсутність заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, колегія суддів дійшла висновку, що Договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад № 457 від 01.06.2015 р., укладений між сторонами вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, що є підствою для задоволення позовних вимог Позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підтвердженні матеріалами справи.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути скасовано. В зв'язку з чим необхідно прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Позивача в повному обсязі.

Враховуючи, що спір зі справи виник внаслідок неправильних дій Обласного комунального підприємства "Фармація", судові витрати зі справи слід покласти відповідно ст. 129 ГПК України на Відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-фарм" задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2018 р. у справі № 904/2997/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад № 457 від 01.06.2015 р., укладений між сторонами, продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки 10 місяців та 29 днів, до 31.03.2021 р. включно.

Стягнути з Обласного комунального підприємства "Фармація" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-фарм" суму судового збору на подання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області у розмірі 1762,00 грн., про що видати наказ.

Стягнути з Обласного комунального підприємства "Фармація" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Система аптек "Лінда-фарм" суму судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в розмірі 2 643,00 грн., про що видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16.01.2019 р.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                                    І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                  І.М. Подобєд