СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. Справа №905/1292/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Зиновєв І.Г., за довіреністю №26.6.5.44401 від 26.12.2018 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Фізичної особи-підприємця Прилипко Германа Вікторовича, м.Маріуполь, (вх.№1246Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 року по справі №905/1292/18,

за позовом фізичної особи-підприємця Прилипко Германа Вікторовича, м.Маріуполь, Донецька область,

до Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область,

про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради №7/30-2741 від 25.04.2018 року, визнання поновленим договору оренди земельної ділянки за кадастровим №:01:007:0125 площею 0,0012 га, що знаходиться по вул.Артема (вул. А.Куїнджи), 35 в Жовтневому (Центральному) районі м.Маріуполя,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року фізична особа-підприємець Прилипко Герман Вікторович звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради №7/30-2741 від 25.04.2018 року, визнання поновленим договору оренди земельної ділянки за кадастровим №:01:007:0125 площею 0,0012 га, що знаходиться по вул.Артема (вул. А.Куїнджи), 35 в Жовтневому (Центральному) районі м.Маріуполя, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О. 17.12.2010 року №4892, зареєстрованого в Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 24.12.2010 року за №04.10.196.00201.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незаконність рішення відповідача про відмову у продовженні строку оренди земельної ділянки та автоматичне поновлення договору оренду від 17.12.2010 року на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ст. 24, п.2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 4, 42, 46, 162, 164, 171, 172 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 року у справі №905/1292/18 (повний текст складено 15.11.2018 року, суддя Чернова О.В.) позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Маріупольської міської ради №7/30-2741 від 25.04.2018 року «Про подовження строку оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 в Центральному районі міста Фізичній особі-підприємцю Прилипку Г.В.».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Фізична особа-підприємець Прилипко Герман Вікторович з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 року в частині відмови у визнанні поновленим договору оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О. 17.12.2010 року №4892, зареєстрований в Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 24.12.2010 року за №04.10.196.00201;

- прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП Прилипка Германа Вікторовича в частині визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу О.О Кудлаєвим 17.12.2010 року №4892, зареєстрований в Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 24.12.2010 року за №04.10.196.00201, вважаючи укладеною додаткову угоду в редакції, проект якої викладено у прохальній частині позовної заяви та апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що орендар - ФОП Прилипко Г.В. продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, належно виконуючи свої обов'язки при відсутності заперечень відповідача протягом одного місяця після закінчення дії договору. Таким чином, на думку скаржника такий договір згідно ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, що як наслідок зумовлює виникнення у відповідача обов'язку укласти з позивачем додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Прилипко Г.В.; визначено для відповідача строк на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; визначено строк на протязі якого сторони мають право надати до суду клопотання і документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі та призначено справу до розгляду в судове засідання.

27.12.2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2797), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач звертає увагу суду на те, що до Маріупольської міської ради було надано лист-заяву про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки, яке оформлено ОСОБА_4, яка діє в інтересах ФОП Прилипко Г.В. на підставі довіреності. Однак, з довіреності не вбачається, що ФОП Прилипко Г.В. уповноважив вказану особу на звернення до Маріупольської міської ради з питанням пролонгації договору оренди. Тобто, лист-заяву про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки оформлено неналежним чином та неповноважною особою.

До початку судового засідання 14.01.2019 року від апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№345), який колегією суддів досліджено та долучено до матеріалів справи.

Крім того апелянт звернувся до суду з клопотанням (вх.№344 від 14.01.2019 року), в якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання уповноваженого представника через несприятливі погодні умови, а також труднощі пов'язані зі сполученням поїздів.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів вважає, що причини наведені в клопотанні для відкладення розгляду справи є неповажними, а отже таке клопотання не підлягає задоволенню.

Так, чинне законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти його в суді, а тому позивач, у разі його бажання бути присутнім у судовому засіданні, повинен був вирішити питання про направлення у судове засідання представника.

При цьому, матеріали справи свідчать, що позивач обізнаний про апеляційне провадження з моменту отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження, тобто з 15.12.2018 року і не був позбавлений права звернутися до суду з клопотанням у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України (участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції).

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявних у справі документів достатньо для розгляду справи по суті, судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком, з огляду на положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 14.01.2019 року представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

17.12.2010 року між Маріупольською міською радою (орендодавець, відповідач у справі) та Приватним підприємцем Прилипко Германом Вікторовичем (орендар, позивач у справі) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до п.1.1. якого орендодавець, згідно рішення Маріупольської міської ради від 19.10.2010 року №5/46-7017 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходяться: по АДРЕСА_1 в Жовтневому районі міста Маріуполя. В оренду передається земельна ділянка площею: 0,0012 га (п. 2.1. договору).

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О. 17.12.2010 року за №4892 і зареєстровано в Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 24.12.2010 року за №04.10.196.00201.

Згідно з п. 3.1. договору (в редакції додаткового договору про внесення змін №04.10.196.00201 від 24.12.2010 року) договір укладено терміном на 5 (п'ять) років до 19.10.2015 року.

Сторони погодили, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає (п.3.2. договору).

Відповідно до п.4.3. договору (в редакції додаткового договору про внесення змін №04.10.196.00201 від 24.12.2010 року) орендна плата за землю (платіж) сплачується орендарем у грошовій формі у розмірі 7% від грошової оцінки земельної ділянки (за рік) до 29.03.2011 року. З 29.03.2011 року орендна плата за землю (платіж) сплачується орендарем у грошовій формі у розмірі 5% від грошової оцінки земельної ділянки (за рік).

Земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах (експлуатація та обслуговування торгового кіоску без права будівництва капітальної будівлі) (п.5.1. договору).

За приписами п. 6.5. договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом 5 (п'яти) днів після державної реєстрації цього договору згідно з актом приймання-передачі об'єкту оренди.

Пунктом 11.3.1. договору встановлено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Так, керуючись умовами п.3.2. договору оренди землі орендар 06.08.2015 року звернувся до відповідача з заявою про надання рішення про подовження терміну оренди земельної ділянки за наявності діючого договору оренди земельної ділянки зареєстрованого у встановленому Законом порядку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгового кіоску) за адресою: по АДРЕСА_1, яка прийнята відповідачем 06.08.2015 року та зареєстровано за №150405/07.

Рішенням Маріупольської міської ради №7/30-2741 від 25.04.2018 року «Про подовження строку оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 в Центральному районі міста фізичній особі-підприємцю Прилипко Г.В. вирішено відмовити у подовжені строку оренди земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови) (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0012 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгового кіоску без права будівництва капітальної споруди) по АДРЕСА_1 в Центральному районі міста.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частини 1- 5 вказаної статті).

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (частини 6 - 10 вказаної статті).

Отже, стаття 33 вказаного Закону фактично об'єднує два випадки поновлення договору оренди землі: 1) на підставі частин 1 - 5; 2) та на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

У першому випадку орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору має переважне право перед іншими особами укласти договір оренди землі після його припинення. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У другому випадку поновлення договору відбувається на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. У цьому випадку поновлення дії договору оренди землі відбувається без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення вказаного договору. Однак закон вимагає обов'язкове укладення відповідної додаткової угоди до договору оренди землі.

Таким чином, норми ст. 33 Закону України «Про оренду землі» дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку - це право повинно бути реалізовано до закінчення дії договору оренди на підставі звернення орендаря, а у другому - воно може настати у разі продовження орендарем користування землею за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного строку після закінчення строку договору оренди, але у будь-якому випадку з укладенням додаткової угоди.

Правова конструкція, передбачена частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» узгоджується з положеннями статті 777 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальний принцип реалізації переважного права наймача на продовження договору найму на новий строк. За змістом згаданої статті Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Отже, частини 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачають, що орендар ініціює питання поновлення договору оренди землі на новий строк шляхом направлення орендодавцю листа-повідомлення та проекту додаткової угоди. Отримавши зазначений лист-повідомлення та проект додаткової угоди, орендодавець вчиняє ряд юридично значимих дій, а саме: (а) перевіряє його на відповідність вимогам закону, (б) узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, (в) приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), (г) укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Таким чином, якщо орендар, маючи на меті реалізацію свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ініціював перед орендодавцем питання про таке поновлення, скориставшись правовим механізмом, встановленим частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», то частина 6 вказаної статті не може бути застосована до таких правовідносин, оскільки: (1) не передбачає звернення орендаря до орендодавця; (2) переговори сторін щодо зміни (за необхідності) істотних умов не проводяться.

Виходячи з того, що в частинах 1-5 та частині 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» містяться дві окремі правові підстави реалізації орендарем свого переважного права на поновлення договору оренди землі, вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки є різними за своєю правовою природою, механізмом застосування та правовими наслідками. Сам лише факт спливу місячного строку за відсутністю заперечення орендодавця в поновленні договору оренди, разом з іншими підставами, вказаними в ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не може свідчити про автоматичне поновлення договору оренди землі за наявності процедури погодження сторонами умов договору оренди.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постановах по справам: №922/888/17 від 07.03.2018 року, №917/769/17 від 07.03.2018 року, №917/770/17 від 07.03.2018 року та постанові Вищого господарського суду України по справі №922/889/17 від 29.11.2017 року.

Обставини, встановлені судом першої інстанції у даній справі, свідчать, що позивачем було ініційовано механізм поновлення строку договору оренди, встановлений саме частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами статей 641 - 642 вказаного Кодексу визначено порядок пропозиції до укладення договору (оферта) та її прийняття (акцепт). Так, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. А відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ч. 1 ст. 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, вказані норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Колегія суддів вважає відсутніми правові підстави, що у позивача виникло право на позов на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» з посиланням на те, що останній після закінчення терміну дії договору оренди землі продовжив користуватися земельною ділянкою за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

За умови реалізації правового механізму погодження істотних умов договору оренди, передбаченого частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», сама по собі обставина відсутності заперечень орендодавця проти укладення договору протягом місячного строку не є підставою для автоматичного продовження цього договору на попередніх умовах на новий строк. Наслідком реалізації вказаної процедури є або продовження договору у зв'язку з погодженням між сторонами його істотних умов (таких же або інших), або припинення переважного права орендаря внаслідок їх непогодження (ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). При цьому, у випадку не укладення з вини орендодавця додаткової угоди до договору на погоджених між сторонами умовах орендар має правові підстави для захисту свого права в суді але саме з підстав, передбачених частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

З огляду на обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, що має наслідком відмову у даному позові у відповідній частині з заявлених підстав та за заявленими вимогами.

Для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем не було додано до заяви про поновлення договору оренди землі проекту додаткової угоди, як того вимагає ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі». Також, заява про поновлення договору оренди землі від 06.08.2015 року не містить істотних умов договору оренди землі у розумінні Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі». Із заяви про поновлення договору оренди землі від 06.08.2015 року, з якою позивач звернувся до відповідача, не вбачається можливим встановити, що заявник бажає поновити договір оренди землі від 17.12.2010 року (дата реєстрації - 24.12.2010 року) на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором.

Таким чином, враховуючи недотримання порядку поновлення договору оренди землі у відповідності до ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі від 17.12.2010 року, укладений між позивачем та відповідачем щодо земельної ділянки, яка знаходиться: по АДРЕСА_1 в Жовтневому районі міста Маріуполя поновленню не підлягає.

Порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, матиме місце при укладенні договору оренди із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права, укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб (постанови ВСУ від 25.02.2015р. у справі №6-10цс15, від 25.02.2015р. у справі №6-219цс14, від 18.03.2015р. у справі №6-3цс15, від 18.03.2015р. у справі №6-4цс15).

Наразі апелянтом не доведено та необґрунтовано наявності відповідних обставин.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку доводам відповідача, що ОСОБА_4 не мала повноважень звертатись від імені позивача до Маріупольської міської ради, як орендодавця з питанням поновлення договору оренди землі.

Так, відповідно до тексту довіреності від 12.06.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Кудлаєвим О.О. за №1430, ОСОБА_4 надано повноваження на представництво позивача в усіх органах незалежно від їх форми власності і підпорядкування.

Аналізуючи вказане положення довіреності у сукупності, можливо дійти висновку, що ОСОБА_4 наділена повноваженнями, зокрема, зі звернення до Маріупольської міської ради з питанням поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки, а твердження відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу є надуманими.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга - Фізичної особи-підприємця Прилипко Германа Вікторовича не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 року по справі №905/1292/18 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, ст. 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Прилипко Германа Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 року по справі №905/1292/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 січня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко