ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Справа№ 28/29-б-43/212-2012

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В.,

представника ПАТ "Дельта банк" Рішко Н.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 20.11.2018 (повна ухвала складена 23.11.2018, суддя Пасько М.В.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"

на дії ліквідатора боржника арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В.

у справі № 28/29-б-43/212-2012

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "НВ "Долина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента агро"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у справі № 28/29-б-43/212-2012 відмовлено ПАТ "Дельта банк" в задоволенні скарги на дії арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В., задоволено клопотання ліквідатора боржника та продовжено ліквідатору боржника арбітражному керуючому Гусару І.О. строк для подання суду на затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута на шість місяців, тобто до 20.05.2019, зобов'язано ліквідатора боржника надати суду на затвердження звіт та ліквідаційний баланс банкрута.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ПАТ "Дельта банк" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 в частині відмови в задоволенні скарги на дії арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В., зобов'язати арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В. перерахувати заставному кредитору кошти від реалізації заставного майна в сумі 77277,00 грн., що отримані за результатами аукціону, проведеного 17.12.2015 з реалізації майна банкрута.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали порушив норми матеріального права та не врахував, що відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор безпідставно не в повному обсязі перерахував Банку грошові кошти, отримані в результаті реалізації заставного майна банкрута.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 28/29-б-43/212-2012 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2018, розгляд справи призначено на 15.01.2019.

Арбітражний керуючий Сінєльніков В.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без змін оскаржувану ухвалу.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2011 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро".

Ухвалою підготовчого засідання від 07.02.2013 призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В.

Ухвалою попереднього засідання від 20.06.2013 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 472.155.132, 33 грн.

Постановою Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В.

11.10.2018 до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" надійшла скарга на дії та бездіяльність арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В. при виконанні ним обов'язків ліквідатора банкрута.

Скарга мотивована тим, що в порушення вимог Закону про банкрутство колишній ліквідатор не в повному обсязі перерахував на користь Банку грошові кошти, які були отримані за результатами аукціону, що відбувся 17.12.2015, з реалізації заставного рухомого майна боржника (транспортних засобів).

Згідно із ч.4 ст.40 Закону про банкрутство у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) учасників ліквідаційної процедури та здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.11 ст.41 Закону про банкрутство дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

З матеріалів справи вбачається, що за результатами аукціону з продажу заставного майна банкрута, що відбувся 17.12.2015 було реалізовано рухоме майно на загальну суму 140700,00 грн.

Арбітражний керуючий Сінєльніковим В.В. як ліквідатор банкрута та замовник аукціону перерахував грошові кошти на рахунок Банку в розмірі 63.423, 00 грн., про що свідчить квитанція № 6 від 29.03.2018.

Згідно Протоколу № 05-КК засідання зборів кредиторів ТОВ "Тридента Агро" від 26.12.2014, представник ПАТ "Дельта банк" та ПАТ "Омега банк" Шилов K.P. (довіреність № 263 від 08.09.14) повідомив інформацію про те, що позиція банків, які він представляє в комітеті кредиторів, зводиться до того, що банки пропонують ліквідатору за власні кошти провести всі перераховані вище заходи (розшук транспортних засобів, транспортування транспортних засобів на єдину стоянку, зберігання транспортних засобів, зняття з обліку транспортних засобів, експертна оцінка транспортних засобів, послуги вантажників), а після реалізації заставного майна боржника, яке знаходиться в заставі ПАТ "Дельта банк" та ПАТ "Омега банк", 100% погасити витрати ліквідатора, які були понесені ним в ході ліквідаційної процедури, після затвердження даних витрат ухвалою господарського суду.

Також, вищевказаним протоколом було затверджено розмір заробітної плати ліквідатора який складав п'ять мінімальних заробітних плат та відсоток додаткової винагороди, який складав 3% від реалізації заставного майна боржника, з яких ПАТ "Дельта банк" сплачує дві мінімальні заробітні плати, а ПАТ "Омега банк" одну мінімальну заробітну плату.

За рахунок решти коштів в сумі 77277,00 грн. арбітражний керуючий погасив заборгованість ПАТ "Дельта банк" по заробітній платі перед ліквідатором за період з 01.07.2014 по 31.12.2015 в сумі 45.128,00 грн., а також сплатив 4% винагорода ТБ "Центральна універсальна біржа" за організацію аукціону, що склало 5.628,00 грн.; 3% додаткова винагорода ліквідатора від суми реалізованого заставного майна на аукціоні, що склала 4.221,00 грн., витрати ліквідатора пов'язані з організацією реалізації заставного майна в сумі 13900,00 грн. та витрати пов'язані зі зберіганням заставного майна в сумі 8400,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство, розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Визначення забезпеченого зобов'язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, здійснюється з урахуванням положень законодавства, яке регулює забезпечення зобов'язань (зокрема, ст.ст. 572, 575, 589 ЦК України, Закону України "Про заставу", Закону України "Про іпотеку").

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором застави (ч. 2 ст. 589 ЦК України, ст. 19 Закону України "Про заставу").

Згідно ч.4 ст. 42 Закону про банкрутство, майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Тобто, законодавець чітко визначив джерело покриття витрат, зокрема, пов'язаних з продажем саме предмета забезпечення. При цьому, слід зауважити, що такі витрати не віднесені до жодної з черг задоволення.

За приписами ч. 9 ст. 45 Закону про банкрутство, погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що за рахунок коштів від продажу заставного майна, які спрямовуються на погашення вимог заставного кредитора в процедурі ліквідації, можливо погасити і витрати, які пов'язані з продажем саме такого заставного майна. Така ж правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 у справі № 927/1191/14.

З огляду на наведене колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неправомірне задоволення ліквідатором своїх витрат у справі про банкрутство, а саме витрат, пов'язаних з реалізацією заставного майна, за рахунок коштів, отриманих від продажу предмета забезпечення.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, які викладені у скарзі на дії (бездіяльність) ліквідатора арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В. та апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у даній справі в частині відмови в задоволенні скарги на дії арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В. відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" залишити без задоволення.

2. Залишити без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у справі №28/29-б-43/212-2012 в частині відмови в задоволенні скарги на дії арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.01.2019.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко