РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2019Справа № 910/11636/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І. О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТВК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Тревел Україна"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Браво"

про зобов`язання вчинити дії, розірвання договору та відшкодування збитків у розмірі 1 669 214,22 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 11.01.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТТВК" (далі - позивач, Товариство, Агент) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Тревел Україна" (далі - відповідач, Замовник) про:

- стягнення суми збитків у розмірі 1 669 214,22 грн та судових витрат;

- зобов`язання відповідача належним чином оформити та надати Товариству акти виконаних робіт за агентським договором № 2018/4828 від 05.04.2018;

- розірвання агентського договору № 2018/4828 від 05.04.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Замовником умов укладеного з Товариством агентського договору № 2018/4828 від 05.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк Товариству для усунення недоліків позовної заяви.

18.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу Господарського суду міста Києва до суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі для розгляду за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Браво" (далі - третя особа, Авіакомпанія), встановлено сторонами строки для подання відзиву, заяв, клопотань, доказів та призначено підготовче засідання у справі на 10.10.2018.

Представник позивача в засіданні 10.10.2018 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої просить накласти арешт на грошові кошти на рахунках відповідача в межах суми позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 підготовче судове засідання у справі № 910/11636/18 відкладено на 31.10.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТВК" про забезпечення позову відмовлено.

12.10.2018 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові уточнення до заяви про забезпечення позову.

30.10.2018 позивачем подано до канцелярії суду заяву про уточнення позовної заяви, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 1 669 214,22 грн та 29 443,21 грн судового збору; зобов`язати відповідача належним чином оформити та надати Товариству акти виконаних робіт та акти звірки по агентському договору № 2018/4828 від 05.04.2018; розірвати агентський договір №2018/4828 від 05.04.2018.

За результатами підготовчого засідання 31.10.2018 судом було прийнято уточнення позивача до позовної заяви та постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 21.11.2018 в якій запропоновано сторонам надати додаткові докази відповідно до наведеного переліку.

У підготовче судове засідання 21.11.2018 прибув представник позивача, подав клопотання про долучення документів на вимогу ухвали суду та заявив усне клопотання про поновлення строку на подання зазначених доказів.

Судом в судовому засіданні 21.11.2018 задоволено усне клопотання представника позивача та поновлено строк на подання доказів відповідно до положень частини 1 статті 119 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 22.12.2018 включно, підготовче судове засідання відкладено на 12.12.2018, а також витребувано в Державної авіаційної служби України, Аеропорту "Київ" імені І.Сікорського та Аеропорту "Бориспіль" додаткові докази, у зв'язку з чим сформовано відповідні судові запити.

03.12.2018 через канцелярію суду від Державного підприємства "Міжнародний аеропорту "Бориспіль" надійшла відповідь на запит суду.

05.12.2018 Комунальним підприємством Міжнародним аеропортом "Київ" (Жуляни) подано до відділу діловодства суду інформацію на судовий запит.

10.12.2018 від Державної авіаційної служби України надійшла відповідь на судовий запит.

За наслідками судового засідання 12.12.2018 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення цієї справи до розгляду по суті в судовому засіданні 11.01.2019.

У призначене судове засідання 11.01.2019 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Відповідач та третя особа не направили своїх представників для участі в судовому засіданні 11.01.2019, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення поштового відправлення 17.12.2018 (№ 660 та № 652).

За приписами частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.04.2018 між ТОВ «ТТВК», як агентом, та ТОВ «Оазіс Тревел Україна», як замовником, був укладений Агентський договір № 2018/4828 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання здійснювати продаж авіаперевезень на чартерних рейсах за межі митної території України за маршрутами, зазначеними у Додатках до цього договору, а відповідач зобов'язувався надавати Агенту місця на рейсах згідно Додатків за умови дотримання Агентом умов цього Договору, а також організувати контроль за виконанням рейсів та сприяти в здійсненні гарантованого перевезення пасажирів позивача.

Відповідно до пункту 2.4. договору Замовник зобов'язувався надавати Агенту місця на Рейсах згідно Додатків за умови дотримання Агентом умов цього Договору. Замовник зобов'язаний організувати контроль за виконанням рейсів та сприяти в здійсненні гарантованого перевезення пасажирів Агента та їх багажу в межах кількості місць згідно Додатків до цього договору, за умови дотримання Агентом взятих на себе зобов'язань (пункт 2.5. договору). Відповідно до пункту 2.1. договору Замовник зобов'язаний забезпечити Агента всією необхідною інформацією, що відноситься до виконання Рейсів, а також вчасно інформувати Агента за його запитами, що пов'язані з виконанням Замовником своїх зобов'язань за цим договором.

Позивач, як Агент за договором зобов'язаний був своєчасно проводити розрахунки за авіаперевезення, перераховуючи на розрахунковий рахунок Замовника їхню вартість в розмірі, погодженому згідно з умовами цього Договору та Додатків до нього, для виконання зобов'язань Замовника перед третіми особами (пункту 3.1. Договору); здійснювати продаж авіаперевезень на умовах цього Договору та Додатків до нього (пункт 3.3. Договору); та використовувати замовлені місця виключно для перевезень туристів, надавати місця для перевезень тільки у пакеті з туристичним обслуговуванням як на території України, так і за її межами (пункт 3.7. Договору).

Додатками №№ 1, 2, 3, 4 від 05.04.2018 до Агентського договору була передбачена польотна програма авіарейсів Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Браво", щодо яких сторони досягли згоди, а саме: BAY7371, BAY7372, BAY7305, BAY7306, із зазначенням квоти місць на рейсах, період виконання, день тижня, розклад виконання авіарейсів із зазначенням місцевого часу та аеропорту вильоту та прибуття, вартість квоти місць на одному рейсі в доларах США. Фактичним виконавцем рейсів, що передбачені Додатками до Договору виступало Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Браво", у якого відповідач замовляв виконання авіарейсу.

Згідно пункту 5.1 договору до початку виконання програми польотів Агент вносить на рахунок Замовника авансовий платіж в сумі, порядку та в строки, передбачені в договорі та додатках до нього. При нормальному виконанні програми польотів авансовий платіж зараховується як оплата за організацію та виконання останніх рейсів програми польотів. Авансовий платіж є власністю Агента і використовуються Замовником у випадках передбачених пунктами 5.5, 6.7, 6.11-6.15, 6.17 договору (пункт 5.2.). Відповідно до пункту 5.3 договору вартість авіаперевезень зазначається в додатках до цього договору.

Пунктом 8 Додатків №№ 1, 2, 3, 4 до Агентського договору передбачений обов'язок Агента до 13.04.2018 включно сплатити Замовнику авансові платежі у розмірі вартості квоти місць останніх рейсів кожної з програм, включаючи вартість пасажирських аеропортових зборів з розрахунку повного блоку місць.

Виконання останніх рейсів в програмі сторонами були погоджені в такі дати: за Додатком № 1 - 01.11.2018 та 08.11.2018, за Додатком № 2 - 29.09.2018 та 06.10.2018, за Додатком № 3 - 18.09.2018 та 25.09.2018, за Додатком № 4 - 21.09.2018 та 28.09.2018.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання пункту 8 Додатків до договору 13.04.2018 Агент здійснив перерахування грошових коштів як авансових платежів згідно платіжних доручень №№ 5395, 5393, 5390, 5392, 5396, 5397, 5399 та 5398 за виконання останніх авіарейсів згідно рахунків-фактур, що були виставлені Замовником від 13.04.2018 №№: СФ-181859, СФ-181860, СФ-181861, СФ-181862, СФ- 181863, СФ-181864, СФ-181865, СФ-181866 у загальному розмірі 999 824,76 грн.

Відповідно до вимог пункту 6 Додатків №№ 1, 2, 3, 4 до Агентського договору повна оплата за квоту місць рейсу, яка включає в себе вартість квоти місць, пасажирські аеропортові збори, збори за безпеку, на всьому маршруті у розрахунку на повний блок місць кожного відповідного рейсу, і перерахунок вартості квоти місць в разі зміни вартості авіа палива від рівня, зазначеного в пункті 3 цього Додатку, проводиться в українських гривнях згідно з умовами договору та не пізніше 5 (п'яти) банківських днів до дати виконання рейсу. На виконання вищевказаних умов договору та додатків до нього позивач здійснив перерахування грошових коштів наступним чином: рахунок від 19.06.2018 № СФ-183024 за квоту місць на авіарейсі 26.06.2018 - сплачено 19.06.2018 платіжним дорученням № 10151, рахунок від 21.06.2018 № СФ-183066 за квоту місць на авіарейсі 28.06.2018 - сплачено 21.06.2018 платіжним дорученням № 10525, рахунок від 22.06.2018 № СФ-183086 за квоту місць на авіарейсі 30.06.2018 - сплачено 22.06.2018 платіжним дорученням № 10584, рахунок від 22.06.2018 № СФ-183085 за квоту місць на авіарейсі 29.06.2018 - сплачено 22.06.2018 платіжним дорученням № 10585.

26.06.2018 представники Замовника в телефонному режимі, як стверджує позивач, повідомили Агента про те, що авіарейс BAY7305/7306 переноситься, проте точного часу вильоту не надали. Також інформації про здійснення авіарейсу BAY7305/7306 не було ані на офіційному сайті Авіакомпанії «Браво», що виступала фактичним авіаперевізником, ані на офіційних сайтах київських аеропортів («Жуляни», або «Бориспіль»). Фактично, авіарейс BAY7305/7306 26.06.2018 не відбувся. Відповідач не надав Позивачу офіційної інформації щодо причин скасування рейсу та/або строків його переносу.

У подальшому в порушення умов укладеного агентського договору Замовник не надав послуги з організації авіарейсів BAY7371/7372 - 28.06.2018, BAY7305/7306 - 29.06.2018 та BAY7371/7372 - 30.06.2018, блоки місць на яких Агентом були оплачені в повному обсязі.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що внаслідок порушення Замовником своїх зобов'язань Агент зазнав прямих збитків, які є загальною вартістю послуг з організації авіарейсів, що повинні були відбутися 26.06.2018, 28.06.2018, 29.06.2018 та 30.06.2018, а також суми авансових платежів за місця на останніх рейсах програми, які були оплачені позивачем 13.04.2018. Загальна сума заявлених до стягнення збитків за розрахунком позивача становить 1 669 214,22 грн.

Крім того, Агент у межах даного позову також просить суд, відповідно до пункту 2.7. договору, до пунктів 9,10 Додатків №№ 1,2,3 та 4 зобов'язати відповідача належним чином оформити та надати акти виконаних робіт за договором.

При цьому, оскільки відповідач не зміг забезпечити належне виконання договору вже Агент направив відповідачу електронного листа з вимогою розірвати Агентський договір та повернути вартість оплачених та незабезпечених перевезень, яка залишена останнім без виконання. Наявність підстав розірвання спірного правочину позивач обґрунтовує наступним: 1) підписуючи договір та Додатки до нього; сторони чітко передбачили графік виконання останніх авіарейсів в період з квітня 2018 року до кінця вересня-початку жовтня 2018 року, а не до кінця червня 2018 року; 2) скорочення кількості авіарейсів, зміни часу та аеропортів вильоту/прибуття авіарейсів виникли з причин, незалежних від позивача, та позивач не може їх усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися; 3) закінчення авіарейсів в червні, тобто на 3-4 місяці раніше, позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні договору; 4) враховуючи той факт, що замовником авіарейсу (який відбувся або не відбувся) виступав не позивач, відповідно, останній не може нести ризик зміни обставин.

З метою досудового врегулювання спору 11.08.2018 позивач направив Замовнику претензію від 10.08.2018 № 10/08/18 (докази направлення та отримання претензії 15.08.2018 наявні в матеріалах справи), в якій Агент просив повернути грошові кошти, надати оформлені акти виконаних послуг та припинити дію агентського договору, однак вказана претензія залишена без виконання, що зумовило звернення ТОВ «ТТВК» із даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, до положень якого також застосовуються приписи Цивільного кодексу України.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту спірного правочину слідує, що його умовами не передбачено переліку підстав щодо його розірвання.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Отже, приписи статті 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу суддівського розсуду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 по справі № 908/491/17.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у справі № 924/522/17 від 13.02.2018.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, суд відзначає, що приписами частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).

Керуючись вищевикладеними приписами чинного законодавства, беручи до уваги, що договір та Додатки до нього містили у собі графік виконання авіарейсів в період з квітня 2018 року до кінця вересня-початку жовтня 2018 року, який був порушений внаслідок невиконання Замовником своїх зобов'язань перед третьою особою, про що було вказано у листі Державної авіаційної служби України від 05.12.2018 № 1.19-14754-18 (а. с. 141), а також скорочення кількості обумовлених авіарейсів, суд дійшов висновку про наявність підстав з якими законодавець пов'язує можливість розірвання договору за рішенням суду на підставі положень статті 651 ЦК України.

За приписами частини 5 статті 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності частині 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин (частина 1 статті 218 ГК України).

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 ЦК України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком невиконання зобов'язань, а не причиною.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Разом із тим відповідно до частини 1 статті 142 ГК України прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15, від 09.12.2014 у справі №5023/4983/12 та у постанові Верховного Суду в справі № 923/700/17.

З системного аналізу вищевикладеного, беручи до уваги, що судом визнано обґрунтованою вимогу позивача про розірвання спірного правочину, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимим доказами доведені обставини з якими законодавець пов'язує покладення на Замовника обов'язку відшкодування завданих збитків. При цьому суд погоджується із доводами Агента про те, що збитками слід вважати грошові кошти сплачені на користь відповідача за організацію авіарейсів, які не були здійснені з його вини.

Водночас, суд критично оцінює позицію позивача, щодо стягнення з відповідача грошових коштів, як збитків, перерахованих за організацію авіарейсу 28.06.2018 в розмірі 168122,25 грн згідно платіжного доручення № 10525 від 21.06.2018. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що спірний авіарейс був здійснений Авіакомпанією на замовлення відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами Комунального підприємства Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) № 5.2-1.8-1156 від 28.11.2018 та Державної авіаційної служби України № 1.19-14754-18 від 05.12.2018.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягають збитки в розмірі 1 501 091,97 грн, що є сумою грошових коштів, сплачених Агентом як вартість послуг за організацію авіарейсів, які не були здійсненні.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача належним чином оформити та надати Товариству акти виконаних робіт за агентським договором № 2018/4828 від 05.04.2018 суд відзначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством).

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005, заява № 38722/02).

Беручи до уваги викладене, суд дійшли висновку, що заявлена Агентом вимога про зобов`язання відповідача належним чином оформити та надати Товариству акти виконаних робіт за агентським договором № 2018/4828 від 05.04.2018 не може забезпечити відновлення порушеного права позивача, а тому в задоволення зазначеної вимоги суд відмовляє.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини та наведенні норми, беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги в частині розірвання агентського договору та стягнення збитків підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТВК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Тревел Україна" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Браво" про зобов`язання вчинити дії, розірвання договору та відшкодування збитків у розмірі 1 669 214,22 грн - задовольнити частково.

2. Агентський договір № 2018/4828 від 05.04.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТТВК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Тревел Україна" - розірвати.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оазіс Тревел Україна" (04071, місто Київ, вулиця Почайнинська, будинок 25/49; ідентифікаційний код 35735699) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТВК" (03680, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 72, офіс 128; ідентифікаційний код 36285831) 1 501 091,97 грн (один мільйон п'ятсот одну тисячу дев'яносто одну гривню 97 копійок) збитків та 24 278,38 грн (двадцять чотири тисячі двісті сімдесят вісім гривень 38 копійок) судового збору

4. У іншій частині в позові відмовити.

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21.01.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ