ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа № 910/9630/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котрис"

на рішення Господарського суду м. Києва від 25.09.2018 р.

у справі № 910/9630/18 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Приватного спеціалізованого монтажно-налагоджувального підприємства "Газкотлоспецмонтажналадка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котрис"

про стягнення 107294,98 грн безпідставно набутих коштів

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Приватне спеціалізоване монтажно-налагоджувальне підприємство "Газкотлоспецмонтажналадка" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котрис" про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 107294,98 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що: 1) 23.03.2018 р. Приватне спеціалізоване монтажно-налагоджувальне підприємство "Газкотлоспецмонтажналадка" помилково перерахувало на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 107294,98 грн з призначенням платежу «за матеріали зг. рахунку № К-52 від 23.03.18», що підтверджується платіжним дорученням № 432 від 23.03.2018 р; 2) оскільки між сторонами відсутні будь-які договірні зобов'язання з приводу поставки або купівлі матеріалів, які б стосувались перерахованих коштів, позивач вважає такі кошти безпідставно набутими відповідачем.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.07.2018 р. відкрито провадження у справі № 910/9630/18 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.09.2018 р. у справі № 910/9630/18 позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 107294,98 грн безпідставно набутих коштів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Котрис" звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/9630/18 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що грошові кошти у розмірі 107294,98 грн були сплачені позивачем на підставі рахунка-фактури № К-052 від 23.03.2018 р. Отже, фактично, між сторонами склалися господарські відносини з приводу купівлі-продажу товарів без укладення письмового договору.

Окрім цього відповідач також вказує на те, що він частково повернув Приватному спеціалізованому монтажно-налагоджувальному підприємству "Газкотлоспецмонтажналадка" грошові кошти, що підтверджується платіжними дорученнями № 648 від 20.08.2018 р. на суму 27000,00 грн та № 731 від 17.09.2018 р. на суму 20000,00 грн.

На підтвердження зазначених обставин Товариство з обмеженою відповідальністю "Котрис" подало разом з апеляційною скаргою докази, що не були подані до суду першої інстанції, а саме копію рахунка-фактури № К-052 від 23.03.2018 р., а також копії платіжних доручень № 648 від 20.08.2018 р. на суму 27000,00 грн та № 731 від 17.09.2018 р. на суму 20000,00 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котрис" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9630/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

До суду 11.12.2018 р. від Приватного спеціалізованого монтажно-налагоджувального підприємства "Газкотлоспецмонтажналадка" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково та змінити рішення Господарського суду м. Києва від 25.09.2018 р. в частині стягнення безпідставно набутих коштів з 107294,98 грн на 60294,98 грн.

При цьому, заперечуючи щодо доводів апеляційної скарги відповідача стосовно наявності між сторонами договірних відносин, позивач, між іншим, підтверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Котрис" дійсно після відкриття провадження у справі судом першої інстанції сплатило грошові кошти у загальному розмірі 47000,00 грн, які зараховані позивачем як повернення безпідставно набутих коштів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що 23.03.2018 р. Приватне спеціалізоване монтажно-налагоджувальне підприємство "Газкотлоспецмонтажналадка" перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Котрис" № 4001 в Київському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", м. Київ, МФО 321842, грошові кошти в сумі 107294,98 грн з призначенням платежу «за матеріали зг. рах. № К-52 від 23.03.18», що підтверджується платіжним доручення № 432 від 23.03.2018 р.

За твердженням позивача, яке не спростоване відповідачем, між Приватним спеціалізованим монтажно-налагоджувальним підприємством "Газкотлоспецмонтажналадка" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Котрис" відсутні будь-які договірні зобов'язання щодо поставки або купівлі матеріалів, які б стосувались перерахованих коштів. Отже позивач вважає зазначені грошові кошти такими, що є безпідставно набуті відповідачем.

У зв`язку з цим позивач 26.06.2018 р. звернувся до відповідача з письмовою вимогою за вих. № 52 від 26.06.2018 р. про повернення безпідставно набутих коштів на рахунок позивача протягом 7 днів з дня отримання даної вимоги.

У якості доказів направлення вимоги на адресу відповідача, позивачем до позовної заяви долучено копію опису вкладення у цінний лист та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно з яким вимога від 26.06.2018 р. була вручена представнику відповідача 04.07.2018 р.

Разом з цим жодної відповіді на вимогу Товариство з обмеженою відповідальністю "Котрис" не надало та не повернуло позивачеві грошові кошти у сумі 107294,98 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених нормами ст. 11 ЦК України. До відсутності правової підстави стаття 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

Таким чином, вимога про повернення коштів на підставі вказаної статті може пред`являтися лише у випадку відсутності між сторонами правочину або будь-якої іншої підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. ст. 11, 202 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З огляду на все вищенаведене, а також враховуючи відсутність між сторонами будь-яких господарських правовідносин, на підставі яких у позивача існує обов'язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів, в тому числі у якості оплати рахунка № К-52 від 23.03.2018 р. на суму 107294,98 грн, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду стосовно того, що відповідач є особою, яка набула майно, а у даному випадку грошові кошти, без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно.

Стаття 598 ЦК України встановлює, що зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Котрис" не надало до суду першої інстанції доказів повернення позивачу безпідставно набутих грошових коштів в сумі 107294,98 грн, а також будь-яких доказів, що такі грошові кошти були одержані за наявності правової підстави, Господарський суд м. Києва прийшов до правомірного висновку стосовно того, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котрис" безпідставно набутих грошових коштів в сумі 107294,98 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, у поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що грошові кошти у розмірі 107294,98 грн були сплачені позивачем на підставі рахунка-фактури № К-052 від 23.03.2018 р., а отже між сторонами склалися господарські відносини з приводу купівлі-продажу товарів без укладення письмового договору.

При цьому, як уже було зазначено, Товариство з обмеженою відповідальністю "Котрис" надає разом з апеляційною скаргою докази, що не були подані відповідачем у встановленому порядку та у строк до суду першої інстанції.

Апеляційний суд зазначає, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.07.2018 р. прийнято позовну заяву Приватного спеціалізованого монтажно-налагоджувального підприємства "Газкотлоспецмонтажналадка" до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9630/18 та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) на підставі ст. ст. 12, 247, 252 ГПК України.

Окрім цього зазначеною ухвалою запропоновано відповідачу у строк впродовж п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.07.2018 р. була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Котрис", зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Печерський узвіз, буд. 15, м. Київ, 01011.

Відповідно до наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 3) ухвала суду від 26.07.2018 р. була вручена представнику відповідача за довіреністю 08.08.2018 р.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ГПК України у спрощеному позовному провадженні відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Зазначений строк для подання відзиву і було встановлено відповідачу відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі. Разом з цим Товариство з обмеженою відповідальністю "Котрис" не скористалося правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак і не скористався наданими йому процесуальними правами, судом першої інстанції з дотриманням приписів процесуального права правомірно розглянуто зазначену справу за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи вищенаведені положення процесуального законодавства, апеляційний суд зазначає, що відповідач не був позбавлений можливості у порядку ч. 4 ст. 80 ГПК України письмово та завчасно повідомити суд першої інстанції про неможливість подання у встановлений законом строк доказів, що додані ним до апеляційної скарги, та об'єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження строк.

Однак до суду першої інстанції таких повідомлень, заяв чи клопотань не надходило.

Окрім цього відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Таким чином, враховуючи процесуальні норми, які стосуються порядку подання доказів до суду першої та апеляційної інстанцій, а також межі перегляду справи апеляційним судом, колегія суддів не приймає до розгляду додані до апеляційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю "Котрис" докази, а саме копію рахунка-фактури № К-052 від 23.03.2018 р. та копії платіжних доручень № 648 від 20.08.2018 р. на суму 27000,00 грн та № 731 від 17.09.2018 р. на суму 20000,00 грн, оскільки такі докази подані з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача, що ґрунтуються саме на зазначених доказах, які не прийняті судом до розгляду, стосовно наявності між сторонами господарських відносин з приводу купівлі-продажу товарів без укладення письмового договору, колегією суддів відхиляються. Так само з наведених вище підстав не беруться до уваги і згадані вище платіжні доручення стосовно часткового повернення відповідачем грошових коштів.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином відповідач не довів та не підтвердив належними засобами доказування, що кошти у сумі 107294,98 грн, перераховані йому на підставі платіжного доручення № 432 від 23.03.2018 р., отримані ним за наявності належної правової підстави.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 25.09.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Котрис" не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котрис" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 25.09.2018 р. у справі № 910/9630/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Котрис".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 10.01.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк