ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2019 року м. Дніпро Справа № 904/4412/15

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "УКРСИББАНК"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 р.

(суддя Бєлік В.Г., м. Дніпро), прийнятої за результатми розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на дії старшого державного виконавця Самарського відділу державної иконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРСИББАНК",

м. Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

м. Дніпро

про стягнення 13 345,86 грн.

За участю Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії старшого державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1, в якій просить: визнати дії старшого державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 з примусового виконання наказу № 904/4412/15 від 31.07.2015 - незаконними; визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 54215891 про повернення виконавчого документу стягувачу; зобов'язати старшого державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 вжити всіх можливих заходів передбачених Законом України Про виконавче провадження, в тому числі, звернути стягнення на майно ОСОБА_2, для виконання останньою рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015 р. по справі № 904/4412/15.

Скарга установи банку була обґрунтована тим, що старшим державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного ТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 порушені вимоги ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надіслання на адресу сторін виконавчого провадження копій постанов державного виконавця, а також наявністю у боржника нерухомого майна, тоді як в якості підстави для закриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначений п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 р. у даній справі в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на дії старшого державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким скаргу на дії державного виконавця задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що оскаржувана ухвала не містить оцінки порушень з боку державного виконавця положень ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», даний факт судовим рішенням не спростований.

При цьому Скаржник зазначає, що постанова про повернення виконавчого документу Стягувачу була винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, виконавчий документ повертається Стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Однак, дана підстава спростовується наданою установою банку разом зі скаргою інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно згідно якої у власності ОСОБА_2 перебуває частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Пятихатки, буд. № 40, право власності на який виникло у ОСОБА_2 06.03.2013 р.

Водночас, на думку Скаржника, оскаржувана постанова старшого державного виконавця Чорного Є.О. про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП № 54215891 містить інформацію, яка не відповідає дійсності, що в свою чергу є порушенням положень ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Скаржник наголошує на тому, що старшим державним виконавцем Чорним Є.О. не було здійснено необхідних, визначених Законом України «Про виконавче провадження», заходів щодо виявлення майна боржника, що не дає йому підстав виносити постанову про повернення виконавчого документу Стягувачу посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, при ухвалені оскаржуваного рішення зазначені вище порушення з боку старшого державного виконавця Чорного Є.О. судом були проігноровані, внаслідок чого було винесено незаконне та необгрунтоване рішення про відмову в задоволені скарги AT «УкрСиббанк» без посилання на будь-які докази проведення виконавчих дій, чим фактично визнано бездіяльність державного виконавця законною.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.11.2018 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРСИББАНК" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 р. у справі № 904/4412/18 залишено без руху, та надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Після усунення недоліків Скаржником, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 20.12.2018 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 19.12.2018 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з перербуванням у відрядженні судді Широбокової Л.П.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2018 р. колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М., прийняла справу№ 904/4412/15 до свого провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2018 р. розгляд справи № 904/4412/15 відкладено на 17.01.2019 р.

Від Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить апеляційний суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. На момент примусового виконання наказу 20 розмірів мінімальної заробітної плати складало 64 000,00 грн. Тобто правові підстави для звернення стягнення на нерухоме майно боржника відсутні.

Відділ державної виконавчої служби зазначає, що старшим державним виконавцем Чорним Є.О. 28.08.2018 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу, якою було розяснено право на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання протягом трьох років, копія якою направлена стягувачу разом з оригіналом виконавчого документа.

Разом з тим, згідно відповідей Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України у боржника відсутні джерела отримання доходів. Згідно результатів аналітичного пошуку від 05.07.2017 р. ТЗ по «НАІС ДЦАІ» МВС України транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Неодноразовими виходами державного виконавця за місцем проживання боржника, перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив, що підтверджується актами державного виконавця від 13.09.2017 р. та 08.08.2018 р. Згідно відповідей Державної фіскальної служби України за боржником зареєстровані рахунки в банківських установах. Старшим державним виконавцем Чорним Є.О. 24.05.2018 р. було винесено постанову про арешт коштів боржника, копії якої були направлені до банківських установ. Згідно відповідей з банківських установ на рахунках боржника відсутні кошти для задоволення вимог за виконавчим документом.

В судовому засіданні 17.01.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, судом першої інстанції встановлено, що дії державного виконавця під час винесення оскаржуваної постанови є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Так, адреса боржника є фактичним місцем його проживання, відтак ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що в останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Крім того, відповідно до приписів ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється.

Погоджуючись із наведеними висновками попередньої судової інстанції суд апеляційної інстанції виходить з такого.

У ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У ч. 1, ч. 2 ст. 343 ГПК України передбачено постановлення за результатами розгляду скарги ухвали; у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави дійти висновку про те, що сторони виконавчого провадження при зверненні до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права, мають обґрунтувати у чому саме полягає порушення їх прав, а суд розглядаючи скаргу має пересвідчитись у наявності такого порушеного права, усунути порушення та поновити порушене право заявника, при цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця ( наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження ), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Отже, за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Положеннями статей 48, 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності, чи недостатності грошових коштів боржника державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, в тому числі, на нерухоме майно, однак, в порушення даних вимог закону державним виконавцем не здійснені дії щодо арешту та примусовій реалізації нерухомого майна, що належить Боржнику.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частинами 1, 2 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Приписами ч.ч. 5, 6, 7 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 28.05.2012 у розмірі 13 345,86 грн., з яких: 7 842,72 грн. основний борг, 1 467,90 грн. пеня, 3 885,88 грн. інфляційні втрати, 149,36 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015 р. позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УКРСИББАНК" - 7 842,72 грн. основного боргу, 1 075,28 грн. пеню, 103,14 грн. 3% річних, 3 272,81 грн. інфляційних втрат, 1 683,00 грн. судового збору, про що видати наказ.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом Дніпропетровської області був виданий наказ від 31.07.2015 р.

29.06.2017 р. старшим державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54215891 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4412/15 від 31.07.2015 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості у розмірі 13 976,95 грн.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України у боржника відсутні джерела отримання доходів. Згідно результатів аналітичного пошуку від 05.07.2017 р. ТЗ по «НАІС ДЦАІ» МВС України транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Неодноразовими виходами державного виконавця за місцем проживання боржника перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив, що підтверджується актами державного виконавця від 13.09.2017 р. та 08.08.2018 р.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України за боржником зареєстровані рахунки в банківських установах.

Старшим державним виконавцем Чорним Є.О. 24.05.2018 р. винесено постанову про арешт коштів боржника, копії якої направлені до банківських установ. Згідно відповідей з банківських установ на рахунках боржника відсутні кошти для задоволення вимог за виконавчим документом.

28.08.2018 р. старшим державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі відсутності у боржника майна, що передбачено п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою було розяснено право на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання протягом трьох років, копія якою направлена стягувачу разом з оригіналом виконавчого документа.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, з пояснень старшого державного виконавця Чорного Є.О. та матеріалів виконавчого провадження було встановлено, що зазначена постанова про повернення виконавчого документу була надіслана ПАТ "УкрСиббанк" на адресу вказану у виконавчому документі, яку Банк змінив, не повідомивши державну виконавчу службу.

Відповідно до ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Визнаючи бездіяльність органу державної виконавчої служби незаконною суд зобов'язує даний орган здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, однак, з копії матеріалів виконавчого провадження наданого сторонами, вбачається, що державним виконавцем вживалися передбачені Законом заходи щодо примусового виконання рішення суду.

Повернення виконавчого документу Стягувачу відбулося на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Доводи Скаржника про порушення з боку старшого державного виконавця Чорного Є.О. приписів Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на наявність такого майна Боржника, відповідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно згідно якого у власності ОСОБА_2 перебуває частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Пятихатки, буд. № 40, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. На момент примусового виконання наказу 20 розмірів мінімальної заробітної плати складало 64 000,00 грн. Тобто правові підстави для звернення стягнення на вказане нерухоме майно боржника були відсутні.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що дії державного виконавця під час винесення оскаржуваної постанови відповідали вимогам чинного законодавства, підставно відмовив у задоволенні скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків попередньої судової інстанції.

У зв'язку з тим, що суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає в силі оскаржувану ухвалу, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Скаржника

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРСИББАНК" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2018 р. у справі № 904/4412/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.01.2019 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя І.М. Подобєд