ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.01.2019                      Справа № 905/2147/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., розглянув у спрощеному позовному провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення 43052,21грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь” звернулося до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення 43052,21грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на заподіяння збитків відповідачем та незбереження перевезеного вантажу.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме – це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.11.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

05.12.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем до позовної заяви додані акти приймання-передачі та рахунки-фактури з яких неможливо встановити кількість і вартість відправленого вантажу. Також відповідач просив суд застосувати позовну давність щодо порушення строків пред’явлення позовних вимог щодо стягнення збитків, з посиланням на ст.315 Господарського кодексу України та ст.134 Статуту залізниць України.

02.01.2019 позивач надав відповідь на відзив відповідача, в якому зазначив, що загальна вага товару на декілька вагонів, одиниці виміру, ціна без ПДВ у грн., сума без ПДВ зазначені у актах приймання-передачі, а вага кожного окремого вагону зазначається у відповідних накладних, копії яких буди додані до матеріалів позову.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

09.11.2017р. за залізничною накладною №52826807 (досильна накладна №45696499) та 12.11.2017р. за залізничною накладною №52870664 (досильна накладна №45788213) ПрАТ “АКХЗ” (відправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці відвантажило на адресу ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” (одержувач) у вагонах №53518510, №59177295, та №59179937 кокс доменний

Виходячи зі змісту накладної №52826807 (досильна накладна №45696499) маса вантажу у вагоні №53518510 становить 41250кг. та накладної №52870664 (досильна накладна №45788213) у вагоні №59177295 - 56350кг., у вагоні №59179937 – 57500кг. Згідно пункту 7 залізничних накладних: вантаж маркований вапном поздовжньою смугою вздовж вагону.

Під час прибуття вагонів на станцію Сартана Донецької залізниці на підставі ст.24, 52 Статуту залізниць України була проведено контрольне перевантаження вагонів та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагонах №53518510, №59177295 та №59179937 тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Під час перевірки на 150-тонних вагах вантажоотримувача, повірених 08.09.2017, виявилось, що у вагоні №53518510 фактична маса брутто вагону склала 60800кг., вага тари 22200кг., маса вантажу нетто 38600кг., що менше проти даних залізничної накладної на 2650кг.

Під час комерційного огляду вагону було встановлено, що вантаж прибув у справному вагоні, люки зачинені, витікання вантажу немає. Вагон бездверний. Погрузка вище бортів 20-30 см. Вантаж маркований вапном поздовжньою смугою вздовж вагону. Над 1-7 люками мається виїмка довжиною 10000мм., шириною 1000мм, глибиною 600-700мм. У районі виїмки маркування відсутнє. Технічний стан справний. З моменту прибуття до комерційного перезважування вагон знаходився під охороною ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” та комерційних агентів ст.Сартана.

Факт нестачі вантажу у вагоні №53518510 підтверджується комерційним актом №484809/765 від 13.11.2017, який підписаний належними особами.

Також, під час перевірки на 150-тонних вагах вантажоотримувача, повірених 08.09.2017, виявилось, що у вагоні №59177295 фактична маса брутто вагону склала 82350кг., вага тари 28550кг., маса вантажу нетто 53800кг., що менше проти даних залізничної накладної на 2550кг.

Під час комерційного огляду вагону було встановлено, що вантаж прибув у справному вагоні, витікання вантажу немає. Вагон бездверний, люка закриті. Погрузка вище бортів 30-40см. Вантаж маркований вапном поздовжньою смугою вздовж вагону. Справа по напрямку руху поїзда виїмка на всю довжину вагону шириною 100см, глибиною 30-50см. В районі виїмки маркування порушене. З моменту прибуття до комерційного перезважування вагон знаходився під охороною ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” та комерційних агентів ст.Сартана.

Факт нестачі вантажу у вагоні №59177295 підтверджується комерційним актом №484809/767 від 15.11.2017, який підписаний належними особами.

Під час перевірки на 150-тонних вагах вантажоотримувача, повірених 08.09.2017, виявилось, що у вагоні №59179937 фактична маса брутто вагону склала 83350кг., вага тари 27450кг., маса вантажу нетто 55900кг., що менше проти даних залізничної накладної на 1600кг.

Під час комерційного огляду вагону було встановлено, що вантаж прибув у справному вагоні, витікання вантажу немає. Вагон бездверний, люка закриті. Погрузка шапкою, вище бортів 30-40 см. Вантаж маркований вапном поздовжньою смугою вздовж вагону. Справа по напрямку руху поїзда виїмка на всю довжину вагону шириною 150см, глибиною 30-50см. В районі виїмки маркування порушене. З моменту прибуття до комерційного перезважування вагон знаходився під охороною ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” та комерційних агентів ст.Сартана.

Факт нестачі вантажу у вагоні №59179937 підтверджується комерційним актом №484809/768 від 15.11.2017, який підписаний належними особами, зокрема.

Статтею 12 Закону України “Про залізничний транспорт” та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України “Про залізничний транспорт” перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідачами в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду, що недостача вантажу відбулась не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У відповідності до ст.26 Закону України “Про залізничний транспорт” обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу, засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

За змістом статті 130 Статуту залізниць України, пред'явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред'явлення до неї претензії. Право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу мають одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Згідно з ч.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За змістом п.2.7 роз'яснення №04-5/601 від 29.05.2002 президії Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Згідно даних залізничної накладної №52826807 (досильна накладна №45696499) та залізничної накладної №52870664 (досильна накладна №45788213) було завантажено кокс доменний у вологому стані.

За даними комерційного акту №484809/765 від 13.11.2017р. недостача у вагоні №53518510 складає 2650кг., комерційного акту №484809/767 від 15.11.2017р. недостача у вагоні №59177295 – 2550кг., комерційного акту №484809/768 від 15.11.2017р. у вагоні №59179937 недостача – 1600кг.

Згідно акту прийому-передачі №91788996 від 09.11.2017 між ПрАТ “АКХЗ” та ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” та рахунку-фактури №91791392 від 12.11.2017 вартість однієї тони коксу доменного у вагоні №53518510 складає 11588,83грн. з ПДВ (9657,36грн.+20%ПДВ).

Згідно акту прийому-передачі №91791392 від 12.11.2017 між ПрАТ “АКХЗ” та ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” та рахунку-фактури №91788996 від 09.11.2017 вартість однієї тони коксу доменного у вагонах №59179937 та №59177295 складає 11693,86грн. з ПДВ (9744,88грн.+20%ПДВ).

Суд вважає, що акти прийому-передачі №91788996 та №91791392, рахунки-фактури №91791392 та №91788996, які підписано уповноваженими особами та засвідчені печатками вказаних підприємств є належними та допустимими доказами, що підтверджує вартість спірної партії коксу, яка перевозилась за залізничними накладними №52826807 (досильна накладна №45696499) та №52870664 (досильна накладна №45788213).

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано виписку з банківського рахунку у ПАТ “Перший український міжнародний банк” (за рахунками-фактури №91791392 від 12.11.2017р. та №91788996 від 09.11.2017р.) якою підтверджено оплату кредиторської заборгованості за кокс доменний.

Дослідивши розрахунок позовних вимог в частині стягнення збитків за спірною відправкою суд встановив, що вартість недостачі вантажу у вагоні №53518510 складає 21149,61грн., виходячи з наступного розрахунку:

2650 – 825 кг (41250 кг х 2%) = 1825 кг.

1,825т. х 11588,83грн. = 21149,61грн.

Вартість недостачі вантажу у вагоні №59177295 складає 16640,36грн., виходячи з наступного розрахунку:

2550 – 1127 кг (56350 кг х 2%) = 1423 кг.

1,423т. х 11693,86грн. = 16640,36грн.

Вартість недостачі вантажу у вагоні №59179937 складає 5262,24грн., виходячи з наступного розрахунку:

1600 – 1150 кг (57500 кг х 2%) = 450 кг.

0,450т. х 11693,86грн. = 5262,24грн.

Таким чином, загальна вартість нестачі вантажу за спірним перевезенням склала 43052,21грн.

З огляду на наведене та з урахуванням змісту комерційних актів, суд дійшов висновку, що саме відповідач своїх зобов'язань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи.

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов’язків щодо доказів.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача, отже позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості нестачі вугілля у розмірі 43052,21грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності стосовно порушення строків пред’явлення позовних вимог щодо стягнення збитків, до уваги судом не приймаються з огляду на наступне:

Згідно із ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.258 вказаного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти.

За змістом ч.3 ст.925 Цивільного кодексу України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Частиною 2 ст.9 зазначеного нормативно-правового акту встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Господарський кодекс України визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч.1 – 4 ст.315 Господарського кодексу України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Водночас, за приписами ст.134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються, зокрема, від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу.

За змістом листа №758-0-2-08-19 від 26.12.2008 Міністерства юстиції України “Щодо практики застосування норм права у випадку колізії” при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Відтак, враховуючи наведене, у даному випадку перевага надається спеціальному акту, і, як наслідок, до спірних відносин застосовується позовна давність у шість місяців, встановлена ст.315 Господарського кодексу України.

При цьому, судом враховано, що Статут залізниць України є підзаконним нормативно-правовим актом, а не законом, внаслідок чого та з урахуванням приписів ст.258 Цивільного кодексу України, вирішальним при визначенні позовної давності щодо спірних правовідносин є саме Господарський кодекс України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.04.2012 по справі №10/26/166-10-4300.

Разом з цим, за змістом п.4.7.1 постанови №10 від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів” якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 ГК України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Відтак, відповідно до відомостей, які наявні у залізничних накладних, з огляду на встановлений ст.315 Господарського кодексу України строк позовної давності щодо спірних правовідносин, право на пред’явлення претензії щодо стягнення збитків за незбереження вантажу при перевезенні могло бути реалізовано у встановлений вказаною процесуальною нормою 45-денний термін. Разом з цим, враховуючи наданий законодавцем трьохмісячний термін розгляду заявленої претензії, та подальше право судового захисту протягом 6 місяців з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для відповіді, суд дійшов висновку, що позивач міг звернутись до суду з позовом про стягнення збитків за незбереження вантажу при перевезенні за несвоєчасну доставку вантажу до 13.11.2018р. та відповідно 15.11.2018р.

За таких обставин, приймаючи до уваги зміст вказаних положень законодавства, з урахуванням того, що позов, згідно даних поштового ідентифікатора, направлено до суду 13.11.2018р. - твердження відповідача, викладені у відзиві залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 129, 236-238, 247-252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення 43052,21грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (03150, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії “Донецька залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (84404, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” (87501, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) вартість нестачі вугілля у розмірі 43052 (сорок три тисячі п’ятдесят дві) грн. 21коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Повний текст рішення складено та підписано 10 січня 2019 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                Е.В. Зекунов