РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.01.2019Справа № 910/13040/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект»

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики»

про стягнення 369 870,10 грн.

представники учасників сторін:

від позивача Горбатенко Ю.В., адвокат за договором від 10.01.2019

від відповідача не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» (далі - відповідач) про стягнення 369 870,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018, зокрема безпідставним нарахуванням та списанням відповідачем з особового рахунку позивача, як платника послуг, тарифу за перевезення вагонів у порожньому стані, який за умовами договору вже включений до плати за перевезення, яка сплачена позивачем в день відправки вантажу.

Посилаючись на вказані обставини безпідставного отримання коштів, позивач просить стягнути з відповідача 369 870,10 грн. в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 08.10.2018 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у п'ять днів з дня вручення цієї ухвали.

22.10.2018 через відділ автоматизованого діловодства суду позивач подав заяву про усунення недоліків позову.

Ухвалою господарського суду від 23.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.11.2018.

16.11.2018 через загальний відділ автоматизованого забезпечення суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому сторона зазначає про безпідставність позовних вимог та ототожнення позивачем понять «плати за перевезення в порожньому стані вагонів перевізника» та «компенсації витрат за перевезення у порожньому стані вагонів перевізника, що входить до плати за перевезення вантажу у вагоні». Пояснює, що позивач здійснив оформлення накладних на відправку порожніх вагонів, зазначивши в графах 13 та 14 накладних платником ТОВ «Авантаж Інспект» з власної волі, відповідно до положень ст. 24 Статуту залізниць України залізниця перевіряє надані їй відомості, при цьому відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей несуть вантажовідправники; разом з тим, відповідач проти стягнення спірних коштів в порядку статті 1212 ЦК України заперечує, посилаючись на те, що їх списання з особового рахунку позивача відбулось на підставі накладних за договором про надання послуг № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018, тому не може вважатись безпідставним.

У судовому засіданні 20.11.2018 оголошено перерву до 11.12.2018, запропоновано позивачу надати відповідь на відзив з огляду на його посилання про неотримання відзиву станом на час розгляду справи.

Позивач своїми правами в порядку ст. 166 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відповіді на відзив не надав.

У судовому засіданні 11.12.2018 протокольною ухвалою закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті на 10.01.2019.

10.01.2019 через загальний відділ автоматизованого забезпечення суду відповідачем подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними доказами з огляду на неможливості явки уповноваженого представника.

У судовому засіданні 10.01.2019 представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 10.01.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

07.02.2018 року між публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник за договором, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» (замовник за договором, позивач) за допомогою електронного підписання зі сторони замовника, був укладений договір № 07323/ЦЛТ-2018 про надання послуг (надалі - договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Договір вступає в силу з моменту його одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018 (п. 12.1 договору).

Відповідно до пп. 1.1-1.2 договору, сторони узгодили, що у розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою. Вагон перевізника - це вантажний вагон, яким перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов'язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов'язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку; послуги, пов'язані з організацією перевезення вантажів - послуги, що надаються перевізником замовнику, у тому числі на підставі окремої заявки з переліку, погодженого сторонами у додатку № 1 до договору .

Відповідно до п. 1.3 договору, надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

У пункті 2.3 договору визначено обов'язки перевізника, у т.ч. приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно з затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС «МЕСПЛАН», доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору (п. 2.3.2); відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника № 8201950, присвоїти замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача 8554 (п. 2.3.3 договору), вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажу, та надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронному вигляді, а у разі відсутності електронного зв'язку - в паперовому вигляді через відповідну станцію (п. 2.3.4), складати документи, визначені у п. 1.3 договору щодо нарахування сум платежів (п. 2.3.5) та ін.

Відповідно до п. 3.2 договору, розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад великогабаритних транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад) складається з: плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника; плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативним терміном доставки.

Згідно з умовами п. 4.1 договору, розрахунки за цим договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» ПАТ «Укрзалізниця».

Одержані кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника (п. 4.3).

Сторони домовились про використання електронного документообігу (п. 8.1 договору).

З наданих матеріалів та пояснень сторін встановлено, що на виконання умов договору відповідачем було відкрито ТОВ «Авантаж Інспект» особовий рахунок з присвоєнням єдиного коду платника № 8201950, замовником внесено на особовий рахунок передоплату.

У період з березня 2018 року по липень 2018 року за наданими заявками замовника у вагонах перевізника було виконано перевезення вантажів за договором № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018, про що оформлені залізничні накладні, за надані послуги перевезення замовником здійснено оплату відповідно до п. 3.2 договору та Порядку визначення плати за використання власних вагонів перевізника ПАТ «Укрзалізниця» в процесі надання послуг з перевезення вантажів.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що в процесі надання послуг з перевезення позивачем виявлено факт списання відповідачем з особового рахунку ТОВ «Авантаж Інспект» надмірної плати за перевезення у розмірі 369 870,10 грн.

Зокрема, пзивач стверджує, що у процесі здійснення перевезень вантажу у вагонах перевізника у період березень-липень 2018 за залізничними накладними по договору № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 відповідачем надмірно нараховано та безпідставно списано з особового рахунку плату за перевезення вагонів у порожньому стані за тарифною схемою 14.1 Збірника тарифів, компенсацію якою включена до розміру плати за надані послуги перевезення та сплачена замовником, тобто за даними перевезеннями замовником фактично сплачено подвійну плату за одну й ту ж послугу. Враховуючи недосягнення сторонами врегулювання спору в претензійному порядку, позивач вважає сплачені ним кошти у сумі 369 870,10 грн. надмірно нарахованими та списаними, безпідставно отриманими відповідачем та просить їх стягнути з відповідача в судовому порядку, визначивши правовою підставою для стягнення положення ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач позов не визнає, зазначаючи, що після здійснення перевезень вантажу у вагонах перевізника, позивачем самостійно оформлено залізничні накладні для направлення вагонів перевізника, вивільнених з-під вантажу, під навантаження, платником у графі 13. Платником зазначено ТОВ «Авантаж Інспект», тобто списання спірних коштів здійснено на підставі відомостей та заявки замовника як плату за надані послуги перевезення у порожньому стані вагонів перевізника за залізничними накладними, за правильність зазначення відомостей у яких відповідальність, відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, несе вантажовідправник, а не залізниця.

Відповідач у відзиві також пояснив, що у даному випадку позивач ототожнює поняття «плати за перевезення у порожньому стані вагонів перевізника» з «компенсацією витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника», оскільки компенсація витрат входить до плати за перевезення, узгодженої у п. 3.2 договору, і відправником вагонів у порожньому стані, у т.ч. до пункту навантаження, є перевізник, як власників вагонів, подальше їх слідування визначається на підставі накладних, відповідно до планів перевезення тощо, єдиним випадком направлення замовником порожніх вигонів є оформлення накладної та направлення вагонів для очищення та промивання після вивантаження забруднювальних вантажів, направлення ж замовником пустих вагонів самовільно під навантаження є окремою послугою перевезення порожніх вагонів, за яку позивач і сплатив на підставі оформлених ним залізничних накладних та заповнення графи платника заявлену до стягнення суму коштів, яка сплачена ним на підставі чинного договору, а не є безпідставно отриманою відповідачем.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та зважаючи на викладені доводи, суд дійшов висновку, що встановлені обставини справи свідчать про те, що між сторонами шляхом укладення договору про надання послуг № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 існували взаємні зобов'язання, що полягали у наданні послуг перевезення вантажів однією стороною - відповідачем (перевізником) та обов'язку їх оплатити іншою стороною - позивачем (замовником) у визначеному законом та умовами договору порядку.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Поряд з цим, згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Сторони у п. 12.1 договору про надання послуг № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 визначили, що договір вступає в силу з моменту його одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕПЦ в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору, діє з 20.02.2018 до 31.12.2018 та може бути продовжений за відсутності заперечень та з дотриманням визначеному порядку умов (п. 12.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, та учасниками не оспорюється та не ставиться під сумнів факт оформлення залізничних накладних, на підставі яких здійснено відповідачем списання з особового рахунку позивача коштів у сумі 369 870,10 грн. саме за укладеним між ними договором № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018, та розмір цих коштів.

Разом з тим, позивач посилаючись на порушення відповідачем умов договору просить стягнути вказану суму 369 870,10 грн. в порядку ст. 1212 ЦК України.

За змістом положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір про надання послуг № 07323/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018, спірні кошти списано з особового рахунку позивача на підставі оформлених ним накладних за вказаним правочином, доказів визнання його недійсним чи розірвання у спірний період суду не надано, то такі кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути стягнено з відповідача відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Отже, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність достатньої правової підстави або те, що така підстава відпала, чого в цьому спорі не відбулося.

Зазначеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду (постанова від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).

Враховуючи викладене, судом встановлено відсутність підстав для стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу за договором на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем, в порушення приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, не доведено і документально не підтверджено того факту, що вказана сума набута відповідачем за позадоговірними відносинами, або того, що на даний час така правова підстава відпала.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» про стягнення 369 870,10 грн. повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.01.2019.

Суддя О.Г. Удалова