ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2019 р. Справа№ 925/704/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2018

у справі №925/704/18 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Міський водоканал»

про стягнення 27 649,32 грн.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Комунального підприємства «Міський водоканал» (надалі - відповідач) про стягнення 27 649,32 грн, з яких: 14 910,75 грн пені, 2083,23 грн - 3% річних та 10 655,34 грн інфляційних втрат за укладеним між сторонами договором № 1771/14-БО-36 купівлі-продажу природного газу від 04.12.2013 року у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 31.08.2018 у справі №925/704/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю у зв'язку з безпідставним нарахуванням позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають списанню з огляду на відсутність у відповідача заборгованості за природний газ перед позивачем станом на 30.11.2016, а тому на правовідносини, що склалися між сторонами у справі поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII (надалі - Закон №1730-VIII ).

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, позивачем подано до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи, оскільки до правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем судом неправильно застосовано Закон №1730-VIII від 03.11.2016.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2018 апеляційну скаргу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 поновлено Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2018 у справі №925/704/18, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 13.12.2018, встановлено Комунальному підприємству «Міський водоканал» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 у розгляді апеляційної скарги оголошено перерву до 10.01.2019.

Відповідач правом, наданим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

У судовому засіданні 10.01.2019 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та постановити у справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, своїх представників у судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, судова колегія, з урахуванням приписів ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши пояснення скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2013 між позивачем (Продавець), та відповідачем (Покупець) укладено договір № 1771/14-БО-36 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір).

За умовами п. 1.1. Договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупцеві у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Розділом 11 Договору встановлено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 грудня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 1.2. Договору сторони узгодили, що Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 555 тис. куб. м. (п'ятсот п'ятдесят п'ять тисяч куб.м.), у тому числі по місяцях кварталів згідно наведеного графіку (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1 000 куб. м. газу становить 3459,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 17 %.

Тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн, крім того ПДВ - 17% - 50,25 грн, всього з ПДВ - 345,85 грн (триста сорок пять гривень 85 коп.).

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 17 % - 650,04 грн, всього з ПДВ - 4 473,82 грн (чотири тисячі чотириста сімдесят три гривні 82 коп. ).

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами, мають ознаки договору поставки, на які поширюються приписи ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Так згідно зі ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені у ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 ЦК України, згідно з якими суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 599, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, факт постачання позивачем відповідачеві природного газу на умовах укладеного Договору на загальну суму 1 383 906,46 грн сторонами у справі не заперечується та підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Заборгованість відповідача за договором купівлі-продажу природного газу № 1771/14-БО-36 від 04.12.2013 відповідачем повністю погашена 30.01.2015, щодо цих обставин між сторонами немає спору. Крім того погашення заборгованості відповідачем також була підтверджена позивачем у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 14 910,75 грн, 2 083,23 грн - 3 % річних та 10 655,34 грн інфляційних втрат за зобов'язаннями січня - березня 2014 року за період з 15.02.2014 по 29.01.2015, тобто за період, коли відповідач прострочив зобов'язання з оплати грошових коштів за отриманий від позивача газ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016, на підставі яких, суд першої інстанції дійшов висновку, що пеня, 3% річних та інфляційні втрати безпідставно нараховані позивачем, оскільки в силу положень згаданого закону вони підлягають списанню.

Колегія суддів повністю погоджується з наведеними господарським судом Черкаської області висновками та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованих позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02.06.2005 теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 цього Закону господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Як вірно зазначено судом першої інстанції Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII (надалі - Закон), який набрав чинності 30.11.2016, встановлено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (преамбула цього Закону).

У частині 3 ст. 7 Закону прямо передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи і поясненнями представників обох сторін підтверджується проведення відповідачем повної сплати коштів за газ 30.01.2015 за Договором, на підставі якого заявлено позов. Відтак, за відсутності заборгованості станом на момент набрання чинності 30.11.2016 вказаним Законом, та враховуючи його норми, нарахування позивачем (як постачальником газу) пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат суперечить Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» і є безпідставним, а відтак рішення про відмову у задоволенні позовних вимог є правомірним.

Щодо посилань позивача на неправильність застосування судом першої інстанції норм Закону, оскільки, на його думку, підприємство відповідача не було включено на момент розгляду справи та винесення в ній рішення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а тому дія його положень, і зокрема, ст. 7 цього Закону не поширюється на відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 1 Закону визначено, що реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 статті 3 цього Закону визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

При цьому, здійснивши системний аналіз норм Закону, апеляційний господарський суд дійшов аналогічного висновку про те, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції, а.с. 75).

Колегія суддів додатково вважає за необхідне зазначити, що Закон також не містить і зворотної норми стосовно того, що якщо відповідне підприємство не включене до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню.

Зазначене кореспондується з преамбулою вказаного Закону, відповідно до якої цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та статтею другою, згідно з якою дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Крім того, на думку колегії суддів, місцевим господарським судом на виконання приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій справі, обґрунтовано враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16.

Верховним Судом у вказаній постанові викладено правову позицію, що частиною третьою статті 7 Закону № 1730 врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, і передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином варто дійти висновку, що списання нарахованих боржникам санкцій на борг по газу, погашеному до набрання 30.11.2016 чинності Законом «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» 30.01.2015 є безумовним, а тому нарахування позивачем таких санкцій відповідачу, що є предметом позову у цій справі, не ґрунтується на вимогах законодавства.

Наведене також свідчить про правомірність відхилення місцевим господарським судом доводів позивача щодо необхідності застосування більш ранньої судової практики в аналогічних справах.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

На переконання колегії, суд першої інстанції правильно визначив правову природу відносин та правомірно зазначив норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Черкаської області від 31.08.2018 у справі № 925/704/18 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків місцевого господарського суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2018 у справі №925/704/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2018 у справі №925/704/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/704/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.01.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська