ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

21.01.2019

Справа № 910/17523/18

Суддя Якименко М.М., розглянувши

позовну заяву Центрального управління Військової служби правопорядку (по м.Києву і Київській області)

до Приватного акціонерного товариства "Vodafone Україна" (01601, м.Київ, ВУЛ.ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 15)

про стягнення 264 680,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Центральне управління Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київській області) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Vodafone Україна" про стягнення 264680,14 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви закріплені у статті 162 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, згідно п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи; згідно п. 10 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Проте, як встановлено судом, позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Окрім того, дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що остання не містить підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також згідно з п. 2 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Судом встановлено, що в позовній заяві позивачем не зазначено номерів засобів зв’язку, а також офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача; не зауважено, що такі відомості щодо учасників справи позивачу не відомі.

Окрім цього, в поданій суду позовній заяві позивачем в якості відповідача зазначено Приватне акціонерне товариство "Vodafone Україна" (), місцезнаходження:01601, м. Київ, ВУЛ.ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 15А.

Згідно з ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи;

В Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Отже, відомості щодо місцезнаходження юридичної особи, які були внесені до Єдиного державного реєстру, вважаються достовірними доки до них не внесено відповідних змін.

Проте, як встановлено судом за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням вказаної юридичної особи є 01601, м. Київ, ВУЛ.ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 15, та найменуванням - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ВФ УКРАЇНА".

Тобто, позивачем невірно зазначено найменування та місцезнаходження відповідача.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов'язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

При цьому, вказані правові норми не ставлять обов'язок позивача направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів в залежність від того чи є у відповідача в наявності ці документи, а містять імперативну норму щодо обов'язковості надіслання сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Правил надання послуг поштового зв’язку від 05.03.2009 року № 270 розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв’язку є документ встановленої відповідно до Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з п.п. 59, 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

З сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі.

Як встановлено судом, позивачем в якості доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви № 91/ПР/6725 від 18.12.2018 року та доданих до неї документів надано фіскальний чек від 22.12.2018 року. Опису вкладення з переліком направлених на адресу відповідача документів матеріали не містять.

При цьому зі змісту вказаного опису вкладення не виявляється можливим встановити точну адресу направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Отже, виходячи зі змісту наявних у матеріалах позовної заяви квитанції та опису вкладення суд позбавлений можливості дійти беззаперечного висновку про надсилання на адресу відповідача копій даної позовної заяви та всіх доданих до позовної заяви документів, що, в свою чергу, порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє відповідача можливості своєчасно ознайомитись з відповідними позовними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. 3 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Однак, в порушення приписів ч. 2 ст. 164 ГПК України позивачем не виконано зобов'язання додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: не надано придатної для огляду судом копії листа № 6891/з від 13.08.2007 року, а також надано тільки титульний аркуш та три сторінки (стор. 88,89,107) аудиторського звіту.

В свою чергу повідомлення про неможливість надання відповідних доказів та/або клопотань про витребування останніх матеріали позовної заяви не містять.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюються Законом України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI.

Відповідно до статті 4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір перераховується в безготівковій або готівковій формі.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції “Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті”, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22, платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Отже, належним доказом про сплату судового збору є оригінал квитанції установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Згідно п. 2.21. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Натомість як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем в якості доказів сплати судового збору надано, платіжне доручення № 390 від 11.12.2018 року на суму 3970,48 грн., яке не містить відмітки банку про виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти платіжне доручення № 390 від 11.12.2018 року на суму 3970,48 грн. як належний доказ, що підтверджує сплату позивачем судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п’яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

За наведених обставин, оскільки подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 172, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити позовну заяву Центрального управління Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київській області) без руху.

2. Встановити Центральному управлінню Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київській області) строк на усунення недоліків позовної заяви – 7 (сім) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Центральному управлінню Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київській області) спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи;

- подання до суду письмової заяви, яка буде містити: підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- подання до суду письмової заяви із зазначенням номерів засобів зв’язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача, чи обґрунтованими доводами про те, що такі відомості щодо учасників справи позивачу не відомі;

- подання до суду належним чином засвідченої копії листа № 6891/з від 13.08.2007 року, придатної для огляду судом, копії аудиторського звіту від 10.01.2017 року, яка буде містити загальну (вступну) частину та висновок;

- подання до суду доказів на підтвердження найменування та місцезнаходження відповідача, визначеного позивачем, а також відповідного примірника позовної заяви;

- подання до суду доказів (опису вкладення у лист з переліком всіх додатків доданих до позовної заяви та фіскального чеку (касовий чек, розрахунковий документ)) відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів на адресу місцезнаходження;

- подання до суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку (оригінал платіжного доручення з відміткою банку про виконання);

Надати суду докази направлення копій вказаних доказів відповідачу.

4. Ухвала набрала законної сили 21.01.2019 року та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                    М.М. Якименко