ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Справа№ 910/3692/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Пономаренко А.Є., адвокат, ордер №105775 від 17.01.2019;

від відповідача - Дубчак С.Є., адвокат, довіреність №01/01/07-752/д від 26.11.2018;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» та публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/3692/18 (суддя Спичак О.М., повний текст складено - 09.08.2018) за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» до публічного акціонерного товариства «Укрнафта», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення 429 330,82 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі - 62 422,52 грн. та інфляційних втрат за прострочення зобов'язання в розмірі - 366 908,30 грн., що загалом становить - 429 330,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати заборгованості за Договорами про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування №7/2993-Р-116М/13, №7/3017-Р-100М/13, №7/3020-Р-111М/13, №7/3010-Р-157М/13, №7/2971-Р-103М/13 та №7/2979-Р-94М/13, стягнутої рішеннями Господарського суду міста Києва у справах №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г, №910/2703/15-г.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/3692/18 позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 54 382,73 грн. 3% річних, 325 137,15 грн. інфляційних втрат та 5 692,83 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у разі коли судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

При цьому, часткове задоволення позову мотивовано тим, що позивачем при здійсненні розрахунків неправильно застосовано положення ст. 625 Цивільного кодексу України у частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму пені, інфляційних втрат та 3% річних та суми судового збору, які було вирішено стягнути рішеннями Господарського суду міста Києва.

Також, місцевим господарським судом було встановлено помилку у визначенні позивачем періоду прострочення.

Не погодившись, з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач звернулися до апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати оскаржуване рішення.

Так, позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а відповідач - відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга позивача мотивована обґрунтованістю здійснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми 3% річних та інфляційних, стягнутих за рішеннями Господарського суду міста Києва у справах №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г, №910/2703/15-г.

Відповідач, в обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на те, що моментом фактичного виконання рішення є списання (надходження) коштів з рахунку публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рахунок виконавчої служби, що на думку скаржника, відбулось ще 11.11.2016 року.

Представники апелянтів в судовому засіданні надали пояснення, якими підтримали кожен свою апеляційну скаргу.

Третя особа правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутньою у даному судовому засіданні від третьої особи до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третьої особи не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення третьої особи, а також з урахуванням того, що неявка її представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційних скарг, останні розглянуто судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» (виконавець) та публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (замовник) 19.12.2013 було укладено договори про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування №7/2993-Р-116М/13, №7/3017-Р-100М/13, №7/3020-Р-111М/13, №7/3010-Р-157М/13, №7/2971-Р-103М/13 та №7/2979-Р-94М/13, відповідно до умов яких виконавець зобов'язується виконати для замовника, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити роботи з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування з метою видобування корисних копалин на родовищі, згідно умов кожного з договорів.

На виконання умов вказаних договорів, позивач виконав роботи, вартість яких у строки, обумовлені сторонами у договорах, відповідачем не була оплачена.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними заявами про стягнення з відповідача наявної заборгованості та нарахованих інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2015 по справі №910/2704/15-г позов публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» задоволено повністю; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» заборгованість у розмірі 121 621,62 грн., 3% річних у розмірі 679,75 грн., інфляційні у розмірі 3 648,65 грн., пеню у розмірі 6 344,32 грн. та судовий збір у розмірі 2 645,89 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2015 по справі №910/2018/15-г позов задоволено; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» основну заборгованість у розмірі 157 763,50 грн., пеню у розмірі 7 382,46 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1 624,96 грн., три проценти річних у розмірі 790,97 коп., судовий збір у розмірі 3 351,23 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 по справі №910/16499/15 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» задоволено повністю; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» основну заборгованість у розмірі 83 070,09 грн., пеню у розмірі 17 729,21 грн., 3% річних у розмірі 1 420,16 грн., інфляційні втрати у розмірі 36 842,41 грн. та судовий збір у розмірі 2 781,24 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2015 по справі №910/2016/15-г позов задоволено частково; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» суму основного боргу в розмірі 143 306,58 грн., пеню в розмірі 6 705,96 грн., 3% річних в розмірі 718,50 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 476,05 грн. та судовий збір в розмірі 3 044,14 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2015 по справі №910/2014/15-г позов задоволено; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра Україна» 137 282,71 грн. основного боргу, 1 414,01 грн. інфляційних втрат, 688,29 грн. 3% річних, 6 448,16 грн. пені, 2 916,66 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 по справі №910/2703/15-г позов задоволено повністю; стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» 125 235,63 грн. основного боргу, 658,77 грн. 3 % річних, 3 757,07 грн. інфляційні, 6 148,55 грн. пені та 2 716,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання вказаних рішень суду було видано відповідні накази.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 07.04.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47125826 з примусового виконання наказу №910/2704/15-г, виданого Господарським судом міста Києва 24.03.2015 (а.с. 77).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 10.04.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47210601 з примусового виконання наказу №910/2018/15-г, виданого Господарським судом міста Києва 16.03.2015 (а.с. 83).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 20.06.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54058644 з примусового виконання наказу №910/16499/15, виданого Господарським судом міста Києва 28.09.2015 (а.с. 70).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 10.04.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47210519 з примусового виконання наказу №910/2016/15-г, виданого Господарським судом міста Києва 13.03.2015 (а.с. 73).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 10.04.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47210880 з примусового виконання наказу №910/2014/15-г, виданого Господарським судом міста Києва 03.04.2015 (а.с. 80).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 10.04.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47210983 з примусового виконання наказу №910/2703/15-г, виданого Господарським судом міста Києва 23.03.2015 (а.с. 86).

Заборгованість встановлена рішеннями суду була погашена внаслідок примусового списання грошових коштів державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві в межах виконавчих проваджень - 29.08.2017, що підтверджується банківською випискою з особового рахунку НАК «Надра України» (а.с. 88).

Враховуючи неналежне виконання відповідачем вищезазначених умов договорів та рішень суду, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 3% річних від простроченої суми у розмірі 62 422,52 грн. та інфляційних збитків за прострочення зобов'язання у розмірі 366 908,30 грн., нарахованих за період прострочення з 01.04.2015 по 29.08.2017.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Внаслідок укладення договорів про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування №7/2993-Р-116М/13, №7/3017-Р-100М/13, №7/3020-Р-111М/13, №7/3010-Р-157М/13, №7/2971-Р-103М/13 та №7/2979-Р-94М/13 від 19.12.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт за вказаними договорами виконувались неналежним чином, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовними заявами про стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» грошових коштів.

Як вже раніше зазначалось, рішеннями Господарського суду міста Києва по справам №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г та №910/2703/15-г було встановлено наявну заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вказаними рішеннями суду, які набрали законної сили, було встановлено факт виконання позивачем робіт за низкою договорів про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 19.12.2013 року, факт настання строку оплати за вказаними договорами та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з виписки особового рахунку публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» за 29.08.2017 року, на рахунок позивача надійшли наступні грошові кошти:

у розмірі 134 940,23 грн. із зазначенням призначення платежу: «пер.боргу стягнутого з ВАТ «Укрнафта», на користь ПАТ НАК «Надра України», згідно ВП№47125826/12»;

у розмірі 138 516,02 грн. із зазначенням призначення платежу: «пер.боргу стягнутого з ВАТ «Укрнафта», на користь ПАТ НАК «Надра України», згідно ВП№47210983/12»;

у розмірі 141 843,11 грн. із зазначенням призначення платежу: «пер.боргу стягнутого з ВАТ «Укрнафта», на користь ПАТ НАК «Надра України», згідно ВП№54058644/12»;

у розмірі 148 749,83 грн. із зазначенням призначення платежу: «пер.боргу стягнутого з ВАТ «Укрнафта», на користь ПАТ НАК «Надра України», згідно ВП№47210880/12»;

у розмірі 155 251,23 грн. із зазначенням призначення платежу: «пер.боргу стягнутого з ВАТ «Укрнафта», на користь ПАТ НАК «Надра України», згідно ВП№47210519/12»;

у розмірі 170 913,12 грн. із зазначенням призначення платежу: «пер.боргу стягнутого з ВАТ «Укрнафта», на користь ПАТ НАК «Надра України», згідно ВП№47210601/12».

Таким чином, рішення Господарського суду м. Києва у справах №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г та №910/2703/15-г були виконані публічним акціонерним товариством «Укрнафта» лише 29.08.2017 року.

Доводи апелянта - відповідача про те, що моментом фактичного виконання рішень суду є списання (надходження) коштів з рахунку ПАТ «Укрнафта» на рахунок виконавчої служби, що на думку скаржника, відбулось ще 11.11.2016 року, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-III від 05.04.2001 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», роз'яснено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Враховуючи викладене, доводи відповідача про те, що моментом фактичного виконання рішень суду є списання (надходження) коштів з рахунку ПАТ «Укрнафта» на рахунок виконавчої служби, є необґрунтованими, оскільки таким моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Стосовно посилань апелянта - відповідача у справі на те, що саме 11.11.2016 відповідачем було перераховано на рахунок виконавчої служби заборгованість, присуджену до стягнення за судовими рішеннями у справах №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г та №910/2703/15-г, слід зазначити наступне.

Так, стягнення грошових коштів 11.11.2016 з рахунку відповідача Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що підтверджується меморіальним ордером за №227/12 від 11.11.2016 (а.с. 114), відбулось на підставі платіжної вимоги №227/12 від 31.10.2016, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.113).

При цьому, в призначенні платежу зазначеної платіжної вимоги відсутні будь-які посилання на номери справ №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г та №910/2703/15-г, стягнення нарахованих річних та інфляційних втрат за неналежне виконання яких є предметом спору у справі №910/3692/18, а отже, не підтверджує фактичного списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості на виконання рішень суду.

Так, в платіжній вимозі №227/12 від 31.10.2016 сумою, зазначеною до стягнення є 8 597 427,34 грн., тоді як фактично було стягнуто з рахунку відповідача 5 449 542,31 грн., що підтверджується меморіальним ордером за №227/12 від 11.11.2016. Наведена сума грошових коштів, стягнута в примусовому порядку є меншою ніж зазначено в платіжній вимозі №227/12 від 31.10.2016.

Крім того, у призначенні платежу зазначеного меморіального ордеру від 11.11.2016 не вказано ані безпосередньо номерів справ, ані номерів виконавчих проваджень.

В свою чергу, як вже вказувалося, позивачем було надано виписку по рахунку за 29.08.2017, з якої вбачається, що грошові кошти, присуджені до стягнення судовими рішеннями у справах №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г та №910/2703/15-г у розмірі 890 213,54 грн., надійшли на рахунок позивача у вказану дату.

Разом з тим, у виписці значаться номери виконавчих проваджень, які було відкрито на примусове виконання наказів за судовими рішеннями у вищезазначених справах.

Отже, вказані вище доводи скаржника - відповідача у справі не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Колегія суддів погоджується із частковим задоволенням судом першої інстанції вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних, у зв'язку з невірним розрахунком позивача.

При здійсненні нарахування 3% річних та інфляційних позивачем до складу основної суми заборгованості, стягнутої рішеннями суду у справах №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г та №910/2703/15-г, було включено 3% річних, інфляційні, пеню та судовий збір, й на вказану суму було здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних, що є неприпустимим відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки 3% річних, інфляційні, пеня не є основним боргом відповідача, на який відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України можуть нараховуватися 3% річних та інфляційні.

Так, пеня є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, а 3% річних та інфляційні не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, обов'язок сплатити суму неустойки (пені), інфляційних втрат та 3% річних за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, доводи апелянта - позивача у справі про обґрунтованість здійснення нарахування 3% річних та інфляційних на суми пені, 3% річних, інфляційних втрат, стягнутих за рішеннями Господарського суду м. Києва у справах №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів, з огляду на зазначене вище.

Крім того, судовий збір також не є заборгованістю, оскільки включається до складу судових витрат.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних слід здійснювати лише на суму основної заборгованості відповідача.

Крім того, як вже вказувалось раніше, згідно з доданою до матеріалів справи банківською випискою з особового рахунку позивача, стягнуту за рішеннями суду, суму зараховано на рахунок позивача 29.08.2017.

Враховуючи те, що день фактичного виконання грошового зобов'язання не включається у період, за який може бути здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, позивачем також допущено помилку у визначенні періоду прострочення (день оплати - 29.08.2017 включено до періоду прострочення).

Таким чином, за вірним перерахунком суду першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 54 382,73 грн. 3% річних та 325 137,15 грн. інфляційних втрат.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності, з огляду на наступне.

Главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Згідно положень ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч. 2, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України)

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові об'єднаної палати Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17 та викладеної у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2018 у справі №908/1394/17, вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов'язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, то кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до моменту фактичного виконання зобов'язання, що обмежується 3 роками, які передували подачі позову (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.11.2018 у справі №918/117/18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач своєчасно звернувся до суду із позовами про стягнення з відповідача наявної заборгованості по договорам про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування, зокрема, №7/2993-Р-116М/13, №7/3017-Р-100М/13, №7/3020-Р-111М/13, №7/3010-Р-157М/13, №7/2971-Р-103М/13 та №7/2979-Р-94М/13 про що винесені відповідні судові рішення по справам №910/2704/15-г, №910/2018/15-г, №910/16499/15, №910/2016/15-г, №910/2014/15-г та №910/2703/15-г.

Оскільки відповідачем зазначені судові рішення виконано було лише 29.08.2017, позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду 27.03.2018 про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.04.2015 по 29.08.2017, тобто в межах трирічного строку позовної давності та визначеного періоду прострочення, позовна давність не є пропущеною, а відтак, не підлягає застосуванню.

Зважаючи на викладене, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апелянта-відповідача щодо необхідності здійснення нарахувань 3% річних та інфляційних втрат з дати звернення позивача з позовною заявою - 27.03.2018, оскільки в силу вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач має право на стягнення вказаних сум за весь період прострочення, а саме у даному випадку - з 01.04.2015 до повного виконання рішень суду.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на їх заявників (апелянтів).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» та публічного акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/3692/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на їх заявників - позивача та відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 18.01.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко