Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/591/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., за участі секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Рівнегаз про визнання договору транспортування природного газу укладеним

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання договору транспортування природного газу укладеним

представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 007.2Др-32-0518 від 02.05.2018 року

третя особа: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Укртрансгаз звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Рівнегаз про визнання договору транспортування природного газу укладеним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами здійснюються на підставі та умовах типового договору, який є обовязковим для учасників ринку природного газу, в тому числі для відповідача, в силу закону. Відповідач подав протокол розбіжностей до договору, де редакція п.9.3. договору не конкретизує умови договору, а змінює істотні умови та зміст, що заборонено п.4 абз. 4 ст. 179 ГК України.

Ухвалою суду від 11.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.10.2018 року.

03.10.2018 року через відділ канцелярії та документообігу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У поданому відзиві відповідач, зокрема зазначає, що в протоколі розбіжностей до договору транспортування природного газу, який був направлений позивачу, посилання у п. 9.3. договору на транспортування на Постанову КМУ №256 від 04.03.2002 року в редакції ПАТ Рівнегаз ніяким чином не суперечить вимогам законодавства при укладенні типового договору та не впливає на предмет договору, оскільки щодо предмету, ціни та строку дії договору розбіжностей між сторонами не має. Окрім цього, звертає увагу, що позивач обґрунтовуючи укладення типового договору у редакції АТ Укртрансгаз, посилається на постанову КМУ №20 від 11.01.2005 року, яка з 01.01.2018 року втратила чинність, у звязку з чим вважає позовні вимоги безпідставними.

Ухвалою суду від 10.10.2018 року підготовче провадження у справі продовжено на 30 днів до 09.12.2018 року включно та підготовче засідання відкладено на 13.11.2018 року. Крім того, цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

У підготовчому засіданні 13.11.2018 року оголошувалась перерва до 11.12.2018 року.

14.11.2018 року через відділ канцелярії та документообігу забезпечення суду від відповідача надійшов супровідний лист про долучення до матеріалів справи доказів відправлення позивачу відзиву та заперечень на відповідь на відзив.

19.11.2018 року через відділ канцелярії та документообігу забезпечення суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких, зокрема, останній просить розглядати справу без участі їхнього представника.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 грудня 2018 року.

В судовому засіданні 20.12.2018 року оголошувалась перерва до 16.01.2019 року.

Після перерви 16.01.2019 року в судове засідання з'явився представник відповідача.

Через відділ канцелярії та документообігу забезпечення суду відповідачем подано на підтвердження своєї правової позиції викладеної у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив судову практику та правову позицію господарських судів при розгляді аналогічної категорії спорів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Акціонерним товариством Укртрансгаз направлено Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації Рівнегаз для погодження та підписання проект договору на транспортування природного газу № від 01.08.2018 року у двох примірниках в редакції, яка відповідає типовому договору, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015 року.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору, сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірника протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

20.08.2018 року на адресу позивача надійшла заява №Rv007.1-ЛВ-3854-0818 про укладення договору транспортування природного газу (а.с.24) разом з якою відповідачем направлено позивачу один примірник договору № від 01.08.2018 підписаного уповноваженою особою відповідача з протоколом розбіжностей до договору на транспортування природного газу від 01.08.2018 року в двох примірниках.

Протокол розбіжностей від 01.08.2018 року до договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 року складено у звязку з незгодою відповідача з запропонованою редакцією п. 9.3. договору транспортування природного газу.

Запропонований позивачем п. 9.3. договору є тотожним за змістом відповідному пункту типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2497, яким визначено у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Натомість відповідачем в протоколі розбіжностей від 01.08.2018 року до договору транспортування природного газу № запропоновано викласти п. 9.3. договору в редакції, що передбачає оплату вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Отже, зі змісту проекту договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 року, протоколу розбіжностей від 01.08.2018 року вбачається, що неврегульованими між позивачем та відповідачем є лише питання щодо визначення процедури за якою буде проводитись оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, у цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Як слідує з матеріалів справи, протокол розбіжностей від 01.08.2018 року, отриманий позивачем 20.08.2018 року.

Таким чином, при зверненні до суду з позовом (відмітка на конверті в якому надійшла позовна заява 10.09.2018 року) АТ «Укртрансгаз» дотримано двадцятиденний строк, який встановлено ч. 5 ст. 181 Господарського кодексу України.

За приписами ч.1 ст.175 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а уповноважена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 3 ст. 179 ГК України встановлює, що укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 32 Закону України Про ринок природного газу транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобовязується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до п. 32 ст. 1 Закону України Про ринок природного газу регулятор це - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Статтею 33 Закону України Про ринок природного газу встановлено, що оператор газотранспортної системи розробляє кодекс газотранспортної системи за результатами консультацій з субєктами ринку природного газу та подає його Регулятору на затвердження. Після затвердження кодексу газотранспортної системи Регулятором оператор газотранспортної системи розміщує його на своєму веб-сайті.

Відповідно до п. 5 Кодексу газотранспортної системи договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Згідно з п. 1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. Одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015 затверджено типовий договір транспортування природного газу, пунктом 3 зазначеної постанови визначено, що субєкту господарювання, що здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 649 ЦК України, розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Отже, виходячи із змісту зазначених норм та принципу свободи договору, переддоговірні спори поділяються на спори про спонукання до укладення договору, якщо одна із сторін ухиляється від його укладення та на спори з умов договору, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо його умов. При цьому, можливість розгляду судом цих спорів обумовлюється обов'язковістю договору (за державним замовленням, на підставі правового акту органу державної влади чи місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом).

За приписами ч. 2, 4 ст. 179 ГК України, Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (зразкові договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Правила ч. 3 ст. 184 ГК України встановлюють, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Оцінюючи у сукупності вказані норми законодавства, застосовуючи їх до відносин, що склались між позивачем та відповідачем, судом встановлено, що спірний договір між сторонами повинен укладатись на основі типового договору, сторони не можуть відступати від його змісту, однак, вправі конкретизувати умови.

При аналізі розбіжностей, що виникли при укладенні договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 року вбачається, що відповідач у власній редакції п.9.3 договору не конкретизує його умови, відповідно до ч. 4 ст.179 ГК України, а фактично змінює зміст відповідного положення типового договору.

Водночас, відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету міністрів від 8 листопада 2017 р. №951, Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій визнана такою, що втратила чинність.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності припиняє діяти як джерело права, а його норми втрачають обов'язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню. Таким чином, оскільки у спірному п. 9.3. типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, суд не вбачає за можливе задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність.

Наразі на затвердженні перебуває проект Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу», яким запропоновано внести зміни у п. 9.3. Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2497, та викласти спірний пункт в іншій редакції.

Таким чином, на час виникнення обов'язку у сторін щодо укладення договору транспортування природного газу, умови типового договору можуть бути змінені саме в спірному пункті, з врахуванням позицій всіх учасників ринку споживання природного газу.

Водночас, як зазначалося вище, відповідно до ст.181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, повинна передати такі розбіжності до суду. Тобто, предметом судового спору в такому випадку можуть бути саме розбіжності у договорі, а не сам договір.

Окрім цього, у суду відсутня можливість задовольнити частково позовні вимоги шляхом вказівки на умови договору, які не є спірними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, спір стосується саме п. 9.3. договору, а не всього договору в цілому. Водночас суд не наділений повноваженнями для самостійного внесення змін до Типової форми договору транспортування природного газу шляхом зазначення інших пунктів, ніж тих, що затверджені уповноваженим на це органом.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що умови договору, окрім спірного (п.9.3.), у сторін не викликають заперечень, а також можливість викладення спірного пункту договору у новій редакції, шляхом внесення змін до Типового договору транспортування природного газу самим регулятором, в тому числі, зважаючи на існування обєктивної можливості у сторін після прийняття відповідних змін регулятором внести такі зміни до договору на підставі п. 17.3. його положень, у задоволенні позовних вимог про визнання договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 року укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовий формі договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.15 року №2497, на умовах запропонованих позивачем, слід відмовити.

Керуючись статтями 129, 237,238, 240, 241, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області (п. 17.5 ч.1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 18 січня 2019 року.

Суддя Церковна Н. Ф.