СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2019 р. Справа № 905/240/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Склярук О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ЛТД», м. Маріуполь (вх. № 295Д/1-18)

на рішення господарського суду Донецької області від 30.05.2018 року у справі №905/240/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Кротінова О.В.), повний текст якого складено 08.06.2018 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ЛТД», м. Маріуполь

до Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь

про скасування рішення Маріупольської міської ради та визнання поновленим договір оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.05.2018 року у справі №905/240/18 у задоволені позовних вимог відмовлено.

ТОВ «ЛАКІ ЛТД» з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 30.05.2018 року у справі №905/240/18 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

При відмові орендарю у поновленні договору оренди на новий строк або на нових умовах, власник зобовязаний чітко вказати причину, інакше переважне право орендаря буде порушено.

В оскаржуваному рішенні Маріупольської міської ради від 03.03.2017 року підставою відмови визначено лише посилання на ст. 12 Земельного кодексу України, ст.ст.26,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», висновок Головного управління містобудування та архітектури міської ради, зауваження юридичного департаменту міської ради від 06.12.2016 року №05/2730, відповідно до якого обєкт розташований у межах червоних ліній вулиць і доріг.

Висновок місцевого господарського суду щодо того, що до проекту спірного рішення документи до Центру надання адміністративних послуг подані не уповноважено особою, є передчасним, оскільки повноваження ОСОБА_1 діяти від імені ТОВ «Лакі ЛТД» були перевірені адміністратором ЦНАПу під час подання заяви від 16.11.2016 року.

Земельна ділянка використовується позивачем в межах категорії, що була надана, тобто, за цільовим призначенням, та торговий павільйон використовується у відповідності до цільового призначення без порушень земельного законодавства під магазин з продажу чаю та кави.

Відмовляючи в поновленні договору оренди на новий строк Маріупольська міська рада не вказала, що саме стало причиною такої відмови, тим самим порушивши переважне право орендаря на поновлення договору оренди.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2018 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Дучал Н.М., суддя Склярук О.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ ЛАКІ ЛТД.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2018 року розгляд апеляційної скарги ТОВ ЛАКІ ЛТД призначено на 12.09.2018 року.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2018 року зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №920/739/17.

Відповідно до Указів Президента України від 29.12.2017 року №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" та від 28.09.2018 року № 295/2018 "Про переведення суддів", а також ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів та статті 31 ГПК України, справа була передана до Східного апеляційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 року суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Терещенко О.І., судді Склярук О.І.,судді Слободіна М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 року прийнято справу №905/240/18 до провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 року поновлено провадження по розгляду апеляційної скарги ТОВ «ЛАКІ ЛТД» на рішення господарського суду Донецької області від 30.05.2018 року у справі №905/240/18; розгляд скарги призначено на 10.12.2018 року, у звязку з неявкою в судове засідання представників учасників справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 року розгляд справи відкладено на 09.01.2019 року, у звязку з неявкою в судове засідання представників учасників справи.

В судове засідання 09.01.2019 року представники відповідача та позивача не зявилися, хоча належним чином повідомлялисяся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотному боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали від 10.12.2018 року сторонам у справі додано фіскальні чеки УДППЗ "Укрпошта" від 12.12.2018 року №627 та №619, з яких вбачається, що ТОВ «Лакі ЛТД» та Маріупольська міська рада Донецької області отримали копію ухвали 18.12.2018 року (а.с.72,73).

Крім того, вказану ухвалу суду від 10.12.2018 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

На підставі рішення Маріупольської міської ради від 25.12.2007 року №5/17-3199 земельну ділянку площею 0,0032 га за адресою бул. Шевченко у Жовтневому районі, м. Маріуполь, було надано в оренду ТОВ «Лакі ЛТД» строком на 3 роки.

На виконання цього рішення між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки від 17.03.2008 року.

Рішенням Маріупольської міської ради від 27.03.2012 року №6/17-1780 ТОВ «ЛАКІ ЛТД» було продовжено строк оренди земельної ділянки, строком на 5 років.

Позивач посилається на укладення із відповідачем договору оренди земельної ділянки від 22.05.2012 року, сплив строку його дії, наявність звернення на виконання п.3.2 договору до відповідача через Центр адміністративних послуг «Діалог» із заявою щодо продовження терміну оренди земельної ділянки у межах дії договору, а саме за два місяці до спливу строку його дії, відсутність у встановлений законом строк відповіді відповідача у поновленні зазначеного договору, зауважує на продовженні користування позивачем земельною ділянкою та сплаті орендної плати.

У встановлений законом строк Маріупольська міська рада не розглянула та не прийняла відповідне рішення по заяві про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 22.05.2012 року, проте навпаки майже через 5 місяців прийняла рішення від 03.03.2017 року №7/16-1250 «Про продовження строку оренди земельної ділянки по бул.Шевченко в Центральному районі міста ТОВ «Лакі ЛТД», згідно з п.1 якого відмовлено у поновленні строку оренди земельної ділянки площею 0,0032 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по бул.Шевченко в Центральному районі міста ТОВ «Лакі ЛТД», тобто вже після фактичного поновлення договору оренди, оскільки весь цей час позивач продовжував користування земельною ділянкою.

Відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» рішення Маріупольської міської ради, яким земельну ділянку площею 0,0032 га за адресою бул.Шевченка, м.Маріуполь, було надано в оренду ТОВ «Лакі ЛТД» є дійсним у весь період проведення АТО на території міста Маріуполя, а рішення Маріупольської міської ради від 03.03.2017 року №7/16-1250, згідно з п.1 якого відмовлено у поновленні строку оренди землі, є неправомірним та таким, що прийнято в порушення вимог зазначеного Закону.

Після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, радою приймається рішення не про укладення договору оренди, а про подовження строку оренди, що відрізняється від первісного надання земельної ділянки оренду за своєю сутністю та процедурою погодження.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: правоустановчі документи позивача, рішення Маріупольської міської ради №5/17-3199 від 25.12.2007 року «Про надання земельної ділянки по бул.Шевченко в Жовтневому районі міста ТОВ «Лакі ЛТД», №6/17-1780 від 27.03.2012 року «Про продовження строку оренди земельної ділянки по бул.Шевченко в Жовтневому районі міста ТОВ «Лакі ЛТД», договори оренди земельної ділянки №04.08.162.00212 від 17.03.2008 року, №412 від 22.05.2012р., інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №72566958 від 08.11.2016 року, витяг №849 (вих.№849/0/195-17 від 06.12.2017 року) від 06.12.2017 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, платіжні доручення №322 від 19.12.2017 року, №341 від 10.01.2018 року, заява №б/н від 16.11.2016 року, лист Маріупольської міської ради №031-794/10 від 14.12.2016 року, рішення Маріупольської міської ради №7/16-1250 від 03.03.2017 року. «Про продовження строку оренди земельної ділянки по бул.Шевченка в Центральному районі міста ТОВ «Лакі ЛТД», №7/14-1120 від 23.12.2016 року «Про затвердження умов надання земельних ділянок на території Маріупольської міської ради відносно плати за землю на 2017», витяг з веб-сайту «Маріупольська міська рада» «З 1 січня у Маріуполі зменшена орендна плата за землю» за 28.12.2016 року, витяг з веб-сайту «Міністерство юстиції України» «Безкоштовний запит» щодо відповідача.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області, в якому він просив скасувати рішення Маріупольської міської ради від 03.03.2017 року №7/16-1250 «Про поновлення строку оренди земельної ділянки по бул.Шевченка в Центральному районі міста ТОВ «ЛАКІ ЛТД»»

30.05.2018 року господарським судом Донецької області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище..

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Предметом спору у даній справі є скасування рішення та визнання поновленим договір оренди земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Маріупольської міської ради Донецької області №6/17-1780 від 27.03.2012 року Про продовження строку оренди земельної ділянки по бул.Шевченко у Жовтневому районі міста ТОВ «Лакі ЛТД» продовжено строк оренди земельної ділянки площею 0,0032га з розміром орендної плати на рівні 5% від його грошової оцінки для роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах по бул.Шевченко у Жовтневому районі міста ТОВ «Лакі ЛТД»; постановлено товариству вчинити певні дії направлені на продовження договірних відносин.

Згідно до зазначеного рішення між Маріупольською міською радою Донецької області та ТОВ «Лакі ЛТД» укладено договір оренди землі від 22.05.2012 року.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Договір між Маріупольською міською радою Донецької області та ТОВ «Лакі ЛТД» від 22.05.2012р. зареєстровано в реєстрі за №412.

Відповідно до п.1.1 цього договору орендодавець, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться: по бул.Шевченка у Жовтневому районі міста Маріуполя.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0032га (п.2.1 договору).

Згідно п.2.2 договору на земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна: обєкти інфраструктури згідно проекту землеустрою щодо відведення.

Договір укладено терміном на 5 років (до 27.03.2017р.) (п.3.1 договору).

Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає. (п.3.2 договору).

Відповідно до п.4.1 договору нормативна грошова оцінка земельних ділянок на 2011рік (з урахуванням коефіцієнту індексації на 2011рік) становить 927,90 грн/м2.

Орендна плата за землю (платіж), згідно зазначених у п.4.2 договору рішень, сплачується орендарем у грошовій формі у розмірі 5% від грошової оцінки земельної ділянки (за рік) на рахунок: №0052 код 13050200, отримувач місцевий бюджет Жовтневий район м.Маріуполя, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (п.4.3 договору).

Орендна плата за землю вноситься за базовий податковий (звітній) період щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п.4.4 договору).

За приписом п.4.5 договору розмір орендної плати за земельну ділянку змінюється у разі індексації у встановленому законом порядку грошової оцінки. У разі індексації грошової оцінки земель міста Маріуполя, Орендар зобовязаний вносити орендну плату у новому розмірі зі дня індексації.

Земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (функціонування торгового павільйону) (п.5.1 договору).

Згідно п.13.2 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди землі зареєстрований в управлінні Деркомзему у м.Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі вчинено запис 24.05.2012р. за №00923.

Відносини, що виникають із договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються також актами земельного законодавства -Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №72566958 від 08.11.2016 року міститься запис про інше речове право №17318929 від 02.11.2016 року право оренди земельної ділянки строком дії: 5 років до 27.03.2017 року, строкове платне користування земельною ділянкою площею 0,0032 га на підставі договору оренди земельної ділянки, серія та номер: 412, від 22.05.2012 року.

За частиною 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина 2 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно частини 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі», при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Таким чином, реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі, передбачена частиною 1 статі 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін.

Так, для визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендареві про наявність заперечень та своє рішення.

Статтею 13 цього ж закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Частиною 1 ст.24 Закону України Про оренду землі передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Права та обовязки сторін, як інші, визначені у пунктах 9.1-9.4 договору.

За умов ст.19 Закону України Про оренду землі (у редакції, чинній на час встановлення спірних правовідносин) строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Як було зазначено вище, договір укладено на 5 років до 27.03.2017р., тобто з дня прийняття рішення Маріупольської міської ради Донецької області №6/17-1780 від 27.03.2012р..

Сторони погодили, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку (п.11.1, 11.2 договору).

За змістом п.11.3 договору дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Позивач посилається на те, що 16.11.2016 року через Центр надання адміністративних послуг до Маріупольської міської ради ним подано заяву про подовження права оренди земельної ділянки для функціонування торгівельного павільйону площею 0,0032 га, яка розташована за адресою: бул.Шевченка, за підписом ОСОБА_1 (за довіреністю).

03.03.2017р. Маріупольська міська рада прийняла рішення за №7/16-1250, яким відмовила у продовженні строку оренди земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови міської ради) (кадастровий номер :01:018:0322) площею 0,0032га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (функціонування торгового павільйону) по бул.Шевченка в Центральному районі міста ТОВ «Лакі ЛТД»; направити копію даного рішення ТОВ «Лакі ЛТД».

Підставою відмови визначено посилання на ст.12 Земельного кодексу України, ст.ст.26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», висновок Головного управління містобудування та архітектури міської ради, зауваження юридичного департаменту міської ради від 06.12.2016р. №05/2730.

Колегія суддів дослідивши спірне питання виходила з наступного.

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Зі змісту ст. 31 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Цивільний кодекс України передбачає два випадки пролонгації договору найму (оренди): ч.1 ст.764 Цивільного кодексу України і ч.1 ст.777 цього Кодексу.

За змістом положень ч.1 ст.764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений.

Відповідно до ч.1 ст.777 цього Кодексу наймач, який належно виконує свої обовязки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Аналогічні підстави поновлення договорів оренди землі передбачено ст.33 Закону України "Про оренду землі", яка конкретизує порядок такої пролонгації.

Таким чином, стаття 33 вказаного Закону фактично об'єднує два випадки поновлення договору оренди землі, тобто дві різні правові конструкції поновлення договору оренди земельної ділянки (з використанням переважного права орендаря та за наслідками продовження використання земельної ділянки за відсутності відповідного заперечення орендодавця), що відрізняються підставами виникнення та механізмом реалізації.

Отже, зміст права, підстави та обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до ч.ч.1-5 зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає з ч.6 наведеної норми Закону України Про оренду землі.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справах №6-219цс14, №6-10цс15 від 25.02.2015 року; №6-3цс15 , №6-4цс15 від 18.03.2015 року; №6-2027цс15 від 13.04.2016 року.

За положеннями статті 33 Закону вбачається, що законодавчо відокремлено право на укладення договору оренди на новий строк шляхом укладення додаткової угоди, яке має бути реалізовано до спливу строку договору оренди землі, що закріплено у частинах 1-5 цієї норми, від права вважати продовженим договір оренди землі у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі за відсутності протягом одного місяця після спливу терміну дії договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні цього договору оренди, визначене у інших частинах цієї статті.

Відповідні положення у вказаних частинах зазначеної статті дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку це право повинно бути реалізовано до спливу договору оренди, а у другому - воно може настати за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного терміну після закінчення строку дії договору оренди землі.

При цьому, з врахуванням ч.ч.6, 7, 8 ст.33 Закону України Про оренду землі, у другому випадку укладання додаткової угоди виступає оформленням факту його поновлення у відповідності до приписів ст.640 Цивільного кодексу України та ст.125 Земельного кодексу України, без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі.

Докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, стосуються реалізації ним переважного права у період до спливу строку дії договору оренди землі, тобто перша конструкція поновлення договору оренди земельної ділянки, в чому не вбачається суперечностей приписам наведеного Закону.

Отже, для застосування ч.1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

У зауваженнях юридичного департаменту Маріупольської міської ради №05/2730 від 06.12.2016 року до проекту рішення міської ради «Про продовження строку оренди земельної ділянки по бул.Шевченка в Центральному районі міста ТОВ «Лакі ЛТД» зазначено на те, що документи, подані до Центру надання адміністративних послуг, подані не уповноваженою особою. В довіреності, виданій ТОВ «Лакі ЛТД» на імя ОСОБА_1 зазначено повноваження представляти інтереси ТОВ «Браш» з питань подання заяви (з правом підпису) і документів до неї та отримання документів дозвільного характеру (або адміністративної послуги).

Заява від 16.11.2016 року від ТОВ «Лакі ЛТД» про продовження права оренди земельної ділянки підписана ОСОБА_1 підставі довіреності.

Відповідно до частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За визначенням ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

У контексті положень глави 17 названого Кодексу, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана або має право на вчинення певних дій визначених та від імені другої сторони, яку вона представляє, при цьому представник не може вчинювати дії від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Позивачем не представлено суду довіреності на представництво інтересів ОСОБА_1, а відтак не спростовано висновки юридичного департаменту Маріупольської міської ради.

Отже, господарський суд першої інстанції вірно зазначив на те, що не можна дійти однозначного висновку щодо подання заяви про продовження права оренди земельної ділянки уповноваженою особою від позивача, та як наслідок вважати наявним повідомлення орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк.

А за таких обставин аргументи апелянта щодо того, що висновок місцевого господарського суду про те, що до проекту спірного рішення документи до Центру надання адміністративних послуг подані не уповноважено особою, є передчасним, оскільки повноваження ОСОБА_1 діяти від імені ТОВ «Лакі ЛТД» були перевірені адміністратором ЦНАПу під час подання заяви від 16.11.2016 року, не приймаються.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з відзиву відповідача, отриманого господарським судом першої інстанції 02.05.2018 року, №2036/2018 від 25.04.2018 року на позовну заяву вбачається, що позивачем до листа повідомлення про поновлення договору оренди не додано проект додаткової угоди.

Вказане є порушенням обовязкових вимог встановлених ч.4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої до листа повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі №920/739/17 від 10.09.2018 року.

Одночасно є наявним волевиявлення орендодавця, оформлене у вигляді рішення за №7/16-1250 від 03.03.2017 року, до закінчення строку дії означеного договору оренди земельної ділянки.

Положення частин 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не надають орендареві право на продовження дії договору без погодження з орендодавцем (органом місцевого самоврядування), яке має бути реалізоване шляхом укладання додаткової угоди.

За наведених обставин, реалізація орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі на підставах, визначених ч.ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», не доведена суду, натомість є наявним волевиявлення орендодавця, як відмова у подовженні строку оренди земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови міської ради) (кадастровий номер :01:018:0322) площею 0,0032га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (функціонування торгового павільйону) по бул.Шевченка в Центральному районі міста ТОВ «Лакі ЛТД», що є правом останнього та не суперечить приписам чинного законодавства.

Що стосується поновлення договору оренди землі на підставі ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" на тих самих умовах та на той самий строк, то для вказаного поновлення договору необхідно, щоб орендар продовжував користування виділеною земельною ділянкою за відсутності письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення його строку.

Тобто, підстави для поновлення договору оренди землі, визначені ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», теж є обмеженими з огляду на встановлення зі сторони орендодавця права реагувати на продовження орендарем користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору.

В даному випадку, відповідач до закінчення строку договору визначив, як законний власник земельної ділянки, яка є об'єктом за договором оренди, та першочергово реалізує своє право як власника по відношенню до земельної ділянки, яке не може бути піддане будь-якому обмеженню з боку землекористувачів, відсутність наміру на продовження спірних орендних відносин із позивачем.

Ураховуючи наведене, сторонами у двосторонньому порядку, встановленому Законом, не було вчинено дій, орієнтованих на поновлення дії договору оренди землі на той самий строк у редакції, визначеній позивачем.

З огляду на викладене, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивача, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та представлених суду поясненнях, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними матеріалами справи та суперечать положенням чинного законодавства, відхиливши їх.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ЛТД» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 30.05.2018 року у справі №905/240/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.01.2019

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя О.І. Склярук

Суддя М.М. Слободін